Справа № 1.380.2019.002781
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.002781
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (82429, Львівська область, Стрийський район, с. Стриганці) до Управління соціального захисту населення Стрийської районної державної адміністрації Львівської області (82400, Львівська область, м. Стрий, вул. Б. Хмельницького, 18) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

у с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Управління соціального захисту населення Стрийської районної державної адміністрації Львівської області (далі відповідач, УСЗН) про визнання дій відповідача щодо невклеювання на правій внутрішній стороні посвідчення нового бланка-вкладки, передбаченого п. 7-2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 12.05.1994; зобов`язання відповідача вчинити дії, передбачені п. 7-2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 12.05.1994.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона неодноразово зверталася до УПСЗН з метою отримання пільг, передбачених ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з моменту настання 85-річного віку, однак усно отримувала негативні відповіді. Після звернення її сина на гарячу урядову лінію позивачці надана відповідь, що для отримання пільг їй необхідно подати в управління підтверджуючі документи про участь в бойових діях в період Другої світової війни.

15.04.2019 після її звернення управлінням повідомлено, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо соціального захисту жертв нацистських переслідувань» від 16.12.2004 № 2256 колишніх в`язнів концентраційних таборів, гетто та інших місць примусових робіт у роки Другої світової війни виключено із Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та визначено їх право користування пільгами відповідно до ст. 6-1 ст. 6-5 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань». Враховуючи наведене, управління не має підстав для надання позивачці пільг, передбачених ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Проте позивачка вказує, що посвідчення, яке підтверджує її статус як учасника бойових дій вона отримала ще в 1998 році. Це посвідчення видано безстроково і його дію не скасовано. На підставі цього вона користується пільгами, передбаченими ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Разом з тим, надаючи пільги, передбачені ст. 12 цього Закону, працівники УПСЗН повинні були на правій внутрішній стороні посвідчення вклеїти новий бланк-вкладку.

Вказане порушує права позивачки, а тому для їх відновлення, вона звернулася до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 06.06.2019 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

25.06.2019 на адресу суду за вх. № 22168 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому УСЗН зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо соціального захисту жертв нацистських переслідувань» від 16.12.2004 № 2256 колишніх в`язнів концентраційних таборів, гетто та інших місць примусових робіт у роки Другої світової війни виключено із Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та визначено їх право користування пільгами відповідно до ст. 6-1 ст. 6-5 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань».

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія паспорту серії НОМЕР_1 , виданого Стрийським РВ УМВС України у Львівській області 13.02.1997 (а.с. 7).

Відповідно до абз. 2 п. 16 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в редакції від 07.01.1998, прирівняними до учасників бойових дій вважалися колишні неповнолітні (яким на момент ув`язнення не виповнилося 16 років), в`язні концтаборів, гетто та інших місць примусового тримання створених фашистською Німеччиною та її союзниками в період другої світової війни, а також діти, які народилися в зазначених місцях примусового тримання та їх батьків.

Відтак, 14.07.1998 Львівським обласним військовим комісаріатом видано ОСОБА_1 посвідчення серії НОМЕР_2 (а.с. 12), зі змісту якого вбачається, що вона є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

25.02.2019 син позивачки ОСОБА_2 звернувся на урядову гарячу лінію стосовно її права на пільги відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551-ХІІ).

У відповідь на звернення УСЗН листом від 06.03.2019 № 09-44 (а.с. 10), його повідомлено, що для отримання вказаних пільг позивачці необхідно подати в управління підтверджуючі документи про участь в бойових діях в період Другої світової війни.

Після надання відповідної довідки УСЗН листом від 15.04.2019 № 08-60 (а.с. 11) повідомлено позивачку, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо соціального захисту жертв нацистських переслідувань» від 16.12.2004 № 2256 колишніх в`язнів концентраційних таборів, гетто та інших місць примусових робіт у роки Другої світової війни виключено із Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та визначено їх право користування пільгами відповідно до ст. 6-1 ст. 6-5 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань». Враховуючи наведене, управління не має підстав для надання позивачці пільг, передбачених ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» для осіб з інвалідністю внаслідок війни І групи.

Позивачка вважає, що має право на отримання бланка-вкладки до посвідчення учасника бойових дій, що надає право на пільги, встановлені законодавством України для осіб з інвалідністю внаслідок війни І групи, а відмову відповідача вклеїти такий бланк-вкладку вважає протиправною, тому звернулася до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни визначено Законом № 3551-ХІІ. Так статтею 4 Закону № 3551-ХІІ встановлено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Тобто, даною статтею ветеранів війни розділено на три групи: 1) учасники бойових дій; 2) особи з інвалідністю внаслідок війни; 3) учасники війни. В подальшому у статтях 5, 6, 7, 8 Закону № 3551-ХІІ надається визначення хто саме є учасниками бойових дій, особами з інвалідністю внаслідок війни та учасниками війни. Таке розділення законодавцем на групи ветеранів війни пов`язане з наданням пільг та гарантій їх соціального захисту в залежності від того є особа учасником бойових дій, особою з інвалідністю чи учасником війни.

Пільги та гарантії соціального захисту вищевказаних осіб встановлено розділом ІІІ Закону № 3551-ХІІ, а саме: ст.12 - для учасників бойових дій та осіб, прирівняних до них; ст.13 - для осіб з інвалідністю внаслідок війни; ст.14 Закону № 3551-ХІІ - для учасників війни.

Положеннями ч.6 ст.13 Закону № 3551-ХІІ передбачено, що особам з інвалідністю внаслідок війни II і III груп з числа учасників бойових дій у період Другої світової війни, яким виповнилося 85 років і більше, надаються пільги, передбачені цією статтею для осіб з інвалідністю внаслідок війни I групи.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни врегульовані Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 р. № 302 (далі - Положення № 302).

Пунктом 2 Положення № 302 визначено: посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктом 7-2 Положення № 302 передбачено, що учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни II і III групи з числа учасників бойових дій у період Другої світової війни, яким виповнилося 85 років і більше, працівниками відповідних органів соціального захисту населення за місцем проживання громадянина на правій внутрішній стороні посвідчення вклеюється новий бланк-вкладка, яка завіряється відповідно до пункту 8 цього Положення.

При заповненні посвідчення записи "ким видано", "прізвище, ім`я, по батькові" роблять без скорочень. Прописом зазначається група інвалідності, дата видачі посвідчення, а також (на правій внутрішній стороні у правому верхньому куті) пункт і стаття Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до якого установлено статус. Особистий підпис власника і його фотокартки скріплюються печаткою органу, який видав посвідчення. Записи у посвідченні завіряються підписом керівника органу соціального захисту населення або іншого органу, який видав посвідчення, і скріплюються печаткою (п.8 Положення № 302).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до УСЗН з приводу надання їй пільг відповідно до ст. 13 Закону № 3551-ХІІ.

Разом з тим, предметом позову позивачка визначає протиправність дій відповідача щодо невклеювання на правій внутрішній стороні посвідчення нового бланка-вкладки, передбаченого п. 7-2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 12.05.1994 та зобов`язання відповідача вчинити такі дії.

Відтак, в межах даного предмету позову суд не може досліджувати питання призначення позивачці пільг відповідно до ст. 13 Закону № 3551-ХІІ.

Разом з тим, позивачкою не наведено жодної обставини на підтвердження протиправності дій відповідача щодо невклеювання нового бланка-вкладки. Ба більше, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивачка зверталася до УСЗН із вимогою вчинення таких дій, рівно ж як і докази відмови відповідача їх вчинити.

Всі надані сторонами докази стосуються лише питання надання позивачці пільг відповідно до ст. 13 Закону № 3551-ХІІ.

Таким чином, оскільки при розгляді справи судом не встановлено факту звернення позивачки до відповідача про вклеювання нового бланка-вкладки у посвідчення і, відповідно, відмови відповідача вклеїти такий, відсутні підстави для твердження про порушення прав позивачки та щодо необхідності зобов`язання відповідача вчинити такі дії.

Водночас суд зазначає, що позивачка жодним чином не позбавлена права звернутися до суду з приводу надання їй пільг відповідно до ст. 13 Закону № 3551-ХІІ, якщо вважає, що відповідачем не виконано обов`язок по призначенню таких.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного та встановлених фактичних обставин справи, суд не встановив порушень відповідачем вимог нормативно-правових актів у спірних правовідносинах, відтак відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством. Відтак, заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 263, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд

в и р і ш и в:
1. У задоволенні позову ОСОБА_1 (82429, Львівська область, Стрийський район, с. Стриганці, РНОКПП НОМЕР_3 ) до Управління соціального захисту населення Стрийської районної державної адміністрації Львівської області (82400, Львівська область, м. Стрий, вул. Б. Хмельницького, 18, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії відмовити.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 04.07.2019.

Суддя Качур Р.П.