Справа № 560/236/19
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/236/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Матущак В.В.

Суддя-доповідач - Моніч Б.С.

20 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Капустинського М.М. Охрімчук І.Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області №186463-13 від 11.04.2018, яким йому визначено до сплати податкове зобов`язання за платежем "транспортний податок з фізичних осіб" у розмірі 25000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що належний йому автомобіль не є об`єктом оподаткування транспортним податком, оскільки середньоринкова вартість вказаного транспортного засобу для цілей оподаткування транспортним податком у 2016 році становила менше ніж 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2016 року, а отже винесене відповідачем податкове повідомлення-рішення №186463-13 від 11.04.2018 є протиправним та підлягає скасуванню.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області №186463-13 від 11.04.2018, яким визначене податкове зобов`язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб за 2016 в сумі 25 000 грн.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судом встановлено, що ОСОБА_1 27.06.2014 придбав транспортний засіб марки Volkswagen моделі Touareg, об`єм двигуна 2967 куб.см., шасі № НОМЕР_1 , пальне дизель, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

11.04.2018 Головне управління ДФС у Хмельницькій області прийняло податкове повідомлення-рішення №186463-13, яким визначено позивачу суму грошового зобов`язання за платежем "транспортний податок з фізичних осіб" за 2016 у розмірі 25000 грн.

Про дане податкове повідомлення-рішення №186463-13 від 11.04.2018 позивач дізнався, отримавши ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.12.2018 по справі №560/3973/18 за позовом Головного управління ДФС у Хмельницькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу за 2016 в сумі 25000 грн.

Позивач не погодившись із прийнятим рішенням, звернувся в суд з цим позовом про його скасування.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене контролюючим органом не у спосіб і не в порядку, передбаченому Податковим кодексом України, відповідачем належних і достатніх доказів, які б підтверджували наявність правових та фактичних підстав для визначення позивачу податкового зобов`язання під час розгляду справи не надано, у зв`язку з чим, таке рішення є протиправним.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, Головне управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що у власності позивача перебуває автомобіль, який відповідно до інформаційних систем податкового органу є об`єктом оподаткування транспортним податком, і його вартість є більшою за 750 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до вимог статті 267 ПК України повноваження та обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку.

Підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення слугувала отримана від Мінекономрозвитку інформація про вартість автомобіля позивача.

Також скаржник вказав, що для повного з`ясування обставин у справі, до участі у справі суд першої інстанції повинен був залучити Мінекономрозвитку в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти її доводів, вказавши, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією та Податковим кодексом України (далі -ПК України) в редакціях, що були чинними на момент їх виникнення.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 Податкового кодексу України).

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України №71-VIII від 28 грудня 2014 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким шляхом викладення в новій редакції статті 267 Податкового кодексу України (далі - ПК України) було введено новий податок - транспортний податок.

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

Згідно підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України у редакції, що діяла у період з 01 січня по 31 грудня 2016 року, об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

У відповідності до статті 10 ПК України транспортний податок належить до місцевих податків.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Законом України №909-VIII не встановлювався новий транспортний податок, а також не змінювалась його ставка. Тому, з 1 січня 2016 року платниками транспортного податку є власники легкових автомобілів не старше п`яти років, середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Колегія суддів зазначає, що станом на 01.01.2016 року мінімальна заробітна плата склала 1378,00 грн. (ст.8 Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік"), а отже 750 розмірів мінімальної заробітної плати, станом на 01.01.2016 року, становило 1 033 500 грн.

Таким чином, об`єктом оподаткування у 2016 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1 033 500 грн., та з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно).

За змістом абзацу другого підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України середньоринкова вартість автомобілів для цілей віднесення їх до об`єктів оподаткування транспортним податком визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

На виконання вимог підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року №66 затверджена Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - Методика) (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до пункту 1 Методики, вона встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об`єктів оподаткування транспортним податком.

Пунктом 2 Методики передбачено, що середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року №403 (далі також Порядок №403), де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Пунктом 3 Порядку №403 встановлено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: Ср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Пунктом 13 Методики передбачено, що Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Аналіз наведених положень Методики та Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів свідчить про врахування при розрахунку цієї вартості певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу. Обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відтак, підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення має бути отримана від Мінекономрозвитку податковим органом інформація про вартість автомобіля, яка розрахована виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 07 лютого 2019 року у справі №809/1562/17.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог ухвали Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.01.2019 року про витребування в Міністерства економічного розвитку і торгівлі України інформації станом на 2016 рік про середньоринкову вартість автомобіля, марки VOLKSWAGEN, модель TOUAREG, легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_1 , рік випуску - 2014, тип пального - дизель, об`єм циліндрів двигуна - 2967, розраховану відповідно до Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №66, 01.04.2019 року від Міністерства економічного розвитку і торгівлі України надійшов лист "Щодо середньоринкової вартості легкового автомобіля" від 25.03.2019 року №3805-05/12660-05, у якому Мінекономрозвитку зазначило, що розрахована за допомогою калькулятора середньоринкова вартість легкового автомобіля Volkswagen Touareg з об`ємом циліндрів двигуна 3,0 літра, дизель, автоматичною коробкою переключення передач, 2014 року випуску з урахуванням нормативно середньорічного пробігу 27 тис. кілометрів становила 840 685,85 грн. (з ПДВ).

Отже, з наведеного вбачається, що автомобіль позивача у 2016 році не був об`єктом оподаткування транспортним податком, адже його вартість була меншою 750 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016.

Відповідачем на підтвердження того факту, що середньоринкова вартість транспортного засобу, власником якого є позивач, є більшою ніж 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, не надано до суду будь - яких належних та допустимих доказів.

Тобто, наведені обставини свідчать про те, що контролюючий орган, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким визначив позивачу суму податкового зобов`язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25 000,00 грн. не пересвідчився, що транспортний засіб останнього є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році, оскільки не володів достатньою та достовірною інформацією щодо середньоринкової вартості відповідного автомобіля, що у свою чергу є обов`язковою умовою для визначення платників відповідного податку.

За наведених обставин, нарахування контролюючим органом позивачу податкового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб у 2016 році є протиправним.

Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив, що податкове повідомлення - рішення № /1 від 08.10.2018 винесене в 2018 році, яким визначено податкове зобов`язання позивачу за період 2016 року, винесено з порушенням пп.267.6.2, п.267.6 ст.267 ПК України, оскільки таке податкове повідомлення-рішення повинно бути винесено та направлено до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року). При цьому базовий податковий (звітний) період відповідно до пп.267.5.1. п.267.5. ст.267 ПК України, дорівнює календарному року.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, податковий орган, як суб`єкт владних повноважень керуючись пп.261.6.2, п.261.6 ст.261, пп.267.5.1. п.267.5. ст.267 ПК України та з врахуванням ст.58 Конституції України, у разі, якщо вказаний транспортний засіб, що належав позивачу був об`єктом оподаткування у 2016 році, повинен був винести та надіслати спірне податкове повідомлення-рішення, ще до 01 липня 2016 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області №186463-13 від 11.04.2018, яким ОСОБА_1 визначено до сплати податкове зобов`язання за платежем "транспортний податок з фізичних осіб" у розмірі 25000 грн. є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відповідно до вимог ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 01 липня 2019 року.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Капустинський М.М. Охрімчук І.Г.