Справа № 160/180/19
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 липня 2019 року

Київ

справа №160/180/19

адміністративне провадження №К/9901/17314/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Стеценка С.Г.,

суддів: Рибачука А. І., Тацій Л. В.,

перевіривши касаційну скаргу Комунального підприємства "Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації" на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15.05.2019 у справі №160/180/19 за позовом Комунального підприємства "Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанови, припису,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року Комунальне підприємство "Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації" (далі - Підприємство) звернулося з позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (далі - ГУ Держпраці), в якому просила: визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень від 21.11.2018 №ДН2097/1505/АВ/П, яким зобов`язано начальника Підприємства Кінаша Андрія Олександровича усунути зафіксовані в акті інспекційного відвідування порушення до 27.11.2018; визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 06.12.2018 року №ДН2097/1505/АВ/ТД-ФС/788, складену першим заступником начальника ГУ Держпраці ОСОБА_1 щодо накладення штрафу на Підприємство в розмірі 111690 гривень (далі спірні, оскаржувані припис, постанова).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.02.2019, ухваленим за наслідками розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, позов задоволено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.05.2019 вказане рішення суду першої інстанції скасована й відмовлено у задоволенні позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що спірні припис про усунення виявлених порушень та постанова про накладення штрафу відповідають вимогам законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, й прав позивача не порушують, оскільки під час розгляду справи встановлено наявність ознак саме трудових відносин між Підприємством та ОСОБА_2 , які, як наслідок, не підлягають оформленню за цивільно-правовим договором підряду, оскільки остання систематично та без конкретного кінцевого результату виконувала роботу з прибирання приміщень та прилеглих територій.

Така правова позиція судів попередніх інстанцій відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 04.07.2018 (справа №820/1432/17), від 15.06.2019 (справа №815/954/18).

На вказане рішення апеляційного суду позивачем подано касаційну скаргу, в якій останній, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою, суд виходить з такого.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених положень законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі незгоди з ухваленими судовими рішеннями після перегляду таких в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх касаційного оскарження лише у визначених законом випадках.

За приписами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

В свою чергу пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України визначено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

За змістом же пункту 10 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Пунктом 6 частини шостої цієї ж статті КАС України до категорії справ незначної складності напряму віднесено й справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У розумінні пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративною справою незначної складності (малозначною справою) є адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

При цьому за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 КАС України), а також через складність та інші обставини (частина третя статті 12 цього Кодексу).

Системний аналіз вищезазначених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмета доказування, складу учасників та інших обставин, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а також крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.

В той же час перелік справ, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження, окрім статті 12 КАС України, визначено статтею 257 цього ж Кодексу.

Такими справами, у розумінні наведених правових норм процесуального закону, є справи незначної складності, а також будь-які інші справи, за винятком тих, що зазначені у частині четвертій цієї статті, а саме: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Обґрунтовуючи необхідність касаційного оскарження прийнятої у цій справі постанови апеляційного суду, позивач посилається на те, що справа має виняткове для нього значення, оскільки стягнення штрафу за спірною постановою, яка, на думку скаржника помилково визнана судом законною, матиме негативний вплив на фінансові показники Підприємства, може призвести до його банкрутства і повної ліквідації.

Водночас, оцінивши вказані мотиви, Верховний Суд не вважає їх обґрунтованими, та такими, що свідчать про необхідність касаційного перегляду цієї справи, оскільки ці твердження ґрунтуються на припущеннях, не підтверджені жодними доказами й, при цьому, не маючи змоги сплатити суму накладеного на Підприємство штрафу, останнє не позбавлене можливості ставити питання про відстрочення або розстрочення вказаної у спірній постанові суми на стадії примусового виконання судового рішення.

Крім того, позивач наводить аргументи і про те, що вказана справа становить значний суспільний інтерес, оскільки робота Підприємства спрямована на задоволення потреб територіальної громади з надання послуг технічної інвентаризації широкому колу фізичних і юридичних осіб.

Разом з тим, касаційний суд не знаходить зазначені позивачем обставини достатніми для необхідності застосування, у даному випадку, положень підпункту «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України з огляду на таке.

Вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

Поряд із цим, названі позивачем аргументи пов`язані з обставинами функціонування Підприємства як суб`єкта господарювання і надання ним послуг на території певної адміністративно-територіальної одиниці й не вказують на те, що предмет спору у цій справі стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.

Отже, враховуючи характер спірних правовідносин та предмет позову, зважаючи на значення справи для сторін, її категорію, складність і наявну правозастосовчу практику, а також приймаючи до уваги відсутність даних про те, що розгляд справи становить значний суспільний інтерес, суд приходить до висновку про наявність підстав для віднесення даної справи до категорії справ незначної складності.

Обставини, що у розумінні частин третьої та четвертої статті 12, статті 257 КАС України є критерієм для віднесення вказаної справи до категорії таких, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження, а також випадків, які б вказували на необхідність застосування положень пункту 2 частини п`ятої статті 328 цього Кодексу не вбачаються.

Таким чином, оскільки дана справа є справою незначної складності, ухвалені у ній судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену в ухвалі щодо неприйнятності у справі Азюковська проти України (Azyukovska v. Ukraine) від 09.10.2018 (заява №26293/18), в якій заявником оскаржувалась відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності. Так, Суд вказав, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Керуючись статтями 328, 333, 355, 359 КАС України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства "Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації" на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15.05.2019 у справі №160/180/19 за позовом Комунального підприємства "Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанови, припису.

Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач С. Г. Стеценко

Судді: А. І. Рибачук

Л. В. Тацій