Справа № 420/1363/19
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1363/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В. розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення щодо коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000197/2 від 28.01.2019р., стягнення надмірно сплачених митних платежів у розмірі 144000грн.,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці ДФС щодо коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000197/2 від 28.01.2019р., стягнути з Одеської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 надмірно сплачені митні платежі у розмірі 144000грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що приймаючи спірне рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000197/2 від 28.01.2019р. Одеською митницею ДФС не зазначено, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, а також не вказано, чому саме з документів, які було подано декларантом, з метою підтвердження митної вартості товару, неможливо встановити складові митної вартості. Висновок митного органу щодо наявності підстав для коригування митної вартості товару повинен бути обґрунтованим та підтверджений відповідними доказами. Встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідно надати для підтвердження того чи іншого показника. Також, позивач наголошує, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім аргументом для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорт, є перший метод - за ціною договору (контракту). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Окрім того, автоматизована інформаційна система (ЦБД ЄАІС ДМСУ), даними якої оперує митний орган, на час розгляду справи має статус «для службового користування», у зв`язку з чим зазначена база не містить об`єктивних даних, які підтверджуються документально. Відомості з інформаційних баз даних мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митницею відповідних рішень, та не мають більшого значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар. Як наслідок, зазначення у рішенні про коригування митної вартості товарів лише реквізитів раніше оформленої митної декларації з вищим рівнем митної вартості товару не може вважатись належним підтвердженням обґрунтованості коригування митної вартості. Також, на думку позивача, митним органом не доведено, які саме дані щодо числового значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена, чи підлягає сплаті, відсутні або містять розбіжності.

Відповідач - Одеська митниця ДФС з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву (вхід.№11374/19 від 29.03.2019р.), наголошуючи, зокрема, на правомірності винесення оскаржуваного позивачем Рішення щодо коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000197/2 від 28.01.2019р., оскільки в документах, які декларантом, разом з митною декларацією (МД) №UA500650/2019/000221 від 04.01.2019р., надано до Одеської митниці ДФС містяться розбіжності, та надані документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за дані товари, зокрема, до митного оформлення не надано: банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, які підтверджують митну вартість товару; документів, які підтверджують вартість страхування та перевезення (фрахту) товарів до моменту перетинання ними митного кордону України, які підтверджують митну вартість товару. Таким чином, надані позивачем документи містили розбіжності, та не містили усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Зазначені обставини виключали можливість перевірки органом доходів і зборів числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 Митного кодексу України, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 Митного кодексу України додаткові документи та відомості. У зв`язку з чим, Одеською митницею ДФС декларанта повідомлено про необхідність, протягом 10 календарних днів, для підтвердження заявленої митної вартості, подання додаткових документів, а саме: банківських платіжних документів, які стосувались оплати фактурної вартості транспортного засобу, перевезення, транспортно-експедиторських та інших послуг за межами митної території України; 2) калькуляцію транспортних витрат за межами митної території України з урахуванням вартості фрахту вартості інших складових вартості транспортування товару, що декларується, у тому числі територією країни експортера; 3) копії митної декларації країни відправлення; 4) якщо здійснювалось страхування - страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування. Однак, декларантом повідомлено митний орган про відсутність можливості надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів. У зв`язку з чим, за допомогою інформації, отриманої за результатами здійснення митного контролю із зазначенням номерів відповідних митних декларацій, яка міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС) встановлено, що заявлена декларантом митна вартість товару нижча від митної вартості ідентичних товарів - митна вартість товару за VIN кодом НОМЕР_1 , валюта - EUR, вартість - 40761грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06.03.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі №420/1363/19 за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення щодо коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000197/2 від 28.01.2019р., стягнення надмірно сплачених митних платежів у розмірі 144000грн.

Ухвалою суду від 30.05.2019р., з урахуванням положень п.3 ч.2 ст.183 КАС України, закрито підготовче провадження по справі №420/1363/19.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05.06.2019р., з урахуванням положень ч.3 ст.48 КАС України, до участі у справі в якості співвідповідача залучено Головне управління Державної казначейської служби в Одеській області.

Враховуючи наявність, передбачених приписами ч.9 ст.205 КАС України, підстав, та зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, розгляд даної адміністративної справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи митного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, з метою здійснення митного оформлення транспортного засобу з іноземною реєстрацією, а саме автомобіля легкового, що був у використанні марки ВМW модель Х5 М50D, номер кузова (VIN) - НОМЕР_1 , тип двигуна - дизельний, з робочим об`ємом циліндрів двигуна - 2993см3, календарний та модельний рік виготовлення - 2016, країна виробник - Німеччина, країна експортер - Болгарія, між ОСОБА_1 (Довіритель) та ПП «РОЯЛ ТРЕЙД ІМПЕКС» (Декларант) укладено Договір про надання послуг митного брокера №020111-19 від 02.01.2019р., за умовами якого Довіритель доручає, а Декларант приймає на себе зобов`язання надати послуги по здійсненню в межах своєї компетенції декларування вантажів Довірителя, котрі переміщуються через митний кордон України, відповідно до діючого Митного кодексу України.

У зв`язку з чим, та з метою виконання умов Договору про надання послуг митного брокера №020111-19 від 02.01.2019р., ПП «РОЯЛ ТРЕЙД ІМПЕКС» (Декларант) подано до Одеської митниці ДФС митну декларацію №UA500650/2019/000221 від 04.01.2019р., у якій митна вартість товару декларантом позивача визначено за ціною рахунку-фактури.

На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації №UA500650/2019/000221 від 04.01.2019р. митної вартості автомобіля, та обраного методу її визначення Декларантом позивача до митного органу надано: рахунок-фактуру, коносамент, звіт про незалежну оцінку майна - висновок №2526/18 від 02.01.2019р., свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу №008653176 від 28.11.2017р., акт про проведення фізичного огляду від 02.01.2019р.

Під час перевірки Одеською митницею ДФС наданих декларантом позивача ПП «РОЯЛ ТРЕЙД ІМПЕКС» для підтвердження митної вартості товару, документів фахівцями контролюючого органу встановлено, що у поданих документах містяться розбіжності, та надані документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за дані товари, зокрема, до митного оформлення не надано: банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, які підтверджують митну вартість товару; документів, які підтверджують вартість страхування та перевезення (фрахту) товарів до моменту перетинання ними митного кордону України, які підтверджують митну вартість товару.

З урахуванням чого, та з метою підтвердження митної вартості товару, заявленої у МД №UA500650/2019/000221 від 04.01.2019р., митним органом, на підставі вимог ч.3 ст.53 Митного кодексу України, зобов`язано декларанта протягом 10-ти календарних днів надати додаткові документи, а саме: банківських платіжних документів, які стосувались оплати фактурної вартості транспортного засобу, перевезення, транспортно-експедиторських та інших послуг за межами митної території України; 2) калькуляцію транспортних витрат за межами митної території України з урахуванням вартості фрахту вартості інших складових вартості транспортування товару, що декларується, у тому числі територією країни експортера; 3) копії митної декларації країни відправлення; 4) якщо здійснювалось страхування - страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування.

Однак, декларантом позивача повідомлено митний орган про відсутність можливості надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

У зв`язку з чим, за результатами розгляду питання щодо митного оформлення, зазначеного у митній декларації №UA500650/2019/000221 від 04.01.2019р. товару, Одеською митницею ДФС прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000197/2 від 28.01.2019р.

Не погоджуючись з означеним Рішенням про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000197/2 від 28.01.2019р., позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Одеської митниці ДФС щодо коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000197/2 від 28.01.2019р., стягнення з Одеської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 надмірно сплачені митні платежі у розмірі 144000грн., є необґрунтованими, безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини виникли у сфері митної справи і стосуються процедури визначення митної вартості товарів та правомірності рішень відповідача щодо коригування митної вартості товару, котрий імпортується на митну територію України, та регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012р. №4495-VI (зі змінами та доповненнями), відповідно до ст. 49 якого митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з п.1 ч.1 ст.50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів.

Частинами 2 - 4 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).

Згідно з частинами 1, 2, 5, 6, 7 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Так, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, в межах спірних правовідносин декларант позивача ПП «РОЯЛ ТРЕЙД ІМПЕКС» здійснював митне оформлення автомобіля легкового, що був у використанні марки ВМW модель Х5 М50D, номер кузова (VIN) - НОМЕР_1 , тип двигуна - дизельний, з робочим об`ємом циліндрів двигуна - 2993см3, календарний та модельний рік виготовлення - 2016, країна виробник - Німеччина, країна експортер - Болгарія.

Судом встановлено, що при здійсненні імпортування автомобіля на митну територію України декларантом позивача, з метою підтвердження заявленої митної вартості товару за ціною рахунка-фактури, до контролюючого органу надано: рахунок-фактуру, коносамент, звіт про незалежну оцінку майна - висновок №2526/18 від 02.01.2019р., свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу №008653176 від 28.11.2017р., акт про проведення фізичного огляду від 02.01.2019р.

Процедура консультації, відповідно до вимог ст.57 Митного кодексу України, митним органом проведено шляхом витребування додаткових документів, зокрема, зобов`язано декларанта протягом 10-ти календарних днів надати додаткові документи, а саме: банківських платіжних документів, які стосувались оплати фактурної вартості транспортного засобу, перевезення, транспортно-експедиторських та інших послуг за межами митної території України; 2) калькуляцію транспортних витрат за межами митної території України з урахуванням вартості фрахту вартості інших складових вартості транспортування товару, що декларується, у тому числі територією країни експортера; 3) копії митної декларації країни відправлення; 4) якщо здійснювалось страхування - страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування.

Однак, декларантом позивача повідомлено митний орган про відсутність можливості надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

Пунктом 4 частини 2 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у випадку якщо рахунок сплачено, то до документів, які підтверджують митну вартість товарів віднесені банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Проте, в порушення наведених вище присів, декларантом позивача до митного оформлення не надано будь-яких банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, які підтверджують митну вартість товару.

Частиною 2 статті 368 Митного кодексу України передбачено, що при визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України.

Частинами 4, 5 статті 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Частиною 10 статті 58 Митного кодексу України передбачено витрати (складові митної вартості), які додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, до яких зокрема, віднесені витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; витрати на страхування цих товарів.

Пунктом 6 частини 2 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що до документів, які підтверджують митну вартість товарів, відносяться транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Приписами п.п.14.1.260 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України передбачено, що фрахт - винагорода (компенсація), що сплачується за договорами перевезення, найму або піднайму судна або транспортного засобу (їх частин) для. перевезення вантажів та пасажирів морськими або повітряними суднами; перевезення вантажів залізничним або автомобільним транспортом.

Відповідно до розділу III (графа 20) Правил заповнення декларації митної вартості, які затверджені наказом Міністерства фінансів України 24 травня 2012 року № 599 для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:

- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно- експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Також, пунктом 8 частини 2 статті 53 Митного кодексу України до документів, які підтверджують митну вартість товарів, віднесено страхові документи (якщо здійснювалося страхування), а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Отже, положення вищезазначених норм законодавства України передбачають зазначення повних та достовірних відомостей про вартість страхування товарів, а також про вартість перевезення (фрахту) товарів до моменту перетинання ними митного кордону України як складової частини митної вартості товарів.

Проте, як встановлено судом, ані до митного оформлення, ані до суду не надано документів, які підтверджують, зокрема, перевезення (фрахту) товарів до моменту перетинання ними митного кордону України, що підтверджують митну вартість товару.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, судом встановлено, що декларантом не надано витребуваних митницею додаткових документів. При цьому, надані документи не спростовують виявлені розбіжності, та не містять усіх відомостей, необхідних для підтвердження числових значень складових митної вартості.

Відповідно до ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Частинами 1 та 2 статті 55 Митного кодексу України передбачено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що обов`язок доведення митної вартості товару покладено на декларанта. Орган доходів і зборів має виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. При цьому, такий контроль може здійснюватися в тому числі шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, тобто з використанням бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи митного органу, яка містить відповідну інформацію.

На виконання наведених вище приписів, митним органом проведено процедуру консультації, шляхом витребування додаткових документів, згідно з переліком, передбаченим ч.3 ст.53 Митного кодексу України, проте декларантом позивача до митного органу жодних додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, не надано.

Отже, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що надані декларантом позивача до митного оформлення документи не спростували наявних розбіжностей, суд дійшов висновку, що у митного органу були наявні законодавчо передбачені підстави для визначення митної вартості із застосуванням резервного методу, у зв`язку з неможливістю послідовного застосування попередніх методів визначення митної вартості.

Частиною 2 статті 55 Митного кодексу України передбачено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Відповідно п.2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012р. №598, у графі 33 рішення зазначаються обставини його прийняття та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості.

Судом встановлено, що у спірному рішенні про коригування митної вартості №UA500000/2019/000197/2 від 28.01.2019р. наведено достатнє обґрунтування підстав, за наявності котрих заявлену декларантом митну вартість товару не може бути визнано, а також визначено джерела інформації, що використовувалися митним органом з метою визначення митної вартості, а саме: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), у яких міститься інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю про те, що заявлена декларантом митна вартість товару нижча від митної вартості ідентичних товарів та наведено конкретну суму митної вартості транспортного засобу, митне оформлення якого завершено.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку щодо відсутності законодавчо передбачених підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Одеської митниці ДФС щодо коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000197/2 від 28.01.2019р.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Одеської митниці ДФС щодо коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000197/2 від 28.01.2019р., суд також відмовляє у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з Одеської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 надмірно сплачених митних платежів у розмірі 144000грн.

Вищевикладене спростовує твердження позивача, наведені у позовній заяві.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги наведене, та оцінюючи надані сторонами по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення щодо коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000197/2 від 28.01.2019р., стягнення надмірно сплачених митних платежів у розмірі 144000грн., не обґрунтовані, документально не підтверджені, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, отже задоволенню не підлягають.

У зв`язку з тим, що у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, ч.9 ст.205, ст.ст.241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Одеської митниці ДФС (65078, м.Одеса, вул.Гайдара,21-А, ), Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області (65023, м.Одеса, вул.Садова,1-А, ) про визнання протиправним та скасування рішення щодо коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000197/2 від 28.01.2019р., стягнення надмірно сплачених митних платежів у розмірі 144000грн., відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.

.