Справа № 824/701/18-а
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/701/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Брезіна Тетяна Миколаївна

Суддя-доповідач: Моніч Б.С.

20 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Капустинського М.М. Охрімчук І.Г.

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до Інспектора праці Пуріча Юрія Степановича Управління Держпраці у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування припису,

В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В липні 2018 року Чернівецький обласний військовий комісаріат звернувся до суду з позовом до Інспектора праці Пуріча Юрія Степановича Управління Держпраці у Чернівецькій області, в якому просив винести рішення, яким визнати протиправними та скасувати припис про усунення виявлених порушень від 13.04.2018 р. №ЧВ-209/18/420/АВ/П винесений інспектором праці Управління Держпраці у Чернівецькій області Пурічем Ю.С. за результатами інспекційного відвідування Чернівецького обласного військового комісаріату.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується із приписом про усунення виявлених порушень від 13.04.2018 р. №ЧВ-209/18/420/АВ/П та не погоджується із зробленими інспектором висновками про наявність порушень ним трудового законодавства.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 січня 2019 року у задоволені позовних вимог відмовлено повністю.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судом встановлено, що 14.03.2018 р. гр. ОСОБА_1 звернувся до управління Держпраці в Чернівецькій області із заявою, в якій вказав, що 18.03.2014 р. наказом Чернівецького обласного військового комісара № від 19.03.2014 р. був звільнений за п. 3 ст. 36 Кодексу Законів про працю України, з посади головного спеціаліста ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку із призовом на військову службу (під час мобілізації). Зазначивв, що згідно ст. 119, глави VIII Кодексу Законів про працю України місце роботи до призову на військову службу та середній заробіток за ним не зберігся, в кінці 2014 р. усно звертався до керівництва ІНФОРМАЦІЯ_1 з цього питання, однак жодного рішення прийнято не було.

У заяві просив провести перевірку вищенаведених питань, за результатом якої його письмово повідомити. (а.с. 53).

На підставі звернення гр. ОСОБА_1 , 11.04.2018 р. управлінням Держпраці в Чернівецькій області прийнято наказ № 170 Про проведення інспекційного відвідування на предмет дотримання вимог законодавства про працю, мінімальних гарантій в оплаті для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків у Чернівецькому обласному військовому комісаріаті () вул. О.Кобилянської , 32, м.Чернівці тривалістю 2 (два) робочих днів у період з 12.04.2018 р. по 13.04.2018 р. (а.с. 55).

В той же день, ОСОБА_2 начальнику відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів управління Держпраці в Чернівецькій області видано направлення на проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування №04-056. (а.с. 56).

За результатами інспекційного відвідування складено акт №ЧВ-209/18/420/АВ від 13.04.2018 р., в якому зафіксовано порушення позивачем ч. 3 ст. 119 КЗпП України "Гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків".

В акті зазначено, що відповідно до поданої заяви, протоколу конкурсної комісії від 30.11.2004 р. №15 та наказу Чернівецького військового комісара №1396 від 01.12.2004 р. ОСОБА_1 був призначений на посаду старшого помічника начальника 2 відділення з питань контрактної служби.

Наказом від 31.03.2006 р. на підставі поданої заяви, протоколу конкурсної комісії від 24.03.2006 р. № 17, ОСОБА_1 з 31.03.2006 р. був призначений на посаду старшого помічника начальника 2 відділення. З 31.10.2006 р. він переведений на посаду головного спеціаліста відділення комплектування зв`язку із організаційними заходами. 31.05.2013 р. ОСОБА_1 в черговий раз був переведений на посаду головного спеціаліста (наказ Чернівецького МВК №54 від 31.05.2013 р.). Указом Президента України від 17.03.2014 р. №303/2014 "Про часткову мобілізацію" затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" №1126-VII від 17.03.2014 р. в Україні оголошено часткову мобілізацію, військові формування, у тому числі Збройні Сили України, переведені на організацію та штати воєнного часу.

Згідно письмових пояснень помічника військового комісара з правової роботи ІНФОРМАЦІЯ_1 майора юстиції ОСОБА_3 - ОСОБА_1 в ході проведення заходів мобілізації, 19.03.2014 р. був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_3 , та наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.03.2014 р. №38 призначений на посаду старшого офіцера відділення формування та відправки команд та партій ЧМВК.

На підставі вищевказаного наказу та у відповідності до вимог ч. 3 ст. 36 КЗпП України (в редакції, яка діла станом на 19.03.2014 р.) - у зв`язку із призовом на військову службу, ОСОБА_1 звільнений з державної служби.

В акті вказано, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" від 20.05.2014 р. №1275-VII були внесені зміни до таких законодавчих актів: 5) у статті 119: частину другу після слів "Про альтернативну (невійськову) службу" доповнити словами "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"; частину третю викласти в такій редакції: "За працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України".

Прикінцевими положеннями вказаного закону передбачено:

1. Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім абзацу третього підпункту 8 пункту 8 розділу I цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2015 року.

2. Поширити дію частин другої і третьої статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", частини третьої статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України в редакції цього Закону на громадян України, які починаючи з 18 березня 2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію".

В акті також зазначено, що у своїх поясненнях ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_1 , після вступу в силу змін до ст. 119 КЗпП України не звертався до командування із заявою про скасування наказу про його звільнення та поновлення на займаній посаді державного службовця. Також зазначив, що в зв`язку із переведенням ЗСУ на організацію та штати воєнного часу, посади, які займали цивільні, були замінені на посади військовослужбовців.

Наказом командування Сухупутних військ Збройних Сил України від 01.12.2017 р. №603 на заступника військового комісара - начальника відділення комплектування майора ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення "позбавлення військового звання" та наказом командувача військ оперативного " ІНФОРМАЦІЯ_4 " від 15.12.202017 р. №250 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас та виключено зі списків ЗСУ з 01.12.2017 р. (а.с. 9-12).

13.04.2018 р. інспектором праці Пуріч Ю.С. винесено припис №ЧВ-209/18/420/АВ/П, яким відповідач вимагав усунути виявлені під час інспекційного відвідування порушення у строк до 12.05.2018 р.

Позивачу необхідно було письмово повідомити Управління Держпраці у Чернівецькій області про виконання вимог припису за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13-15).

17.04.2018 р. позивачем подано до Управління Держпраці у Чернівецькій області заперечення до акту інспекційного відвідування ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.04.2018 р. №ЧВ-209/18/420АВ, в якому позивач вказував, що наказ військового комісара про звільнення ОСОБА_1 був виданий у відповідності до норм КЗпП України, в редакції яка діяла станом на 19.03.2014 р. Вказував, що Збройні Сили України, в тому числі й військові комісаріати, відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 р. №303/2014 переведені на організацію та штати воєнного часу.

Позивач зазначав, що відповідно до нового штатного розпису посади державної служби, яку до звільнення обіймав ОСОБА_1 з 19.03.2018 р. у Чернівецькому обласному військовому комісаріаті вже не було, замість цивільних посад ведені посади військовослужбовців. Вказував, що після набрання чинності 08.06.2018 р. Законом України №1275-VII від 20.05.2014 р., яким дію ч. 3 ст. 119 Кодексу Законів про Працю в редакції цього закону поширено на громадян України, які починаючи з 18.03.2014 р. були призвані на військову службу, не мав права скасовувати наказ про його звільнення ОСОБА_1 з роботи та поновлювати його на раніше займаній посаді, так як такої посади вже не було, відповідно до нового штатного розпису.

Позивач вважає, що комісаріат діяв у суворій відповідності до законодавства України та не мав (і немає на даний час) повноважень поновлювати ОСОБА_1 на раніше займаній ним посаді. (а.с. 16-17).

Листом №1120/0/04-2/18 від 20.04.2018 р. Управління Держпраці в Чернівецькій області повідомило позивача про відхилення заперечення та, що обов`язок щодо неухильного додержання вимог ч. 3 ст. 119 КЗпП України покладений на роботодавця, а тому Чернівецький обласний військовий комісаріат, повинен був вжити всіх необхідних заходів щодо збереження за ОСОБА_1 місця роботи, посади і середнього заробітку. (а.с. 18).

08.06.2018 р. позивач звернувся до Голови Державної служби України з питань праці із скаргою, в якій просив скасувати припис інспектора праці №ЧВ-209/18/420/АВ/П від 13.04.2018 р., внесеного за результатами інспекційного відвідування Чернівецького обласного військового комісаріату начальником відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці в Чернівецькій області Пурічем Ю.С. та рішення начальника Управління Держпраці в Чернівецькій області від 22.05.2018 р. №1403/0/04-2/17. (а.с. 23-26).

Листом №54-15/4/4.3-ДП-18 від 09.07.2018 р. Державна служба України з питань праці повідомила Чернівецький обласний військовий комісаріат, що при здійсненні інспекційного відвідування в Чернівецькому обласному військовому комісаріаті інспектор праці діяв в межах повноважень та у спосіб визначений Порядком контролю. (а.с. 27-29).

Не погоджуючись із приписом про усунення виявлених порушень від 13.04.2018 р. №ЧВ-209/18/420/АВ/П, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції суд прийшов до висновку, що позивачем не дотримано вимог ч. 3 ст. 119 та Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" від 20.05.2014 р. №1275-VII, а відтак винесений Управлінням Держпраці у Чернівецькій області припис, яким відповідач вимагав усунути указане вище порушення є обґрунтованим та таким, який прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись з рішенням про відмову в задоволенні позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неврахування судом першої інстанції фактичних обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що при винесенні оскаржуваного припису за результатами інспекційного відвідування позивача, відповідач в даному випадку безпідставно перебрав на себе функції суду та розглянув питання законності звільнення працівника з державної служби, яке відноситься до компетенції суду.

Правом подати до суду відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п.1 Положення Про Державну службу України з питань праці державна служба України з питань праці (Держпраці), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №96 (далі- Положення №96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" від 11 лютого 2015 року №100 управління Держпраці у Чернівецькій області є територіальним органом Державної служби з питань праці.

Відповідно до п. 1 Положення про Управління Держпраці у Чернівецькій області, затвердженого наказом Держпраці від 22 червня 2017 року №75 (далі Положення №75) управління Держпраці у Чернівецькій області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування) визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"" від 26 квітня 2017 року №295 (далі Порядок №295).

Згідно п. 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до п. 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема: за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.

Пунктом 19 Порядку №295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Відповідно до п. 23, 24 Порядку №295 припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування. Припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду. У приписі зазначається строк для усунення виявлених порушень. У разі встановлення строку виконання припису більше ніж три місяці у приписі визначається графік та заплановані заходи усунення виявлених порушень з відповідним інформуванням інспектора праці згідно з визначеною у приписі періодичністю. Припис складається у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування або невиїзне інспектування, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник припису залишається в об`єкта відвідування.

Як встановлено судом, у період з 12.04.2018 р. по 13.04.2018 р. Управлінням Держпраці у Чернівецькій області на підставі звернення гр. ОСОБА_1 у відповідності до вимог Положення №75 проведено інспекційне відвідування на предмет дотримання вимог законодавства про працю, мінімальних гарантій в оплаті для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків у Чернівецькому обласному військовому комісаріаті вул. О.Кобилянської, 32, м. Чернівці.

В ході інспекційного відвідування Управлінням Держпраці у Чернівецькій області виявлено порушення Чернівецьким обласним військовим комісаріатом ч. 3 ст. 119 КЗпП України "Гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків".

За результатами інспекційного відвідування складено акт, на підставі якого відповідачем винесено припис про усунення виявлених порушень №ЧВ-209/18/420/АВ/П від 13.04.2018 р.

Частиною 3 ст.119 КЗпП України визначено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Із системного аналізу вказаної норми видно, що за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток в установі у яких вони працювали на час призову.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 1-2 ст. 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Згідно з ч.3 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовий обов`язок включає, зокрема, проходження військової служби.

Частиною 1 статті 2 Закону №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч.1 ст. 39 Закону №2232-XII призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" №1932-XII від 06.12.1991 року особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" №3543- XII від 21.10.1993 року особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" №303/2014 від 17.03.2014 р. в Україні оголошено та проведено часткову мобілізацію.

Відповідно до указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 "Про часткову мобілізацію" наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №38 від 19.03.2014 року ОСОБА_1 був призваний на військову службу на посаду старшого офіцера відділення формування та відправки команд та партій ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У зв`язку із призовом на військову службу, наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу державних службовців) №3 від 19.03.2014 року ОСОБА_1 - головного спеціаліста Чернівецького міського військового комісаріату відповідно до пункту 3 статті 36 КЗпП України звільнено із займаної посади з 18.03.2014 року.

Згідно п.3 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

Зазначеною нормою закону було передбачено два альтернативні шляхи взаємовідносин з особою, яка призвана на військову службу.

1) коли за працівником зберігаються місце роботи, посада, то трудові відносини з ним не припиняються;

2) коли за працівником не зберігається місце роботи, посада, то він підлягає звільненню.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" від 20.05.2014 р. №1275-VII були внесені зміни до таких законодавчих актів: 5) у статті 119: частину другу після слів "Про альтернативну (невійськову) службу" доповнити словами "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"; частину третю викласти в такій редакції: "За працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України".

Прикінцевими положеннями вказаного закону передбачено:

1. Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім абзацу третього підпункту 8 пункту 8 розділу I цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2015 року.

2. Поширити дію частин другої і третьої статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", частини третьої статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України в редакції цього Закону на громадян України, які починаючи з 18 березня 2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію".

Як зазначалося вище, позивача звільнено з посади головного спеціаліста ІНФОРМАЦІЯ_2 з 18.03.2014 року на підставі п.3 ст.36 КЗпП України.

Вказане свідчить про те, що трудові відносини між ОСОБА_1 та Чернівецьким обласним військовим комісаріатом з 18.03.2014 року були припинені.

У даному випадку наказ військового комісаріату про звільнення позивача був виданий у відповідності до норм Кодексу законів про працю України в редакції, яка діяла станом на 19.03.2014 року.

Із системного аналізу вказаної норми видно, що за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або ДО ДНЯ ФАКТИЧНОГО ЗВІЛЬНЕННЯ зберігаються місце роботи зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток в установі у яких вони працювали на час призову.

Судом встановлено, що позивача звільнено з посади головного спеціаліста ІНФОРМАЦІЯ_2 з 18.03.2014 року на підставі п.3 ст.36 КЗпП України.

Вказане свідчить про те, що трудові відносини між ОСОБА_1 та Чернівецьким обласним військовим комісаріатом з 18.03.2014 року були припинені.

Щодо поширення дії частин другої і третьої статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", частини третьої статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" від 20.05.2014 р. №1275-VII на осіб, що були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію", то за змістом згаданих норм слід розуміти, що вони поширюються виключно на осіб, які були призвані на військову службу, однак з якими трудові відносини не були припинені.

Інше тлумаченння згаданих норм не є можливим, оскільки жодною нормою чинного законодаства не встановлено механізму поновлення на роботі звільненого раніше у законному порядку працівника.

З цих підстав колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що військовий комісаріат діяв у суворій відповідності до законодавства України та не мав (і немає на даний час) повноважень поновлювати ОСОБА_1 на раніше займаній ним посаді.

Визначені вище обставини не були взяті до уваги при розгляді справи в суді першої інстанції, а тому суд прийшов до помилкового висновку про обґрунтованість оскаржуваного припису.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, судом першої інстанції судове рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим, відповідно до п.3 ч.1 ст.317 КАС України, апеляційна скарга має бути задоволена, оскаржуване судове рішення - скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити повністю.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до Інспектора праці Пуріча Юрія Степановича Управління Держпраці у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування припису скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов Чернівецького обласного військового комісаріату задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати припис про усунення виявлених порушень від 13.04.2018 р. №ЧВ-209/18/420/АВ/П винесений інспектором праці Управління Держпраці у Чернівецькій області Пурічем Ю.С. за результатами інспекційного відвідування Чернівецького обласного військового комісаріату.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 01 липня 2019 року.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Капустинський М.М. Охрімчук І.Г.