Справа № 280/148/19
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

25 червня 2019 року м. Дніпросправа № 280/148/19

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),
суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,
за участю:
представника позивача Марцих Я.О.,
представника відповідача: Леонова В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Міністерства оборони України

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року, (суддя суду першої інстанції Стрельнікова Н.В.), прийняте у м. Запоріжжя у порядку письмового провадження, у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :
10 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 47 протоколу № 117 від 23.11.2018 року засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності II групи, внаслідок поранення та контузії, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 14.12.2016 року, з урахуванням вже виплаченої суми.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 26.05.2014 під час первинного огляду йому встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення, контузії та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби в країнах де велись бойові дії, позивач отримав одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності у розмірі 182700 грн. 14.12.2016 під час повторного огляду позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, однак рішенням комісії МОУ №117 від 23.11.2018 позивачеві було відмовлено у призначенні доплати одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність та причину позивачеві змінено понад дворічний термін.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року адміністративний позов задоволено: визнано протиправним та скасовано пункт 47 протоколу № 117 від 23.11.2018 року засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум. Зобов`язано Міністерство оборони України (03168, м.Київ, пр. Повітрофлотський, 6, ) призначити та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності II групи, внаслідок поранення та контузії, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 14.12.2016 року, з урахуванням вже виплаченої суми.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскільки первинно ІІІ групу інвалідності, пов`язану із проходженням військової служби, позивачу було встановлено 26.04.2014 року згідно довідки МСЕК серії АВ №0283186, а при повторному огляді 14.12.2016 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, останній не має право на отримання різниці між отриманою грошової допомогою у зв`язку з встановленням більш високої втрати працездатності або встановлення інвалідності більшої групи, оскільки ІІІ група інвалідності позивача встановлена після спливу 2 років з дня первинного встановлення інвалідності.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 26.05.2014 року встановлено IIІ групу інвалідності, причина інвалідності поранення, контузії, захворювання, так, пов`язаного з проходженням військової служби при перебуванні у країнах, де проводились бойові дії.

14.12.2016 року під час повторного огляду позивачеві було встановлено ІІ групу інвалідності причина інвалідності поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби при перебуванні у країнах, де проводились бойові дії.

У травні 2018 року позивач звернувся до Запорізького обласного військового комісаріату із заявою про направлення його документів до Міністерства оборони України, з метою нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням позивачу ІІ групи інвалідності, з урахуванням вже виплаченої суми, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови КМУ від 25.12.2013 року №975.

Згідно витягу з протоколу засідання комісії МОУ №117 від 23.11.2018 року позивачу відмовлено в призначенні доплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, оскільки ІІ група інвалідності встановлена позивачу понад дворічний термін.

Вважаючи дії відповідача з приводу відмов в призначенні доплати до одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановлення інвалідності вищої групи позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що Порядком №975, чинним на час встановлення позивачу інвалідності ІІ групи, не передбачено строку реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги, тому відповідач протиправно виходив з того, що позивач не має право на отримання виплат одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановлення ІІ групи інвалідності, з урахуванням вже виплачених сум.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 3 Закону №2011-ХІІ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до статті 41 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Згідно з п. 1 ст. 16 Закону №2011-ХІІ (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пп. 6 п. 2 ст. 16 Закону №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Розмір одноразової грошової допомоги визначає стаття 16-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, відповідно до п. б) ч. 1 якої одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.

Пункт другий статті 16-2 Закону №2011-ХІІ передбачає, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

За правилами пункту четвертого статті 16-3 Закону №2011-ХІІ, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

В подальшому, з 01.01.2017 року, законодавцем доповнено п. 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ абзацом 2 та встановлено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Призначення і виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, урегульовано Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі - Порядок №975).

Пунктом 3 Порядку № 975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 №335 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України", пункт 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 доповнено абзацом такого змісту: У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

З огляду на зазначені норми права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності або більший відсоток втрати працездатності може бути реалізоване за умови, що встановлення вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. В разі, якщо вищу групу інвалідності або втрату працездатності особі було встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Як вже зазначалось, позивачу первинно було встановлено ІІІ групу інвалідності 26.05.2014 року, а ІІ групу інвалідності позивачу було встановлено при повторному огляді 14.12.2016 року, тобто після спливу 2 років з моменту первинного встановлення інвалідності, що свідчить про відсутність у позивача права на отримання виплат різниці одноразової грошової допомоги.

Посилання суду першої інстанції при задоволенні позову на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 року у справі №21-563а14, та висновки касаційного суду, викладені в постановах Верховного Суду від 28.02.2018 року у справі №806/694/17, від 20.03.2018 року у справах № 295/3091/17, від 21.06.2018 року №760/11440/17, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим з огляду на наступне.

В постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 року в справі 21-563а14 судом зроблено висновок по суті спірних відносин щодо права особи на отримання грошової допомоги при настанні інвалідності, якщо станом на день звільнення останнього зі служби діяла стаття 16 Закону № 2011-ХІІ, яка передбачала державне обов`язкове особисте страхування та не передбачала виплату одноразової грошової допомоги. По суті цих правовідносин Верховний Суд України зазначив, що «обов`язкове особисте державне страхування» та «одноразова грошова допомога» є двома рівнозначними компенсаційними механізмами соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Тому у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Тобто, спірні відносини, що були предметом розгляду у справі 21-563а14 є відмінними від тих, що становлять предмет розгляду у даній справі.

В свою чергу, Верховний Суду в рішеннях від 20.03.2018 року у справі № 295/3091/17, від 21.06.2018 року у справі №760/11440/17 вирішуючи спір між сторонами фактично виходили з того, що право на отримання одноразової грошової допомоги не обмежене у часі, оскільки виникає з моменту встановлення відповідної групи інвалідності або втрати працездатності. Між тим, фактично Верховним Судом не надано оцінки праву особи на отримання саме різниці між сумами грошової допомоги, з урахуванням вже виплачених сум, при встановленні інвалідності більшої групи в контексті не дотримання дворічного терміну з моменту первинного встановлення інвалідності, визначеного ст. 16-2 Закону №2011-ХІІ та п. 8 Порядку №975.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 243, ст. 308., ст. 310, ст. 315, ст. 317, ст. 321 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року в адміністративній справі №280/148/19 скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Постанова в повному обсязі складена 02.07.2019 року.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай