Справа № 200/14020/18-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року справа №200/14020/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Геращенка І.В., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року (повний текст складено 21 березня 2019 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/14020/18-а (суддя І інстанції Абдукадирова К.Е.) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

10 грудня 2018 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, в якому, з урахуванням уточнень, позивач просив суд: - визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо невиплати заборгованості з страхових виплат за період з травня по жовтень 2017 року та з липня по серпень 2018 року; - зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області нарахувати та виплатити на користь позивача заборгованість зі сплати страхових виплат за період з травня по жовтень 2017 року та з липня по серпень 2018 року.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що він є отримувачем страхових виплат та перебуває на обліку у відповідача. Вказує, що відповідачем з невідомих причин припинено виплату страхових виплат в період з травня по жовтень 2017 року та з липня по серпень 2018 року. Зазначає, що після звернення до відповідача, виплата страхових виплат позивачу поновлена, проте заборгованість за вказані періоди не погашена. Вважає дії відповідача щодо припинення страхових виплат протиправними та такими, що порушують його конституційні права.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року у справі № 200/14020/18-а позов задоволено. Визнано протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 страхових виплат в повному обсязі за періоди з травня по жовтень 2017 року та з липня по серпень 2018 року, включно. Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області () у повному обсязі виплатити ОСОБА_1 суму страхових виплат за періоди з травня по жовтень 2017 року та з липня по серпень 2018 року, включно із виплатою заборгованості за вказаний період. Визнано протиправною та скасовано постанову Мирноградського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 10 квітня 2017 року № 0516/5858/5858/94 Про зняття з обліку потерпілого ОСОБА_1 .

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтуванням апеляційної скарги зазначено, що жодними нормативними актами, що регулюють порядок здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг у період збройного конфлікту, тимчасової окупації, не передбачено здійснення страхових виплат потерпілим, які не перемістились із тимчасово окупованої території на підконтрольні органам державної влади території.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 . Позивач є отримувачем страхових виплат у зв`язку із нещасним випадком на виробництві, який спричинив втрату працездатності та перебуває на обліку в Покровському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. Також позивач є внутрішньо переміщеною особою, про що свідчить довідка про взяття на обік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 05 вересня 2018 року № .

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Покровське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області не є юридичною особою та відноситься до структурного підрозділу юридичної особи - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Донецькій області.

Отже, враховуючи викладене, суд першої інстанції визнав, що саме Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Донецькій області є належним відповідачем по справі.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач зреєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , перебував на обліку у Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Будьонівського районну м. Донецька.

Як внутрішньо переміщена особа потерпілий перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у наступних відділеннях:

- у період з 01 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2014 року у Покровському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області;

- у період з 01 липня по 30 квітня 2017 року у Мирноградському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області;

- у період з 01 листопада 2017 року по 01 липня 2018 року у Покровському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.

03 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Покровському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі Покровське відділення) про виплату раніше призначеної страхової виплати у зв`язку з професійним захворюванням.

Покровським відділенням управління на підставі заяви позивача винесено Постанову №0538/20539/1537/86 від 06 листопада 2014 року Про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати у зв`язку з тимчасовим місцем проживання та було виплачено щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 1543,54 грн.

З 01 листопада 2014 року Покровським відділення на підставі відсутності довідки внутрішньо переселеної особи знято з обліку особову справу ОСОБА_2 (постанова №0538/20539/87 від 31.08.2016р.).

25 листопада 2014 року позивач звернувся з заявою до Мирноградського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про виплату раніше призначеної страхової виплати у зв`язку з професійним захворюванням.

Мирноградським міським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на підставі заяви позивача винесено Постанову №0516/5858/5858/85 від 28 листопада 2014 року Про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати у зв`язку з тимчасовим місцем проживання.

29 квітня 2015 року Мирноградським міським відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області було винесено Постану №0516/5858/5858/88 Про продовження раніше призначеної, але не виплаченої, щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 в розмірі: за липень 2014р. - 1543,54 грн, за серпень 2014 р. - 1543,54 грн, за вересень 2014 р. - 1543,54 грн, та індексацію в розмірі: за липень 2014 р. - 0,99 грн, за серпень 2014 р. - 0,99 грн, за вересень 2014 р. - 0,99 грн, за липень 2014 р. - 57,27 грн, за серпень 2014 р. -57,27 грн, за вересень 2014 р. -57,27 грн.

Рішенням комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, протокол засідання №14 від 05 квітня 2017 року, ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні соціальних виплат.

На підставі вказаного Мирноградським міським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області винесено постанову №0516/5858/5858/94 від 10 квітня 2017 року Про зняття з обліку потерпілого ОСОБА_1 .

Щомісячну страхову виплату було припинено з 30 квітня 2017 року у зв`язку з скасуванням довідки ВПО згідно рішення комісії Мирноградської міської ради від 05 квітня 2017 року.

З 01 листопада 2017 року Покровським відділенням на підставі заяви позивача винесено постанову №0527/20539/5858/96 від 28 грудня 2017 року Про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати.

16 січня 2018 року позивачу призначено перераховану щомісячну страхову виплату з 01 січня 2018 року на підставі статті 37 Закону України від 23.09.199 №1105-ХУ Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та постанови КМУ від 27.12.2017 №1053 Про перерахунок розміру страхових виплат потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, та членам їх сімей в розмірі 2571,30 грн.

В подальшому постановою Покровського відділення управління від 07 березня 2018 року №0527/20539/5858/98 ОСОБА_1 призначено перераховану щомісячну страхову виплату з 01 березня 2018 року у розмірі 3085,56 грн.

Щомісячну страхову виплату було знов припинено з 01 липня 2018 року у зв`язку з скасуванням довідки ВПО згідно рішення комісії Покровської міської ради Донецької області від 21 червня 2018 року протокол №24 від 21.06.2018 року.

Позивач 02 серпня 2018 року повторно звернувся до Покровського відділення управління з заявою продовжити раніше призначені йому страхової виплати.

02 серпня 2018 року Покровське відділення управління звернулося з листом №03- 11/1602 від 02.08.2018 року до комісії з розгляду питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування за отриманням інформації для здійснення контролю за проведенням страхових виплат потерпілим на виробництві внутрішньо переміщеним особам.

Згідно до Протоколу №31 від 16.08.2018 року комісії з розгляду питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування у зв`язку зі скасуванням дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 відмовлено в призначені соціальних виплат.

Позивач 29 серпня 2018 року втретє звернувся з заявою до Покровського відділення про продовження йому раніше призначених страхових виплат.

Покровське відділення управління направило запит від 29 серпня 2018 року №29.08.2018 року для отримання інформації для здійснення контролю за проведенням страхової виплати потерпілому на виробництві внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1 за місцем його фактичного проживання до комісії Покровської міської ради.

Комісія з розгляду питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування за отриманням інформації для здійснення контролю за проведенням страхових виплат потерпілим на виробництві внутрішньо переміщеним особам прийняла рішення про поновлення соціальної виплати через два місяця з місяця прийняття рішення про відмову (припинення) в призначенні (відновленні) соціальних виплат (витяг з протоколу №35 від 13.09.2018 р.).

Керуючись пунктами 15, 16 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування (далі - Порядок), затвердженого Постановою КМУ №365 від 08.06.2016 року Покровське відділення винесло постанову №0527/20538/5858/100 від 26 вересня 2018 року про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 з 01 вересня 2018 року у розмірі 3085,56 грн.

Судом також встановлено та підтверджено відповідачем, що позивачу було призначено та виплачено, з урахуванням заборгованості, щомісячні страхові виплати Мирноградським міським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області з 01 листопада 2014 року по 01 травня 2017 року 56531.42 грн та Покровським відділенням за жовтень 2014 року та з листопада 2017 року по січень 2019 рік 38573.24 грн.

Водночас, страхові виплати за період з 01 липня 2018 року по 31 серпня 2018 року відповідачем не здійснені.

Відповідачем надані суду довідки про розмір фактично виплачених сум страхових виплат позивачу, відповідно до яких в періоди з травня по жовтень 2017 року та з липня по серпень 2018 року страхові виплати позивачу не здійснювались. Своє рішення про задоволення позову суд першої інстанції мотивував наступним.

Відповідно до положень частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Питання щодо страхових виплат врегульовані Законом України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

У відповідності до вимог статті 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:

1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;

6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Як встановлено судом, виплата страхових виплат позивачу припинена відповідачем у зв`язку із скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи на підставі пункту 6 частини 1 зазначеної статті.

Водночас, статтею 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування такої підстави для припинення страхових виплат, як скасування довідки внутрішньо переміщеної особи - не передбачено.

Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення позивачеві страхових виплат.

Положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення.

Статтею 14 Конвенції визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Відповідно до положень Конституції України, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина 2 статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною 2 статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність або відсутність у позивача, в певний період часу, статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього, на відміну від інших громадян України, певні перешкоди в отриманні страхових виплат, та потребує від людини здійснення додаткових дій, не передбачених Законами України.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Воєнний, ані надзвичайний стан в Україні не запроваджено.

Згідно з частиною 2 статті 14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV Про боротьбу з тероризмом у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Відповідно до статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Стаття 2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні передбачає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно із статтею 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до статті 29 ЦК України, місце проживання фізичної особи - це житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Частина 6 статті 29 ЦК України дозволяє фізичній особі мати кілька місць проживання.

Виходячи із зазначених норм законодавства, правової та соціальної природи пенсії, право громадянина на призначення йому страхових виплат не можна пов`язувати з такою умовою, як постійне місце проживання (реєстрація місця проживання) або з відсутністю довідки про внутрішньо переміщену особу, а держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначені страхові виплати.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України Про запобігання та протидії дискримінації в Україні дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користування правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як свідчить аналіз практики Європейського суду, у контексті Європейської конвенції, до майна належать, крім рухомих і нерухомих речей, також і право на пенсію (справа „Мюллер проти Австрії").

У рішенні від 8 липня 2004 року Ілашку та інші проти Молдови та Росії ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем Молдавської Республіки Придністров`я (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суд при розгляді цієї справи враховує практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення в справах Пічкур проти України, Ілашку та інші проти Молдови та Росії як джерело права відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини.

Отже, як Законом України Про запобігання та протидії дискримінації в Україні, так і практикою ЄСПЛ встановлено, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях.

У статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому страхових виплат незалежно від того, де проживає особа, якій призначені страхові виплати.

Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одними з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Разом з цим, положення частини першої статті 27 Основ передбачають, що виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено: якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості, якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність, якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи, внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов`язків щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування, в інших випадках, передбачених законами.

Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування вичерпних випадків припинення страхових виплат не передбачають, але встановлюють, що вони можуть бути передбачені іншими законами.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (надалі Закон № 1706-VII).

Згідно з нормами статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати соціальних виплат встановлені Законом України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі Закон № 1105).

Відповідно до преамбули зазначеного закону - цей Закон відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я.

З аналізу норм статті 46 Закону № 1105 вбачається, що визначені законодавством підстави припинення страхових виплат не є вичерпними.

Проте, суд зауважує, що зі змісту наведеної норми законодавства вбачається, що інші випадки для припинення страхових виплат повинні також бути передбачені саме законом. Ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин.

Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України, зокрема, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов`язки громадянина, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства, виховання, освіти, культури і охорони здоров`я, екологічної безпеки.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно з частиною 3 статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Нормами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Доводи відповідача з посиланням як на підставу припинення соціальних виплат на постанови Кабінету Міністрів України та скасування довідки внутрішньо переміщеної особи, суд вважає безпідставним, оскільки Закон України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування має вищу юридичну силу.

До того ж, постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365, від 18 лютого 2016 року №136, від 01 жовтня 2014 року № 509, від 05 листопада 2014 року № 637, на які посилається відповідач, приймалися задля забезпечення реалізації положень Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, яким встановлюються гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Позивач дійсно формально підпадає під ознаки, наведенні у статті 1 вказаного Закону, яка визначає поняття внутрішньо переміщеної особи. Втім, отримання цього статусу не є обов`язком, а є правом особи, яка вважає себе переміщеною особою і бажає скористатися відповідними гарантіями.

В силу вимог частини 5 статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02 червня 2016 року № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно з нормами частини 6 зазначеної статті висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Окрім того, суд зазначає, що у цій справі сам факт існування у позивача права на отримання страхових виплат не оспорюється сторонами. Суть права позивача є достатньо чіткою і передбачено діючим законодавством.

Суд враховує, що в силу положень статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини вимоги щодо страхових виплат безперечно підпадають під дію цієї статті і вважаються майном, а майно, яке має особа-це конвенційне поняття права власності, та як абсолютне тлумачення, це те на що особа може розраховувати.

Перша і найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь - яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Позбавлення власності можливо тільки на умовах передбачених законом і повинно переслідувати легітимну мету. Крім того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції, а тому, при будь-якому втручанні державних органів у право на мирне володіння майном повинно бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачем не надано достатніх та переконливих доказів для законності припинення соціальних виплат позивачу, тому суд вважає таке втручання не виправданим з урахуванням вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини 2 зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

З урахуванням усіх наданих сторонами докази в їх сукупності, з урахуванням наданих судом висновків, суд дійшов вірного висновку про недоведеною законність припинення соціальних виплат позивачу з травня по жовтень 2017 року та з липня по серпень 2018 року;

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

З урахуванням викладеного та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень суд вважає за необхідне визнати дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо припинення нарахування та виплати позивачу страхових виплат протиправними та зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області відновити нарахування та виплату позивачу страхових виплат з травня по жовтень 2017 року та з липня по серпень 2018 року з виплатою існуючої заборгованості за періоди з травня по жовтень 2017 року та з липня по серпень 2018 року.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у зразковій адміністративній справі № 805/402/18 від 03 травня 2018 року, яка залишена без змін постановою Великої палати Верховного суду від 04 вересня 2018 року.

Відповідно до частини 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову у повному обсязі.

Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду, судом першої інстанції зазначено наступне.

Відповідно до статті 47 Закону України № 1105 страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду.

1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання;

2) особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

Частиною 4 вказаної статті визначено, що виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.

Разом з тим, частиною 7 статті 47 Закону № 1105 визначено, що якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

З системного аналізу зазначеної статті Закону № 1105 вбачається, що нараховані суми страхових виплат, на виплату яких особа мала або має право, але не отримала своєчасно з вини органу, що призначає і виплачує такі виплати, виплачуються за минулий час без обмеження шестимісячним строком.

Крім того, аналіз статті 47 Закону № 1105 дає підстави дійти до висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно страхових виплат за минулий час:

- три роки - для особи, яка не отримувала нараховані страхові виплати з власної вини;

- без обмеження будь-якого строку - для особи, яка не отримувала страхові виплати з вини відповідного суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, суд зазначає, що відповідно до статті 47 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку, а отже доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення із позовом до суду є безпідставними.

Водночас, судом зазначено наступне.

Згідно із статтею 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Під час розгляду справи судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що припинення нарахування та виплати позивачу страхових виплат в період з травня по жовтень 2017 року відбулось на підставі Постанови Мирноградського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 10 квітня 2017 року № 0516/5858/5858/94 Про зняття з обліку потерпілого ОСОБА_1 .

Враховуючи ті обставини, що суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо припинення страхових виплат, зазначена постанова підлягає скасуванню.

З урахуванням викладено та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною та скасувати постанову Мирноградського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 10 квітня 2017 року № 0516/5858/5858/94 Про зняття з обліку потерпілого ОСОБА_1 .

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року у справі № 200/14020/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року у справі № 200/14020/18-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 02 липня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий А.А. Блохін

Судді І.В. Геращенко

І.В. Сіваченко