Справа № 240/4887/18
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/4887/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Панкеєва Вікторія Анатоліївна

Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М.

18 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Боровицького О. А. Сушка О.О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Сербин І.І.,

представника відповідача Сосни О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року (складено в м. Житомир 27.02.19) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним та скасування п.5 рішення №121 від 24.11.2017, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу,

В С Т А Н О В И В :
в жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся із адміністративним позовом до Житомирського окружного адміністративного суду в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати пункт 15 рішення Міністерства оборони України про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності з 18.05.2016 внаслідок поранення, контузії, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 24.11.2017 №121 з урахуванням висновків Верховного Суду викладених в постановах від 22.03.2018 року у справі №278/2478/17, від 10.07.2018 року у справі №816/488/16, від 21.08.2018 року у справі №278/2478/17, від 11.09.2018 року у справі №760/20297/16-а, про право особи звільненої із військової служби, в тому числі строкової, на отримання одноразової грошової допомоги на дату встановлення вищої групи інвалідності незалежно від часу звільнення з військової служби та встановлення інвалідності вперше, відповідно до Закону №2011-XII в редакції чинної із 01.01.2014 року та Порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року N 975;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу, як особі після її звільнення з військової служби, одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності а саме 18.05.2016 року, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року N 975.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано п.15 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №121 від 24.11.2017, про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням йому 2 групи інвалідності, з 18.05.2016, внаслідок поранення (контузії), захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії.

Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, у зв`язку із встановленням йому 2 групи інвалідності, внаслідок поранення (контузії), захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення 2 групи інвалідності - 18.05.2016.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати вищевказане рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що для військовослужбовців строкової військової служби обов`язковою умовою набуття права на допомогу визначено часові рамки встановлення інвалідності в межах трьох місяців після звільнення зі служби, а повторне встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк не дає правових підстав для виплати зазначеної допомоги.

Позивач у відзиві послався на необґрунтованість доводів апеляційної скарги та просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник відповідача послався на обставини викладені у апеляційній скарзі та просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, доводи представника відповідача, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що подану апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

Так, згідно з довідною ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23.06.2011 №г/219 ОСОБА_1 проходив службу на території Республіки Афганістан, де в той час велись бойові дії, приймав участь у бойових діях в складі в/ч пп89933 з 25.05.1981 по 12.11.1982.

З протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії встановлено, що поранення (контузія), захворювання ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії.

Висновками акту судово-медичного дослідження від 23.06.2011 №1754 встановлено, що описані ушкодження у вигляді рубців є наслідком загоєння ран, які могли утворитись внаслідок вогнепальних поранень, отриманих у 1982 році під час бойових дій у Афганістані.

Відповідно до довідки МСЕК серія 10 ААА №732719 від 03.10.2011 ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби. Датою чергового переогляду зазначено 03.10.2016.

Під час повторного огляду 20.05.2016 позивачу, відповідно до довідки МСЕК від 20.06.2016 Серія 12, ААА №514435 встановлено другу групу інвалідності.

18 жовтня 2017 року позивач звернувся з заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності з 18.05.2016.

Зі змісту протоколу засідання комісії Міністерства оборони України від 24.11.2017 №121 встановлено, що ОСОБА_1 за результатами розгляду поданих документів відмовлено у наданні одноразової грошової допомоги.

Рішення Міністерства оборони України обґрунтовано тим, що інвалідність позивача встановлено понад 3-місячний термін після звільнення з військової служби, у зв`язку із чим позивач не має права на одержання одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 6 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у редакції, яка діяла на час встановлення інвалідності у 2011 році, окрім того, зміна групи інвалідності встановлена понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності .

Не погоджуючись із такою відмовою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що відмова у призначенні одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що інвалідність позивача встановлено понад тримісячний термін є протиправною та такою, що порушує його права та законні інтереси, при цьому, суд першої інстанції вважає, що позивач набув право на отримання одноразової допомоги саме з 18.05.2016, тобто з моменту встановлення йому ІІ групи інвалідності.

Стосовно способу захисту прав позивача суд першої інстанції дійшов висновку, що покладення на відповідача обов`язку вирішити питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень у реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), дія даного Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Частиною 6 ст. 16 Закону №2011-XII (в редакції, чинній на час винекнення спірних правовідносин), визначено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону №2011-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Станом на день встановлення позивачу інвалідності третьої групи діяв Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб затверджений постановою КМУ від 28.05.2008 №499 (далі - Порядок №499).

Пунктом 4 частини 2 Порядку №499 визначено, що військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.

Згідно матеріалів справи, інвалідність третьої групи позивачу встановлена з причин поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, що підтверджується відповвідною довідкою МСЕК.

Відтак, судом першої інстанції вірно вказано, що позивач у спірних правовідносинах є особою, звільненою з військової служби на момент встановлення інвалідності, інвалідність якої встановлено з причин поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Крім того, колегія судді звертає увагу на висновок Верховного Суду України у постанові № 21-446а14 від 18.11.2014 де вказано, що виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону, право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі,. коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Отже, відмова у призначенні одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що інвалідність ОСОБА_1 встановлено понад тримісячний термін є протиправною та такою, що порушує його права та законні інтереси.

В подальшому Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII у Законі України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пункт 4 статті 16-3 доповнити абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".

Верховний Суд України у постанові від 10.05.2015 у справі №21-563а14 зазначив, що у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Проте, згідно з ст. 58 Конституції України, норма Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яка набрала чинності 01.01.2017, на спірні правовідносини не розповсюджується, що спростовує доводи відповідача.

Згідно ч. 4 ст. 16-3 Закону №2011-XII (в редакції, станом на день встановлення позивачу другої групи інвалідності) якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Відповідно до п. 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок № 975) днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, судом першої інстанції вірно вказано, що датою виникнення у позивача права на отримання грошової допомоги, у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності внаслідок поранення, контузії та їх наслідків, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії є 18.05.2016.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач не має права на призначення одноразової грошової допомоги на підставі приписів ч. 4. ст. 16-3 Закону №2011-XII та п. 8 Порядку № 975, оскільки зміна групи інвалідності відбулась понад дворічний термін, виходячи з того, що третя група інвалідності була встановлена позивачу вперше з 23.06.2011, але при цьому одноразова грошова допомога йому не призначалась та не виплачувалась, тому на спірні правовідносини поширюються норми Порядку №975, оскільки вони набрали чинності з 24.01.2014, тобто до дати встановлення позивачу іншої групи інвалідності.

Стосовно способу захисту порушених прав позивача апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, під поняттям "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 13.12.2018 у справі №623/1711/17.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що визнання протиправним та скасування п.15 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №121 від 24.11.2017 та зобов`язання Міністерства оборони України призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, з урахуванням права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліда другої групи у розмірі, встановленому законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме 18.05.2016, з урахуванням подання позивачем усіх документів передбачених законодавством, відповідно до Порядку № 975, в даному випадку є належним та достатнім способом захисту прав позивача.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, з`ясував всі обставини справи, які мають значення для її вирішення та не допустив порушення норм матеріального і процесуального права, що вказує на безпідставність доводів апелянта.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 01 липня 2019 року.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Боровицький О. А. Сушко О.О.