Справа № 520/2559/19
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 р.Справа № 520/2559/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Чалого І.С. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання: Ващук Ю.О.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.05.2019 року (суддя Шевченко О.В.; м. Харків; повний текст ухвали складено 11.05.2019) по справі № 520/2559/19

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції Національної поліції

про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції (далі - відповідач, ДПП) в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ № 519 о/с від 30 листопада 2017 року відповідача про звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора роти № 5 батальйону №2 Управління патрульної поліції у місті Харкові Департаменту патрульної поліції Національної поліції та його призначення на посаду поліцейського роти № 5 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у місті Харкові Департаменту патрульної поліції Національної поліції;

- зобов`язати відповідача поновити з 01.12.2017 року позивача на посаді інспектора роти № 5 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в місті Харкові Департаменту патрульної поліції Національної поліції.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2019 року відкрито спрощене провадження по даній справі та призначено розгляд адміністративної справи у спрощеному провадженні на 16.04.2019 року.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 - залишено без розгляду.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.05.2019, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на те, що у спірних правовідносинах підлягає застосуванню місячний строк, визначений ч. 1 ст. 233 КЗпП, який обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Оскільки позивачу до цього часу копії наказу начальника Департаменту патрульної поліції № 519о/с від 30.11.2017 про звільнення з посади не вручено, позивач вважає, що строк звернення до суду ним не пропущено.

Відповідач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи ухвалу про залишення адміністративного позову ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України строк звернення до суду без поважних причин.

Частина 6 статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

За змістом статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У відповідності до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 122 КАС України строки для звернення до адміністративного суду, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, чинне законодавство обмежує право позивача на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, визначено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків пов`язане з необхідністю досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

За змістом наведеної процесуальної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Вирішуючи питання про дотримання ОСОБА_1 строку звернення до суду з вимогою про скасування наказу № 519 о/с від 30.11.2017 року ДПП НП України про звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора роти № 5 батальйону № 2 УПП у м. Харкові ДПП НП та його призначення на посаду поліцейського роти № 5 батальйону № 2 УПП у м. Харкові ДПП НП, колегія суддів виходить із того, що відповідний строк обчислюється з дня, коли ОСОБА_1 дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів шляхом видачі оскаржуваних наказів.

Як свідчать матеріали справи, наказом Департаменту патрульної поліції НП № 85 о/с від 10.03.2017 року ОСОБА_1 , за результатами проведеного конкурсу призначено на посаду інспектора роти № 5 батальйону № 2 УПП в м. Харкові та присвоєно спеціальне звання "рядовий поліції".

На виконання наказу НПУ № 1074 від 13.10.2017 року «Про організаційно-штатні зміни в Департаменті патрульної поліції Національної поліції України», наказом ДПП від 30.11.2017 року № 519 о/с з 01.12.2017 року ОСОБА_1 звільнений з посади інспектора роти № 5 батальйону № 2 УПП у м. Харкові ДПП та призначений на посаду поліцейського роти № 5 батальйону № 2 того ж УПП.

Підставою такого призначення був власноруч написаний позивачем рапорт від 31.10.2017 року за його підписом.

Наказом ДДПП від 29.12.2017 року № 589 о/с ОСОБА_1 , поліцейському роти № 5 батальйону № 2 УПП в Харківській області ДПП було присвоєно спеціальне звання «капрал поліції». Відповідно до журналу видачі службових посвідчень 30.01.2018 року ОСОБА_1 отримав службове посвідчення 010105, в якому зазначено його посаду "поліцейський роти №5 батальйону № 2 УПП в Харківській області ДПП" зі званням капрала поліції, про що в журналі мається його підпис.

Наказом Департаменту патрульної поліції від 13.07.2018 року № 680 о/с, на підставі наказу Національної поліції України від 14.05.2018 року № 470 капрала поліції ОСОБА_1 призначено на посаду поліцейського роти № 5 батальйону № 2 УПП в Харківській області ДПП, звільнивши з посади поліцейського роти № 5 батальйону № 2 того ж УПП.

Підставою такого звільнення також був власноруч написаний рапорт позивача від 24.05.2018 року.

Крім того, наказом Департаменту патрульної поліції від 29.12.2018 року № 1256 о/с ОСОБА_1 , поліцейському роти № 5 батальйону № 2 управління патрульної поліції в Харківській області ДПП присвоєно спеціальне звання «сержант поліції».

Наказом МВС України від 26.04.2017 року № 347 «Про порядок оформлення, виготовлення, обліку, видачі, знищення службових посвідчень НПУ» передбачено, що у правій інформаційній половині документа (посвідчення) текстом чорного кольору викладаються відомості про наявне спеціальне звання поліції або ранг державного службовця, прізвище, ім`я, по батькові та посаду, які обіймає.

Так, пунктом 4 розділу III вказаного наказу МВС України від 26.04.2017 року № 347 передбачено, що для виготовлення та отримання службового посвідчення особи прибувають у встановлені терміни до кабінету-студії з довідкою для виготовлення посвідчення Національної поліції України, в якій визначені підстави для його видачі. Зазначена довідка видається підрозділами кадрового забезпечення уповноважених органів за місцем проходження служби (роботи) особи.

Згідно з п. 7 розділу III наказу МВС України від 26.04.2017 року № 347, обмін та повторна видача посвідчень здійснюється в разі закінчення терміну його дії, переведення особи до іншого органу (підрозділу) поліції, установи, що належить до сфери управління Національної поліції України, її переміщення на іншу посаду, присвоєння чергового спеціального звання, зміни прізвища (імені чи по батькові), втрати або механічного пошкодження, яке призвело до порушення цілісності службового посвідчення або унаслідок якого неможливо ідентифікувати дані про особу.

У відзиві на позов, обґрунтовуючи доводи щодо порушення позивачем строку звернення до суду представник відповідача зазначив, що у зв`язку із тим, що наказом ДПП від 29.12.2018 року № 1256 о/с ОСОБА_1 присвоєно звання «сержант поліції», станом на момент розгляду справи позивач має службове посвідчення серії НОМЕР_1, видане 14.02.2019 року з зазначенням його посади поліцейського та званням сержанта поліції.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський зобов`язаний: звертаючись до особи, або у разі звернення особи до нього, поліцейський зобов`язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службову посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною, в ньому інформацією, не випускаючи його з рук.

Суд зауважує, що співробітники патрульної поліції під час здійснення ними своїх службових обов`язків уповноважені складати адміністративні матеріали, передбачені відповідними статтями Кодексу України про адміністративні правопорушення - протоколи та постанови, в яких обов`язково зазначаються посада, звання, прізвище, ім`я та по-батькові поліцейського, який складає відповідний матеріал.

Таким чином, про своє звільнення з посади інспектора роти № 5 батальйону № 2 УПП у м. Харкові та призначення з цієї дати на посаду поліцейського роти № 5 батальйону № 2 управління патрульної поліції у місті Харкові Департаменту патрульної поліції Національної поліції ДПП наказом ДПП від 30.11.2017 року № 519 о/с з 01.12.2017 року, прийнятого на підставі рапорту ОСОБА_1 від 31.10.2017 року, позивачу було відомо ще з грудня 2017 року, коли він почав виконувати відповідні обов`язки за посадою.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що звернувшись до суду з вимогами про скасування наказу від 30.11.2017 року № 519 о/с лише 18.03.2019, ОСОБА_1 пропустив встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України строк звернення до суду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що скорочені строки оскарження, передбачені частиною п`ятою статті 122 КАС, слугують засобом унеможливлення порушення трудових прав працівників, які можуть бути прийняті на посаду звільненої особи, та функціональної діяльності органу, з якого така особа була звільнена, оскільки вважається, що учасники трудових відносин у даному випадку безпосередньо обізнані з рішеннями, діями чи бездіяльністю роботодавця, крім цього, за законом вони мають право на таку «обізнаність», що також надає їм можливість оперативно звернутися за судовим захистом.

Водночас, слід зазначити, що пропуск строку передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС не є безумовною підставою для повернення позовної заяви або залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки, за наявності поважних причин його пропуску, такий строк може бути поновлено.

Зокрема, причини пропуску строку звернення до адміністративного суду можуть бути визнані судом поважними лише якщо відповідні обставини виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість подання позову у визначений законом строк, виникли протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими доказами.

У справі, що розглядається, позивач як під час звернення до суду, так і в апеляційній скарзі не наводить будь-яких обставин і не надає належних та допустимих доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість вчасного звернення до суду з цим позовом.

Позивач стверджує, що не отримував оскарженого наказу від 30.11.2017 № 519о/с, однак, будучи ознайомленим зі змістом цього наказу та підставами його прийняття, ОСОБА_1 до відповідача із вимогою про надання копії такого наказу не звертався. Разом з цим, колегія суддів враховує, що за твердженнями позивача він не отримував копії оскарженого наказу і на час звернення до суду з даним позовом, отже вказана обставина не перешкоджала позивачу звернутися до суду із даним позовом у встановлений КАС строк.

Отже, підстав пропуску строку звернення до суду, які б могли бути визнані судом поважними, позивач не зазначив.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що зазначений строк був пропущений без поважних причин.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд повинен був застосувати положення частини першої статті 233 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються строки звернення до суду, встановлені спеціальними законами. У разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то з врахуванням необхідності субсидіарного застосування законів про працю суди повинні виходити із строків звернення до суду, визначених частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України.

Натомість, ч. 5 ст. 122 КАС України чітко визначено строки звернення до адміністративного суду у справах, зокрема, щодо звільнення з публічної служби, а тому положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України в даному випадку не підлягають застосуванню.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 08.05.2019 у справі № № 805/4226/17-а.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" від 28 жовтня 1998 року та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" від 19 червня 2001 року зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Поряд з іншим, колегія суддів зауважує, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому строк в один місяць визнано законодавцем достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33).

Оскільки позивачем більше ніж рік не ставилося перед судом питання щодо правомірності його звільнення з публічної служби у зв`язку із призначенням на іншу посаду, при цьому протягом цього часу ОСОБА_1 виконував відповідні обов`язки за новою посадою, то подання позовної заяви за відсутності належного обґрунтування причин зволікання із оскарженням спірного наказу матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, що є неприпустимим з огляду на принципову позицію Європейського Суду з прав людини у цьому питанні.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, суд першої інстанції вірно та обґрунтовано виніс ухвалу від 06.05.2019 року про залишення адміністративного позову ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку із пропуском встановленого законом строку звернення до суду з відповідним позовом та відсутністю поважних причин для його поновлення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржена ухвала суду винесена з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.05.2019 року по справі № 520/2559/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 02.07.2019 року