Справа № 480/1156/19
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 р.Справа № 480/1156/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.05.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Опімах, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 20.05.19 року по справі № 480/1156/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції України в Сумській області

про стягнення середньомісячної заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач), звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позов до Головного управління Національної поліції України в Сумській області (далі - ГУ НП України в Сумській області, відповідач), в якому, з урахуванням уточнень, просила:

- стягнути з ГУНП в Сумській області (Ідентифікаційний код: 40108777) на користь ОСОБА_1 (Ід.код НОМЕР_1 ) середньомісячну заробітну плату за затримку розрахунку за час вимушеного прогулу з 06.05.2018 до 12.10.2018 у розмірі 85523,90 грн..

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 (Ід.код НОМЕР_1) середньомісячну заробітну плату за затримку розрахунку при звільненні за період з 03.04.2018 до прийняття судом рішення у даній справі з розрахунку середньоденної зарплати 777,49 грн..

- стягнути з ГУНП в Сумській області (Ідентифікаційний код: 40108777) на користь ОСОБА_1 ( Ід. код НОМЕР_1 ) сплачений нею судовий збір у розмірі 768,40 грн..

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 13.05.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 ( ід.н. НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Сумській області ( , вул.Герасима Кондратьєва, 23 м.Суми, 40000) про стягнення середньомісячної заробітної плати - задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 4042 ( чотири тисячі сорок дві) грн.08 коп. без врахування податків та обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 768, 40 грн. в рахунок відшкодування судового збору.

Позивач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції від 13.05.2019 року у справі №818/449/18 в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробітної плати за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 4042,08 грн. скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким вимогу про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 103406,17 грн. задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що висновки суду ґрунтуються на неповно з`ясованих обставинах, що мають значення для справи, є невмотивованими; наявним у справі доказам не надано правової оцінки.

Від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення вищезазначеного клопотання, оскільки жодних доказів на підтвердження зазначених у заяві обставин позивачем не надано.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 1 ст. 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 02.04.2018 року у справі № 818/449/18 задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області, визнано протиправним і скасовано наказ від 09.01.2018 року №7 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу правового забезпечення Головного управління Національної поліції в Сумській області за п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України; поновлено її на посаді, стягнуто з Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 45094 грн. 42 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку у межах стягнення за один місяць рішення суду звернуто до негайного виконання ( а.с. 9-13).

03.04.2018 року відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Сумській області від 03.04.2018 року № 177 «По особовому складу» ОСОБА_1 поновлена на посаді ( а.с.14).

03.04.2018 року ОСОБА_1 звільнена з посади на підставі п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України ( за угодою сторін) ( а.с.48,49).

12.04.2018 року позивачу з урахуванням утримань виплачені кошти у розмірі 13143,48 грн. за рішенням суду у межах стягнення за один місяць, звернутого до негайного виконання та 406,73 грн. - заробітна плата за 03.04.2018 року ( а.с.43,45,47).

Решта суми середнього заробітку, присудженого судом, перерахована відповідачем на рахунок позивачки 11.10.2018 року та зарахована на її картковий рахунок 12.04.2018 року ( а.с.16).

Однак, позивач вважаючи, що її права порушенні звернулась до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що нарахована відповідачем заробітна плата за робочий день 03.04.2018 р. виплачена позивачу не в день звільнення 03.04.2018 р., а відповідно до платіжного доручення №1226 від 10.04.2018 р. ( а.с.46) перерахована 11.04.2018 року, тобто із затримкою 8 днів, середній заробіток за цей час склав 4042,08 грн., тому зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача після утримання усіх обов`язкових платежів та зборів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Приписами ч. 7 ст. 43 Конституції України встановлено право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (ст. 1 КЗпП України).FONT>

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з ч. 2 ст. 116 КЗпП України в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною 2 статті 117 КЗпП України визначено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З аналізу вищенаведених норм законодавства слідує, що необхідними складовими частинами настання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні є наявність належних звільненому працівникові сум при звільненні та вина роботодавця за невиплату (несвоєчасну виплату) працівникові цих сум. Тобто для застосування до роботодавця відповідальності, передбаченої статтями 116-117 КЗпП України, необхідним є встановлення обставин невиплати працівникові на час звільнення всіх належних сум.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Меньшакова проти України" від 08 квітня 2010 року передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень статей 116, 117 КЗпП України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

Така правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 24.01.2018 року по справі № 807/1502/15.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 02.04.2018 року у справі № 818/449/18 стягнуто з Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 45094 грн. 42 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Тобто зазначена сума не була нарахована безпосередньо відповідачем, а встановлена рішенням суду, яке підлягає до виконання у встановленому законом порядку. Вказані виплати проведені відповідачем 07.12.2018 року.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку має місце несвоєчасне виконання судового рішення, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин ст. 117 КЗпП України.

Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що предметом позову є не спор про розмір сум належних працівникові при звільнені, а факт виплати таких сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України з вини власника, а тому відповідач повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні.

У відповідності до пункту 1.3 Інструкції N 114/8713 для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

При цьому, інші виплати, що не належать до фонду оплати праці, встановлені в розділі 3 Інструкції N 114/8713, згідно з пунктом 3.9 якого до них відносяться суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні.

Отже з вищезазначеного вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. Відтак, положення ст.117 Кодексу законів про працю України не можуть поширюватися на присуджений судом середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Підстави для застосування положень ст.236 Кодексу законів про працю України до даних правовідносин відсутні, оскільки ця норма передбачає, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Тобто даною нормою передбачена відповідальність за затримку виконання рішення лише про поновлення на роботі.

З матеріалів справи вбачається, що нарахована відповідачем заробітна плата за робочий день 03.04.2018 року виплачена позивачу не в день звільнення 03.04.2018 року, а відповідно до платіжного доручення №1226 від 10.04.2018 року (а.с.46) перерахована 11.04.2018 року, тобто із затримкою 8 днів.

Тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у відповідності до ст.ст.116,117 Кодексу законів про працю України відповідач повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Визначаючи розмір середнього заробітку, суд виходить із положень абзацу 3 п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» , виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до розрахунку ( а.с.45) розмір заробітку позивача за один фактично відпрацьований день склав 505,26 грн. Враховуючи тривалість затримки розрахунку 8 днів, середній заробіток за цей час склав 4042,08 грн., зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача після утримання усіх обов`язкових платежів та зборів.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.05.2019 року по справі № 480/1156/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 04.07.2019 року