Справа № 826/11115/18
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 липня 2019 року

Київ

справа №826/11115/18

адміністративне провадження №К/9901/17656/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Соколова В.М.,

суддів: Єресько Л.О., Загороднюка А.Г.,

перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дитячий оздоровчий заклад санаторного типу «Славутич» на рішення Окружного адміністративного суду від 24 грудня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дитячий оздоровчий заклад санаторного типу «Славутич» до Київської обласної державної адміністрації, Київської обласної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій про визнання протиправним та скасування протоколу,

УСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ТОВ «Дитячий оздоровчий заклад санаторного типу «Славутич» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просило визнати протиправним та скасувати протокол позачергового засідання Київської обласної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій (далі - Комісія) від 10 липня 2018 року № 7.

Рішенням Окружного адміністративного суду від 24 грудня 2018 року, ухваленим у спрощеному позовному провадженні, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року, позов залишено без задоволення.

При цьому судами встановлено, що 01 липня 2018 року до медичного пункту дитячого оздоровчого закладу санаторного типу «Славутич» звернулося 12 людей з ознаками фізичного розладу шлунково-кишкового тракту. Згідно з результатами бактеріологічних досліджень, проведених Київським обласним лабораторним центром МОЗ України, встановлено наявність бактерій групи кишкової палички та золотистий стафілокок на роздрібному інвентарі харчового блоку.

Протоколом позачергового засідання Комісії від 10 липня 2018 року щодо ситуації, яка склалась внаслідок отруєння дітей у дитячому оздоровчому закладі санаторного типу «Славутич» було вирішено, зокрема, достроково призупинити табірну зміну дитячого оздоровчого закладу санаторного типу «Славутич» з 11 липня 2018 року; почати роботу наступної зміни дітей на оздоровлення після проведення санітарно-протиепідемічних заходів та обстеження персоналу на носії золотистого стафілококу та кишкової групи інфекції.

Звертаючись до суду із цим позовом, ТОВ «Дитячий оздоровчий заклад санаторного типу «Славутич» посилався на протиправність оскаржуваного протоколу, оскільки внаслідок його прийняття зупинено господарську діяльність дитячого оздоровчого закладу санаторного типу «Славутич», що не передбачено чинним законодавством серед повноважень Комісії.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції вказав, що протокол Комісії від 10 липня 2018 року № 7, не є рішенням про зупинення діяльності підприємства у розумінні Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та Кодексу цивільного захисту України.

Вважаючи судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухваленими з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, ТОВ «Дитячий оздоровчий заклад санаторного типу «Славутич» звернулося до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості касаційної скарги, Верховний Суд виходить із такого.

У відповідності до частини другої статті 68 Кодексу цивільного захисту України у разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.

Положеннями частини другої статті 70 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що повне або часткове зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду.

Згідно з частиною сьомою статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду.

Таким чином, повноваженнями на звернення до суду із адміністративним позовом про зупинення роботи підприємств наділені саме посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, органи державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Передумовою для звернення до суду із відповідним позовом є проведення перевірки таким органом та встановлення порушень, які є підставою для вжиття заходів реагування у вигляду повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв тощо.

Разом з тим, Комісія, відповідно Типового положення про регіональну та місцеву комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 409 (далі - Типове положення) не є органом державного контролю, не проводить відповідних перевірок та не наділена повноваженнями звертатися до суду із адміністративним позовом про вжиття заходів реагування за процедурою, передбаченою Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та Кодексом цивільного захисту України.

Натомість Комісія наділена спеціальними повноваженнями щодо координації діяльності, пов`язаної із забезпеченням техногенно-екологічної безпеки, запобігання виникненню надзвичайних ситуацій і реагування на них, які визначені Типовим положенням.

Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Типового положення, Комісія, відповідно до покладених на неї завдань у режимі повсякденної діяльності координує здійснення заходів щодо профілактики та локалізації інфекційних захворювань, а також запобігання виникненню випадків масових харчових отруєнь населення.

Згідно з пунктом 5 Типового положення Комісія має право, зокрема, заслуховувати інформацію керівників територіальних органів центральних органів виконавчої влади, місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, розташованих на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, з питань, що належать до їх компетенції, і давати їм відповідні доручення.

Судами встановлено, що Комісією було заслухано інформацію директора Державної установи Київського обласного лабораторного центру МОЗ України, директора Департаменту охорони здоров`я облдержадміністрації, начальника управління за дотриманням санітарного законодавства ГУ Держпродспоживслужби у Київській області про отруєння дітей у дитячому оздоровчому закладі санаторного типу «Славутич», яке відбулося 01 липня 2018 року.

За підсумками проведеного засідання були надані доручення:

- достроково призупинити табірну зміну дитячого оздоровчого закладу санаторного типу «Славутич» Переяслав-Хмельницького району Київської області з 11 липня 2018 року;

- почати роботу наступної зміни дітей на оздоровлення після проведення санітарно-протиепідемічних заходів та обстеження персоналу на носії золотистого стафілококу та кишкової групи інфекції;

- провести комісійні обстеження готовності закладу до прийняття дітей наступної зміни на оздоровлення. За результатами обстеження у разі виявлення порушень санітарного законодавства - прийняти відповідні заходи реагування;

- у разі виникнення групових отруєнь в оздоровчих закладах приймати рішення щодо призупинення їх діяльності до встановлення стабільної епідеміологічної ситуації;

- встановити контроль за виконанням санітарно-протиепідемічних заходів в оздоровчих закладах;

- через засоби масової інформації повідомити населення, що у випадку групових отруєнь дітей у дитячих оздоровчих закладах зміни будуть достроково припинятись, а заїзди наступних змін для оздоровлення будуть перенесені до завершення виконання санітарно-протиепідемічних заходів.

Таким чином, рішення Комісії, оформлене протоколом від 10 липня 2018 року № 7, не є рішенням про зупинення діяльності підприємства у розумінні Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та Кодексу цивільного захисту України, оскільки оскаржуваним протоколом фактично були оформлені рішення Комісії про надання керівникам місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, розташованих на території Київської області доручення з метою координації заходів із запобігання випадків масових харчових отруєнь населення.

Верховний Суд констатує, що суд першої інстанції, позицію якого підтримав апеляційний суд, дійшовши висновку про відсутність підстав для задоволення позову, вірно застосував вищенаведені норми Типового положення про регіональну та місцеву комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій, Кодексу цивільного захисту України та Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини другої статті 333 КАС України у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 3, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дитячий оздоровчий заклад санаторного типу «Славутич» на рішення Окружного адміністративного суду від 24 грудня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дитячий оздоровчий заклад санаторного типу «Славутич» до Київської обласної державної адміністрації, Київської обласної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій про визнання протиправним та скасування протоколу.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.М. Соколов

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк ,

Судді Верховного Суду