Справа № 638/10560/17
Суддя: Цвірюк Д. В.
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/109/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 року Дзержинський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря Кириллової К.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду міста Харкова клопотання відповідача про закриття провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області, третя особа ОСОБА_3 про часткове визнання рішення виконавчого комітету ХМР від 24.04.2013 року №258 та відповідного пункту 8 переліку до рішення незаконним, -

встановив:

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова знаходиться справа за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Харківської міської ради, третя особа ОСОБА_3 про часткове визнання рішення виконавчого комітету ХМР від 24.04.2013 року №258 та відповідного пункту 8 переліку до рішення незаконним.

04.04.2019 року до суду надійшло клопотання представника відповідача Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області про закриття провадження у справі, посилаючи при цьому на те, що виходячи зі змісту позовних вимог, позивач звернувся до суду, як адміністративного суду, з позовом про часткове визнання незаконним рішення виконавчого комітету ХМР від 24.04.2013 №258 «Про відновлення, належне утримання та приведення міської території у придатний для використання територіальною громадою міста стан» та включення до Переліку самовільно розміщених об`єктів, від яких звільняється територія м. Харкова з метою відновлення, належного утримання та приведення у придатний для використання територіальною громадою міста стан». На думку представника відповідача Виконавчого комітету ХМР, спір у справі, що розглядається, стосується права власності на нерухоме майно, тобто цивільного права. У зв`язку з чим, представник відповідача просила закрити провадження у справі, у зв`язку з тим, що справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

В судове засідання з`явився представник відповідача, який підтримав клопотання про закриття справи у зв`язку із тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

В судовому засіданні представник позивача та третя особа проти задоволення клопотання заперечували, зазначаючи, що спір необхідно вирішувати в порядку адміністративного судочинства.

Заслухавши думку учасників справи, проаналізувавши мотиви викладені у клопотанні та запереченнях та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Акти, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, установлених законодавством (бездіяльність) можуть бути оскаржені до суду відповідно до статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 надав конституційне тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України.

Так, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Конституційний Суд України зазначив, що стаття 19 КАС регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Крім того, Конституційний Суд України в Рішенні від 25 листопада 1997 року № 6-зп сформулював правову позицію, за якою удосконалення законодавства в контексті статті 55 Конституції України має бути поступовою тенденцією, спрямованою на розширення судового захисту прав і свобод людини, зокрема судового контролю за правомірністю й обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень (пункт 2 мотивувальної частини). Ця правова позиція кореспондується з положеннями статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо ефективного засобу юридичного захисту від порушень, вчинених особами, які здійснюють свої офіційні повноваження.

Згідно із частиною першою статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (частина друга статті КАС).

З наведеного випливає, що КАС регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (частина друга статті 4 КАС).

Суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, КАС регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджуваних порушень прав чи інтересів.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_4 вбачається, що спір виник внаслідок винесення суб`єктом владних повноважень, а саме виконавчим комітетом Харківської міської ради рішення від 24.04.2013 №258 про знесення нежитлових приміщень літ. «А-1» по АДРЕСА_1 , чим порушено, на думку позивача, його право власності, внаслідок його знесення.

Місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст ( стаття 2 Закону №280/97-ВР).

Відповідно до статті 1 Закону №280/97-ВР представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Згідно частини 1 статті 71 Закону №280/97-ВР територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження.

На підставі частини 1 статті 59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Таким чином, міська рада є суб`єктом владних повноважень, а правовідносини, які виникають між нею та особою, якої стосується прийняте нею рішення - публічно-правовими. Захист прав та інтересів відповідної особи від порушень з боку цього суб`єкта владних повноважень, якщо ці порушення полягають, наприклад, у перевищенні повноважень, недотриманні процедури чи порядку прийняття рішення, є завданням адміністративного судочинства.

Обставинами, які підлягали доказуванню у цій справі, є виключно питання дотримання процедури розгляду та порядку прийняття рішення міськрадою, а отже, законність оскаржуваного рішення. Відтак спір належить до адміністративної юрисдикції та має вирішуватися судами за правилами КАС .

Рішення органу місцевого самоврядування за своєю юридичною природою є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке міська рада повинна виносити у порядку, на підставі та у спосіб, визначений Законом.

Отже, обсяг та зміст конкретних обставин цієї справи та їх нормативне регулювання дають підстави вважати, що незгода з рішенням органу місцевого самоврядування, спричиняє публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням владних управлінських функцій, що підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Таким чином, аналізуючи наведене суд дійшов висновку, що спірні правовідносини не є приватноправовими, а тому клопотання, подане представником відповідача про закриття провадження не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.. 19, 55 Конституції України, ст..ст. 2, 19, 44, 238 КАС України, -

ухвалив:

В задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області, третя особа ОСОБА_3 про часткове визнання рішення виконавчого комітету ХМР від 24.04.2013 року №258 та відповідного пункту 8 переліку до рішення незаконним- відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде складено 05.07.2019 року.

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк