Справа № 320/2465/19
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2465/19 Суддя (судді) першої інстанції: Лиска І.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Суркова Д.О., за участі представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Липового І.В., представника третьої особи Бєлякова М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області, третя особа - Бучанська міська рада, про визнання протиправним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В :

20.05.2019р. ОСОБА_2 звернулася до суду до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району, третя особа: Бучанська міська рада, про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 11.05.2019р. № 1076/1, яким було надано згоду на добровільне об`єднання територіальних громад селища Клавдієво-Тарасове та села Пороскотень Клавдієво-Тарасівської селищної ради, села Микуличі Микулицької сільської ради, селища Немішаєве Немішаєвської селищної ради, села Козинці та села Діброва Козинцівської сільської ради, селища Бабинці та села Буда-Бабинецька Бабинецької селищної ради, села Пилиповичі Полиповицької сильської ради, села Здвижівка Здвижівської сільської ради Бородянського району, села Мироцьке Мироцької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в Микулицьку сільську об`єднану територіальну громаду з центром в селі Микуличі.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що позивач є мешканцем селища Клавдієво-Тарасове, а спірне рішення є протиправним, оскільки прийнято з порушенням положень Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад», процедури підготовки та прийняття рішення.

Крім того позивач зазначив, що на час прийняття спірного рішення діяло інше рішення ради від 02.06.2015р. № 20161 про надання згоди на пропозицію Бучанської міської ради щодо добровільного об`єднання селища Клавдієво-Тарасове та села Пороскотень в єдину Бучанську об`єднану територіальну громаду з центром в місті Буча.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії спірного рішення до винесення остаточного рішення судом у справі.

В обґрунтування заяви зазначено, що не вжиття заходів забезпечення позову, саме таким шляхом, може в подальшому істотно ускладнити ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася, та ускладнить взагалі виконання судового рішення, оскільки наступним етапом після прийняття спірного рішення повинно бути прийняття радою іншого рішення про схвалення проекту рішення про добровільне об`єднання селища Клавдієво-Тарасове та села Пороскотень.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 р. заяву про вжиття заходів забезпечення позову задоволено, зупинено дію рішення Клавдієво-Тарасівської селищної ради від 11.05.2019 №1076/1, - до набрання законної сили судовим рішенням у справі №320/2465/19.

Приймаючі судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведені та документально підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди інтересам позивача. Суду було надано рішення відповідача від 02.06.2015р. № 20161 про надання згоди на пропозицію Бучанської міської ради щодо добровільного об`єднання селища Клавдієво-Тарасове та села Пороскотень в єдину Бучанську об`єднану територіальну громаду з центром в місті Буча. Доказів щодо скасування рішення відповідача 02.06.2015р. № 20161 суду не було надано.

Судом першої інстанції при прийнятті рішення прийнято до уваги Рекомендації N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, де зазначено, що рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Суд першої інстанції зауважив, що принцип рівності сторін - один із складників концепції справедливого судового розгляду та передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (рішення ЄСПЛ, серед інших рішень та mutatis mutandis, "Кресс проти Франції" (Kress v. France), [GC], № 39594/98, п. 72, ECHR 2001-VI; "Ф.С.Б. проти Італії" (F.C.B. v. Italy) від 28 серпня 1991 року, Серія A № 208-B, п. 33; "Т. проти Італії" (Т. v. Italy) від 12 жовтня 1992 року, Серія A № 245-C, п. 26; та "Кайя проти Австрії" (Kaya v. Austria), № 54698/00, п. 28, від 8 червня 2006 року).

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції, врахував не тільки інтереси позивача, а й інших осіб - мешканців селища, права яких можуть бути порушені , тому дійшов висновку про обґрунтованість заяви про забезпечення позову шляхом зупинення дії спірного рішення.

Відповідач не погодившись з ухвалою суду першої інстанції про забезпечення позову подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та відмовити у задоволенні заяви.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідач діяв в межах та у спосіб визначений законодавством, що судом першої інстанції при розгляді заяви про забезпечення позову неправильно оцінено вимоги та обґрунтованість доводів.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача та представник третьої особи заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.

Закон України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» регулює відносини, що виникають у процесі добровільного об`єднання територіальних громад сіл, селищ, міст, а також добровільного приєднання до об`єднаних територіальних громад.

Відповідно до частини 1 статті 2 цього Закону добровільне об`єднання територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюється з дотриманням принципів: конституційності та законності; добровільності; економічної ефективності; державної підтримки; повсюдності місцевого самоврядування; прозорості та відкритості; відповідальності.

Частиною 1 статті 6 цього ж Закону передбачено, що сільський, селищний, міський голова після прийняття відповідною радою рішення про надання згоди на добровільне об`єднання територіальних громад надсилає пропозицію про таке об`єднання сільському, селищному, міському голові суміжної територіальної громади.

Відповідно до частини 2 цієї статті сільський, селищний, міський голова суміжної територіальної громади забезпечує вивчення пропозиції щодо добровільного об`єднання територіальних громад та її громадське обговорення, яке проводиться протягом 30 днів з дня надходження такої пропозиції. Після завершення громадського обговорення пропозиція подається до відповідної ради на наступну сесію для прийняття рішення про надання згоди на добровільне об`єднання територіальних громад та делегування представника (представників) до спільної робочої групи або про відмову в наданні згоди.

У разі прийняття рішення про надання згоди на добровільне об`єднання територіальних громад сільський, селищний, міський голова, який ініціював об`єднання, приймає рішення про утворення спільної робочої групи з підготовки проектів рішень щодо добровільного об`єднання територіальних громад та інформує про це Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідні обласну раду, обласну державну адміністрацію. Спільна робоча група формується з однакової кількості представників від кожної територіальної громади, що об`єднується. Утворення спільної робочої групи є початком процедури добровільного об`єднання територіальних громад (ч.3 вказаної вище статті).

Відповідно до частини 4 зазначено статті спільна робоча група готує проекти відповідних рішень щодо добровільного об`єднання територіальних громад.

Стаття 7 Закону визначає подальший порядок вирішення питання щодо об`єднання громад - підготовка рішень щодо добровільного об`єднання територіальних громад.

Отже, системний аналіз викладених вище правових норм надає підстави вважати, що добровільне об`єднання територіальних громад сіл, селищ, міст повинно здійснюватися з дотриманням принципів: конституційності та законності; добровільності; економічної ефективності; державної підтримки; повсюдності місцевого самоврядування; прозорості та відкритості; відповідальності.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1, 2 та 4 статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

З огляду на частини 1, 2 та 4 статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено:1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до ч.3 ст.152 КАС України, у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Колегія суддів зазначає, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Пленум Верховного Суду України у постанові № 9 від 22.12.2006 р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" визначає, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Згідно з абз. 2 п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 N 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Враховуючи вищевикладене, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій, рішень суб`єкта владних повноважень, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Отже, станом на час розгляду вказаної заяви про забезпечення позову, позивач надав суду першої інстанції докази, що не вжиття заходів забезпечення позову, шляхом зупинення спірного рішення, може в подальшому істотно ускладнити ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача, так і прав та інтересів інших мешканців села та селища, та ускладнить взагалі виконання судового рішення, оскільки відповідно до положень Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» передбачені інші етапи об`єднання.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість заяви про забезпечення позову.

Надаючи оцінку всім доводам сторін та учасників справи, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України, обумовлює для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Повний текст постанови виготовлено 05.07.2019 р.

Керуючись ст. 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 р. - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області, третя особа - Бучанська міська рада, про визнання протиправним та скасування рішення - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель