Справа № 360/1677/19
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

03 липня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1677/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

16 квітня 2019 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Станично - Луганському районі Луганської області, відповідно до якого позивач просить суд:

визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо відмови у зарахуванні до трудового стажу позивача періодів роботи з 16.09.1976 по 09.11.1992 в Профтехучилищі № 49 (Державний навчальний заклад "Луганський центр професійно-технічної освіти") та з 10.11.1992 по 31.12.1997 в профтехучилищі № 45 (Державний навчальний заклад "Луганський центр професійно-технічної освіти");

зобов`язати відповідача зарахувати до трудового стажу позивача періоди роботи з 16.09.1976 по 09.11.1992 в Профтехучилищі № 49 (Державний навчальний заклад "Луганський центр професійно-технічної освіти") та з 10.11.1992 по 31.12.1997 в профтехучилищі №45 (Державний навчальний заклад "Луганський центр професійно-технічної освіти"), здійснити перерахунок пенсії за віком з урахуванням до стажу вказаних періодів роботи, з дня призначення пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії, але відповідачем при призначенні пенсії не було враховано до трудового стажу період роботи з 16.07.1976 по 31.12.1997, оскільки при заповненні трудової книжки було допущено помилки та відсутній штамп при звільненні.

Для призначення пенсії позивач надала трудову книжку та довідку від 29.08.2014 Державного навчального закладу Луганський центр професійно-технічної освіти для підтвердження періоду роботи.

Відповідач листом від 17.05.2017 № 32/Л-5 повідомив про відсутність можливості перевірити достовірність вказаної у довідці інформації, оскільки установа де працювала позивач знаходиться на території, яка тимчасово не контролюється українською владою, відповідно відповідач не має можливості підтвердити трудовий стаж довідкою та іншими документами, які містять відомості про періоди роботи.

На думку позивача, дії відповідача щодо не зарахування до трудового стажу позивача періодів роботи з 16.07.1976 по 31.12.1997, а також щодо відмови у перерахунку призначеної позивачу пенсії за віком, є протиправними.

Ухвалою від 19.04.2019 адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Станично - Луганському районі Луганської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, - залишено без руху.

Ухвалою суду від 11.05.2019 відкрито провадження у справі та визначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач позов не визнав, надав 03.06.2019 та 05.06.2019 через канцелярію суду відзив на позовну заяву (а.с.55,56,93,94), відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Трудова книжка повинна відповідати нормативним актам законодавства України. У зв`язку з відсутністю у трудовій книжці ОСОБА_1 печатки у записі про звільнення 09.11.1992 та неточного запису про прийняття на роботу 09.11.1982 (1992 рік), зарахувати періоди роботи до страхового стажу згідно записів трудової книжки відповідач не має можливості.

Відповідач зазначає, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р затверджений перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. В переліку цих пунктів зазначено м.Луганськ.

Перевірити достовірність документів, створених на території не підконтрольній державній владі України управління не має змоги, тому не можливо зарахувати період роботи згідно наданої довідки від 29.08.2014 без номеру, виданої Державним навчальним закладом Луганським центром професійно-технічної освіти, у зв`язку з тим, що підтверджуюча довідка надана установою, яка знаходиться на тимчасово непідконтрольної владі Україні території.

Тому на думку відповідача, управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області у даному випадку забезпечувало реалізацію своїх повноважень в межах, визначених нормативно-правовими актами.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце рогляду справи, не прибули до суду, позивач розгляд справи просила проводити без її участі.

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення статті 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку письмового провадження за наявними матеріалами у справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 КАС України, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.н. НОМЕР_1 , є внутрішньо переміщеною особою, отримує пенсію за віком та перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Станично - Луганському районі Луганської області (а.с.9-11,86,102,103).

Відповідно до записів трудової книжки від 09.10.1976 позивач у період з 16.09.1976 по 09.11.1992 працювала в Профтехучилищі № 49 (Середнє професійно - тхнічне училище №49) та з 10.11.1992 по 31.12.1997 в профтехучилищі №45 (Луганське професійно - технічне училище №45, з 30.07.2007 мав назву Державний навчальний заклад "Луганський центр професійно-технічної освіти", з 05.08.2010 має назву Державний навчальний заклад «Луганський центр професійно - технічної освіти») (а.с.13,14)

З листів відповідача від 17.05.2017 №32/Л-5 та від 17.08.2018 №11112/02-02 вбачається, що відповідачем за трудовою книжкою позивача до загального стажу не зараховано періоди роботи: в Профтехучилищі № 49 (Державний навчальний заклад «Луганський центр професійно - технічної освіти») з 16.09.1976 по 09.11.1992, у зв`язку з порушенням норм пункту 4.1 Порядку видачі трудових книжок - відсутня печатка при звільненні; в Профтехучилищі № 45 (Державний навчальний заклад «Луганський центр професійно - технічної освіти») з 10.11.1992 по 31.12.1997, у зв`язку з порушенням норм пункту 2.1 Порядку видачі трудових книжок - розбіжність року зарахування на роботу та року наказу про зарахування. Також, відповідачем зазначено, що довідка від 29.08.2014 не може бути врахована для призначення пенсії за віком, оскільки заклад розташовано на території, яка не контролюється органами державної влади України, тому неможливо перевірити відомості, зазначені в довідці (а.с.16,17).

Матеріалами справи встановлено,що позивачу призначено пенсію за віком, проте не враховано періоди роботи в Профтехучилищі № 49 (Державний навчальний заклад «Луганський центр професійно - технічної освіти») з 16.09.1976 по 09.11.1992 та в Профтехучилищі № 45 (Державний навчальний заклад «Луганський центр професійно - технічної освіти») з 10.11.1992 по 31.12.1997, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду.

Отже, спірним питанням у даній справі є правомірність дій УПФУ в Станично - Луганському районі щодо незарахування до стажу позивача періодів її роботи в Профтехучилищі № 49 (Державний навчальний заклад «Луганський центр професійно - технічної освіти») з 16.09.1976 по 09.11.1992 та в Профтехучилищі № 45 (Державний навчальний заклад «Луганський центр професійно - технічної освіти») з 10.11.1992 по 31.12.1997.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з абзацом першим пункту 1.1 розділу I "Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії" Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II "Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший" Порядку № 22-1 встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

При розгляді даної справи не є спірним питання щодо призначення пенсії позивачу, а спірним є неврахування до її загального стажу певних періодів роботи.

Відповідач, мотивуючи відмову зарахувати до стажу позивача спірні періоди роботи посилається на порушення, при заповненні роботодавцем трудової книжки, п.2.1 та п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом №58 від 29.07.1993 Міністерства соціального захисту населення, Міністерства юстиції України, міністерства праці України, зареєстровано в юстиції України 17.08.1993 за №110.

Суд не бере до уваги такі посилання відповідача, оскільки трудова книжка позивача заповнювалась до видання вищевказаної Інструції, відповідно вона не підлягає застосуванню у спрних відносинах.

Відповідно до п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, що була чинна до прийняття Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом №58 від 29.07.1993 Міністерства соціального захисту населення, Міністерства юстиції України, міністерства праці України, при звільненні працівника або службовця всі записи про роботу, нагороди та заохочення, внесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Оглядом копії трудової книжки позивача встановлено, що запис про звільнення позивача від 09.11.1992 дійсно не містить печатки підприємства, при цьому є дата та номер наказу, на підставі якого звільнено позивача та підпис директора. Окрім того, трудову книжку заповнює роботодавець, тому позивач не може відповідати за дії першого.

Щодо розбіжності року зарахування на роботу та року наказу на зарахування, то суд взагалі не приймає це до уваги, оскільки з копії трудової книжки вбачається, що позивач з 09.11.1992 по 31.12.1997 працювала в Профтехучилищі № 45 (Державний навчальний заклад «Луганський центр професійно - технічної освіти») на підставі наказу від 27.11.1992, тобто рік видання наказу та рік зарахування на роботу співпадають (а.с.13 на звороті).

Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до абз.1 п.3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

29.08.2014 Державним навчальним закладом «Луганський центр професійно - технічної освіти» видано позивачу довідку про періоди її роботи з 16.09.1976 по 09.11.1992 в Профтехучилищі № 49 (Державний навчальний заклад «Луганський центр професійно - технічної освіти») (а.с.15).

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, Державний навчальний заклад «Луганський центр професійно - технічної освіти» знаходиться за адресою: 91055, м.Луганськ, вул.Фрунзе, 109 (а.с.136-139).

Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України".

Статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" встановлено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 05/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, у який у розділі Донецька область у п.1 Міста обласного значення у п.п.1) включено м. Донецьк.

Розпорядженням КМУ №1085-р від 07.11.2014 затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до якого включено у тому числі місто Донецьк.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконним і недійсним, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад реєстрації народжень, смертей і шлюбів". Так, у справі "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey 18.12.1986 &45) ЄСПЛ обмежився коротким пунктом посилання на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то, у правах Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Nurkey 10.05/2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та в подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de fackto та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше, означало б зовсім позбавити людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey 10.05.2001&92).

Спираючись на сформульований у вищезазначеній справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) зауважив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]".

Україною, відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 № 1207-VII та постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" від 17.03.2015 № 254-VIII, територію Автономної Республіки Крим та окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, визнано тимчасово окупованими територіям.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки довідки від 29.08.2014, виданої установою, що знаходиться на окупованій території, як доказ, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на пенсійне забезпечення позивача.

З урахуванням вищенаведеного, суд приймає до розгляду довідку від 29.08.2014, видану Державним навчальним закладом «Луганським центром професійно - технічної освіти», яка містить відомості про роботу позивача, зокрема, в Профтехучилищі № 49 (Державний навчальний заклад «Луганський центр професійно - технічної освіти») з 16.09.1976 по 09.11.1992.

Однак, зазначені висновки суду жодним чином не легалізують саму установу, що видала таку довідку.

Аналогічні за змістом висновки з приводу подібних правовідносин відображені у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 (справа №583/392/17).

Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги те, що подана позивачем довідка містить усі необхідні відомості про роботу позивача з в Профтехучилищі № 49 (Державний навчальний заклад «Луганський центр професійно - технічної освіти») з 16.09.1976 по 09.11.1992, а записами трудової книжки підтверджено інформацію про роботу позивача з 09.11.1992 по 31.12.1997 в Профтехучилищі № 45 (Державний навчальний заклад «Луганський центр професійно - технічної освіти»), суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави не враховувати спірні періоди роботи позивача при призначенні пенсії, а отже стаж позивача за спірні періоди повинен бути зарахований відповідачем з моменту призначення пенсії позивачу.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Зважаючи на обставини справи, враховуючи, що настання для позивача негативних наслідків пов`язано із бездіяльністю відповідача щодо незарахування спірних періодів роботи до стажу позивача, суд вважає, що достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо незарахування до трудового стажу позивача періодів її роботи в Профтехучилищі № 49 (Державний навчальний заклад «Луганський центр професійно - технічної освіти») з 16.09.1976 по 09.11.1992 та в Профтехучилищі № 45 (Державний навчальний заклад «Луганський центр професійно - технічної освіти») з 10.11.1992 по 31.12.1997 та зобов`язання відповідача зарахувати до трудового стажу позивача вказані періоди, здійснивши перерахунок пенсії з урахуванням вказаних періодів роботи.

На підставі вищезазначеного, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Ухвалою суду від 11.05.2019 відстрочено позивачу сплату судового збору у розмірі 768,40 грн до ухвалення судового рішення в даній справі.

Відповідно до частини другої статті 133 КАС України, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Оскільки позовні вимоги фактично підлягають задоволенню, лише з коригуванням спосібу захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне судовий збір у розмірі 768,40 грн стягнути на користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області щодо незарахування до трудового стажу ОСОБА_1 періодів її роботи в Профтехучилищі № 49 (Державний навчальний заклад «Луганський центр професійно - технічної освіти») з 16.09.1976 по 09.11.1992 та в Профтехучилищі № 45 (Державний навчальний заклад «Луганський центр професійно - технічної освіти») з 10.11.1992 по 31.12.1997.

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи в Профтехучилищі № 49 (Державний навчальний заклад «Луганський центр професійно - технічної освіти») з 16.09.1976 по 09.11.1992 та в Профтехучилищі № 45 (Державний навчальний заклад «Луганський центр професійно - технічної освіти») з 10.11.1992 по 31.12.1997 з моменту призначення пенсії, здійснивши її перерахунок з урахуванням вказаних періодів.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Станично - Луганському районі Луганської області (вул.1 Травня, 20, смт. Станиця - Луганська, Станично - Луганський район, Луганська область, 93600, ) до Державного бюджету України судовий збір у сумі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Суддя К.Є. Петросян