Справа № 540/138/19
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2019 р.м. ОдесаСправа № 540/138/19
Головуючий в 1 інстанції: Морська Г.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Коваля М.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час невиплати одноразової грошової допомоги,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням уточнень до позову, просив зобов`язати Державну установу "Північна виправна колонія (№90)" нарахувати та виплатити позивачу суму невиплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 19 520 грн.; стягнути з Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" середній заробіток за час невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні за період з 30.04.2016 року по 08.01.2019 року у сумі 125 736 грн.; зобов`язати відповідача подати у місячний строк з моменту набрання судовим рішенням законної сили звіт про його виконання.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України та звільнений зі служби на підставі ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" (за власним бажанням). Календарна вислуга років на день звільнення склала 16 років 02 місяці 11 днів, що дає право на одержання одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" від 09.04.1992 pоку №2262-XII та постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393. Проте, під час проведення розрахунків відповідачем відповідні виплати не забезпечено, у зв`язку із чим позивач вимушений звернутись до суду із цим позовом та ставити питання про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 19 520 грн., а також середній заробіток у сумі 125 736 грн. за час затримки виплат при звільненні в судовому порядку.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року у зв`язку із невиконанням ухвали суду про залишення позову без руху в частині, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні за період з 30.04.2016 року по 08.01.2019 року у сумі 125 736 грн. залишено без розгляду.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року в іншій частині адміністративний позов задоволено частково. Суд зобов`язав Державну установу "Північна виправна колонія (№90)" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму невиплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 15 593,49 грн. Зобов`язав Державну установу "Північна виправна колонія (№90)" подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом 30 днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

В апеляційній скарзі Державна установа "Північна виправна колонія (№90)", посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що під час вирішення спору по суті судом першої інстанції не надано належної оцінки фактичним обставинам, що стосуються проходження позивачем служби. Так, апелянт зазначає, що вироком Суворовського районного суду міста Херсона 14 березня 2016 року по справі №668/17991/14-к позивача визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України: "Службова недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб". Відповідно до п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 вказані обставини, а також те, що позивач на час звільнення не набув права на пенсію згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", виключають право на виплату одноразової грошової допомоги. Оскільки судом першої інстанції не надано належної оцінки вказаним обставинам, а також нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, судове рішення має бути скасоване, а позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, з огляду на необґрунтованість клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, наказом начальника установи Північної виправної колонії (№ 90) Управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі від 21.04.2016 року №16 о/с старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1, молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки установи, звільнено з Державної кримінально-виконавчої служби України на підставі п. 7 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" (за власним бажанням) з 29.04.2016 року.

Вислуга років позивача на службі в день звільнення склала: у календарному обчисленні - 19 років 5 місяців 16 днів, у пільговому обчисленні - 24 роки 10 місяців 09 днів.

При звільненні ОСОБА_1 не було виплачено грошову допомогу у розмірі 25% щомісячного грошового забезпечення за 19 повних календарних років служби.

Вказані дії відповідач обґрунтовує наявністю вироку суду за наслідками розгляду відносно позивача кримінальної справи за ч. 1 ст. 367 КК України, а також не набуття ним права на пенсію на умовах, визначених Законом №2262-ХІІ, що виключає підстави для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ч. 2 ст. 9 Закону №2262-ХІІ.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки під час припинення позивачем служби в Установі відповідачем не були враховані обставини щодо кримінального правопорушення, а виплата одноразової допомоги не пов`язана із фактичним набуттям права на пенсію за Законом №2262-ХІІ та зверненням особи за остаточним розрахунком, з огляду на те, що звільнення позивача зі служби відбулось за вланим бажанням при наявності вислуги понад 10 років, на позивача розповсюджуються приписи ст. 9 Закону №2262-ХІІ щодо одержання одноразової грошової допомоги, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів висновки суду першої інстанції вважає правильними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ст. 102 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року №580-VIII пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

За змістом п. 3 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішні з справ України від 06.04.2016 року №260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять, у тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року №2262-XII особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Наведені положення кореспондуються із приписами п. 10 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.07.1992 року №393 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), згідно яких військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Аналіз наведених правових норм показав, що підставою для виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 2 ст. 9 Закону України від 09.04.1992 року №2262-XII та п. 10 Порядку від 17.07.1992 року №393, є розповсюдження на відповідну особу правил щодо пенсійного забезпечення, передбачених Законом №2262-XII, та звільнення особи зі служби, зокрема, за власним бажанням, з урахуванням наявності вислуги 10 років і більше.

Отже, виплата одноразової грошової допомоги не пов`язана із фактичним набуттям права на пенсію службовця, таких застережень не містить ні Закон України від 09.04.1992 року №2262-XII, ні п. 10 Порядку від 17.07.1992 року №393.

Таким чином, не набуття права на пенсію цих осіб не може нівелювати їх право на отримання зазначеної грошової допомоги за умови наявності відповідної вислуги.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 березня 2015 року у справі 21-80а15.

Судом першої інстанції вірно враховано, що позивач проходив службу в державній кримінально-виконавчій установі, а отже відповідно до Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України", Закону України "Про Національну поліцію" на нього розповсюджуються положення щодо пенсійного забезпечення, передбачені Законом України від 09.04.1992 року №2262-XII.

Разом з цим, звільнення позивача зі служби відбулось за власним бажанням, станом на час звільнення з органів кримінально-виконавчої служби, вислуга років позивача складала більше 19 років, що надає йому право на отримання одноразової грошової допомоги.

Водночас, як вірно встановив суд першої інстанції, звільнення позивача зі служби не відбулось у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, або у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, а отже обставини, що виключають виплату заявленої грошової допомоги, свого підтвердження не знайшли.

Враховуючи викладене, оскільки відмова відповідача у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні не ґрунтується за законі, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність безумовних підстав для задоволення позову в цій частині.

З огляду на викладене, оскільки висновки суду відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

М.П. Коваль