Справа № 215/4328/18
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2019 року м. Дніпросправа № 215/4328/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Сафронової С.В.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 р. (суддя Коренев А.О., м. Дніпро) у справі № 215/4328/18

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виявилася у порушені механізму, порядку, шаблону розгляду заяви (запиту) позивача від 11.05.18 р. відповідно до порядку ст. 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», ст. 9, 29, 33, 45 Закону України "Про інформацію";

2) зобов`язати відповідача протягом 15-ти днів нормативно-правовим актом призначити для позивача види соціальних виплат та допомоги, не нижчої від прожиткового мінімуму відповідно до заяви від 11.05.18 р. про призначення усіх видів допомоги;

3) захистити права позивача бути присутнім при розгляді заяви (запиту) від 11.05.18 р. та права викривати недоліки в роботі відповідача для впливу на поліпшення роботи установи, для відстоювання своїх прав і законних інтересів шляхом їх визнання окремим пунктом рішення;

4) визнати протиправною бездіяльність відповідача, який не дотримався принципів, правових та організаційних засад державної служби, зазначених у Законі України «Про державну службу», що виявилося у не вжитті заходів усунення причин, які породжують подання заяви (запиту) від 11.05.18 p.;

5) визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виявилася у не вжитті заходів для забезпечення гарантії, зазначеної у ст. 33, 46, 48 Конституції України, відповідно до вимог заяви від 11.05.18. р про призначення усіх видів допомоги шляхом її визнання окремим пунктом рішення.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 вересня 2018 року позовну заяву позивача передано на розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом семи днів з дня отримання ухвали суду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року позов повернуто позивачу, оскільки у наданий ухвалою від 28 січня 2019 року строк позивач не усунув недоліки позовної заяви.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, скаржник оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що оскаржена ухвала не відповідає вимогам ч. 1-4 ст. 242 КАС України, рішенню Європейського суду з прав людини у справах «Креуз проти Польши», «Георгел і Георгета Стоїческу проти Румунії» і зміст її не відповідає ст. 248 КАС України.

Положення ст. 5, 160, 169 КАС України не встановлює конкретний зміст вимог, виклад обставин. Судом жодним чином не обґрунтовано значимість конкретизації позивачем його позовних вимог при вирішенні питання про відкриття провадження. Виявлені порушення не перешкоджали суду відкрити провадження по справі, надати ухвалу про звільнення від сплати судового збору та поновлення строку звернення до суду. Суд неправильно досліджує докази і при встановленні обставин не зазначає суму 5% від річного доходу, не бере до уваги предмет позову, який є захистом соціальних прав.

Процесуальна дієздатність позивача зазначена, а копію паспорта позивач не надає, оскільки можливі з цим фінансові махінації.

Без відкриття провадження в адміністративній справі у суді першої інстанції неможливий судовий захист порушених або оспорюваних прав, свобод і охоронюваних законом інтересів громадян та організацій.

Зазначає, що йому потрібно 5 років, щоб сплатити судовий збір.

У справі відсутні процесуальні документи, які свідчать про з`ясування суддею обставин щодо наявності у позивача відповідних пільг та належного майнового положення.

В описовій частині ухвали не зазначенні усі клопотання, не зазначені мотиви відхилення кожного аргументу, що є підставою для скасування ухвали. Ухвала не містить норм права, на які позивач посилався.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та окремою ухвалою направити справу за територіальною підсудністю.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року позов повернуто позивачу відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України, оскільки у наданий ухвалою від 28 січня 2019 року строк позивач не усунув недоліки позовної заяви, що позбавляє суд можливості вирішити питання про відкриття провадження.

Так, відповідно до ухвали суду від 28 січня 2019 року судом було запропоновано позивачу надати:

- копії паспорта громадянина України як документу, що підтверджує наявність у позивача процесуальної дієздатності;

- уточненої позовної заяви, в якій належним чином сформулювати, яким чином в порядку адміністративного судочинства необхідно захистити його інтереси у сфері публічно-правових відносин з урахуванням вимог ч.1 ст.5 КАС України її копію для відповідача з додатками;

- доказів, що підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Крім того, суд зазначив, що заява про витребування доказів не може бути розглянута, оскільки вказане питання вирішуються після відкриття провадження у справі відповідно до вимог ст.80 КАС України, а тому підлягає поверненню.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, спосіб захисту порушеного права не обмежений положеннями ч.1 ст.5 КАС України, тобто КАС України на позивача не покладено обов`язку щодо формулювання позовних вимог відповідно до положень ч.1 ст.5 КАС України.

Щодо надання доказів, що підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, з матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з ненаданням відповіді на заяву позивача від 11.05.2018 р. Копію зазначеної заяви позивач долучив до позову разом копією позову для відповідача.

Щодо ненадання позивачем документів на підтвердження його адміністративної процесуальної дієздатності як на підставу для повернення позову колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо:

1) позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк;

2) позивач до відкриття провадження в адміністративній справі подав заяву про її відкликання;

3) позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

4) позивач не надав доказів звернення до відповідача для досудового врегулювання спору у випадках, в яких законом визначено обов`язковість досудового врегулювання, або на момент звернення позивача із позовом не сплив визначений законом строк для досудового врегулювання спору;

5) позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду;

6) порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу);

7) відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи;

8) якщо позовну заяву із вимогою стягнення грошових коштів, яка ґрунтується на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, подано суб`єктом владних повноважень до закінчення строку, визначеного частиною другою статті 122 цього Кодексу;

9) у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами) (ч. 1 ст. 43 КАС України).

Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь (ч. 2 ст. 43 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 160 КАС України позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Адміністративний позов у цій справі поданий позивачем особисто. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що позивач є неповнолітнім або недієздатним, тому у суду першої інстанції не було обґрунтованих підстав для висновку про відсутність адміністративної процесуальної дієздатності позивача.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що ч. 2 ст. 160 КАС України та ст. 161 КАС України не передбачено долучення до позовної заяви документів, що посвідчують особу, яка її підписала.

Таким чином, висновок суду про відсутність у позивача адміністративної процесуальної дієздатності з підстав не надання документів на підтвердження адміністративної процесуальної дієздатності є таким, що не ґрунтується на нормах чинного процесуального законодавства.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

В п. 23 рішення від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України" (Заява N63566/00) Європейський суд з прав людини нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N303-A, параграф 29).

Колегія суддів вважає, що інші аргументи, наведені в апеляційній скарзі позивача, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 29, 243, 250, 311, 315, 320, 321, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 р. у справі № 215/4328/18 скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя С.М. Іванов

Суддя С.В. Сафронова