Справа № 826/11241/18
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 березня 2019 року, суддя Васильченко І.П., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Куцевола Володимира Анатолійовича, третя особа: Дніпровська міська рада про визнання протиправними та скасування рішень,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Куцевола Володимира Анатолійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Дніпровська міська рада про визнання протиправними та скасування рішень відповідача від 28.07.2017 року, індексні номери: 36371308, 36371097, 36370368, 36370834, 36369992, 36369643, 36369259, 36368883, 36368522, 36368064, якими скасовано державну реєстрацію права власності позивача на об`єкти нерухомого майна - реєстраційні номери 01 , 01 , 01 , 01 , 01, 01, 01 , 01 , 01 , 01 , а саме квартири №№ 41-50, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідача привести у попередній стан у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, а саме відновити записи про право власності №№ 15770754, 15770828 , 15770914 , 15770970 , 15771059 , 15771128 , 15771282 , 15771282 , 15771526 , 15771599 на об`єкти нерухомого майна - квартири №№ 41-50 в будинку АДРЕСА_1 (реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна 01, 01, 01, 01, 01, 01, 01, 01, 01, 01).

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 березня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, третя особа - Дніпровська міськаї рада звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 серпня 2016 року та 08 серпня 2016 року на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2016 року у справі № 202/3999/16-ц за Прокоф`євим Олександром Андрійовичем приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Мошковською Н.М. внесено відомості до Державного реєстру прав на нерухоме майно (індексі номери рішень: 30811717, 30811809, 30811889, 30811967, 30812036, 30812110, 30812181, 30812244, 30812489, 30812572) про державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна - реєстраційні номери 01, 01, 01, 01, 01, 01 , 01 , 01 , 01 , 01 , а саме квартири №№ 41-50, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, згідно ухвали Печерського районного суду м. Києва від 15.05.2017 року по справі № 757/26429/17-к, накладено арешт на незавершене та завершене самовільне будівництво, окрім житлових приміщень, які належать фізичним особам на праві приватної власності, що здійснюється на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 (до 15.10.2014 року АДРЕСА_2 за кадастровим номером :02:422:0113 , яка обліковується за Прокоф`євим О.А. , із забороною розпорядження, користування, укладання попередніх договорів купівлі-продажу та проведення будь-яких будівельних робіт направлених на створення завершеного об`єкту будівництва.

27.07.2017 року Державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Куцеволом Володимиром Анатолійовичем проведена державна реєстрація скасування права власності на нерухоме майно (реєстраційні номери 01, 01, 01, 01, 01, 01, 01, 01, 01, 01), а саме квартири № № 41-50, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (індексні номери: 36371308, 36371097, 36370368, 36370834, 36369992, 36369643, 36369259 , 36368883 , 36368522 , 36368064 ).

Не погоджуючись із вказаними рішеннями відповідача, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а свої права порушеними, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що даний спір є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів не може погодитись з такими доводами суду першої інстнації з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини, від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №29458/04 та №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у ст. 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява №7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися "судом, встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ст. 2, п. 1 ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, згідно з п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належали спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій. Наведене узгоджується і з положеннями ст.ст. 2, 4, 19 КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №802/1792/17-а.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Проте, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції, оскільки важливе значення для визначення юрисдикції має питання підстав виникнення спору та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом як власник квартир номер №№ 41-50, що розташовані адресою: АДРЕСА_1 .

У позовній заяві позивач зазначає, що державним реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Куцеволом Володимиром Анатолійовичем вчинено реєстраційні дії з порушенням вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", проте адміністративний позов спрямований не на забезпечення дотримання публічно-правового порядку проведення державної реєстрації, а на захист права власності на квартири, реєстрація якого внаслідок прийняття оскаржуваних рішень була скасована.

Задовольняючи позов суд першої інстанції посилався на постанови Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 802/1792/17-а, від 14 березня 2018 року у справі № 396/2550/17, від 04 квітня 2018 року у справах № 817/1048/16, № 826/9928/15 та № 817/567/16, згідно якої подібні спори належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що Велика Палата Верховного Суду при ухваленні постанови від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 відступила від правових висновків, викладених у раніше прийнятих постановах.

Позиція, від якої Велика Палата Верховного Суду вирішила відступити, полягала у тому, що у справах про оскарження рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, у яких спір про право відсутній, дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії державного реєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень, тому спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Також Велика Палата Верховного Суду наголосила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

У відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 не вірно визначив суд, до юрисдикції якого належить розгляд і вирішення даного спору, оскільки існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Такий спір має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Аналогічна правова позиція у подібних справах висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові № 815/6956/15 від 17 квітня 2018 року, у постанові №826/14433/16 (К/9901/7474/18) від 28 березня 2018 року.

За практикою Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України", суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, даний спір має приватноправовий характер, а спірні правовідносини пов`язані із реєстрацією майнових прав, невиконанням умов цивільно-правової угоди, що випливають із договірних відносин, є похідними від основного позову, тому даний спір не є публічно-правовим і не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись за нормами ЦПК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково.

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених ст. 238 КАС України (ст. 319 КАС).

За змістом п.1 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням зазначеного, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 березня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням постанови про закриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 березня 2019 року скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Куцевола Володимира Анатолійовича, третя особа: Дніпровська міська рада про визнання протиправними та скасування рішень закрити.

Роз`яснити позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Степанюк А.Г.