Справа № 522/9152/19
Суддя: Єршова Л. С.
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/9152/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси під головуванням судді Єршової Л.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Республіки Вєтнам ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про примусове видворення за межі території України,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області 28.05.2019 року звернулось до суду з адміністративним позовом до громадянина Республіки Вєтнам ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про примусове видворення за межі території України.

В обґрунтування позову зазначено, що 22.05.2019 року під час проведення профілактичних заходів співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області за адресою: АДРЕСА_1, було виявлено особу, що назвався громадянином Республіки Вєтнам ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В результаті проведеної перевірки, відібраних пояснень у відповідача, було встановлено, що громадянин Республіки Вєтнам ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, порушив правила перебування іноземців в Україні - проживав без документів на право проживання в Україні. Відповідач пояснив, що прибув до України у 2017 році.

23.10.2017 року громадянин Республіки Вєтнам ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, був засуджений Березівським районним судом Одеської області за ст. 310, ч. 2 ст. 69 КК України до 2 років позбавлення полі. 07.05.2019 року відповідач був звільнений.

В ході перевірки відповідача було отримано інформацію з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система Аркан) та встановлено, що офіційний вїзд на територію України відповідач не здійснював, що свідчить про перебування відповідача на території України без законних на те підстав.

ГУ ДМС України в Одеській області встановлено, що громадянин Республіки Вєтнам ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на території України знаходиться не законно, постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має.

22.05.2019 року за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні стосовно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД №008420 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 22.05.2019 р. ПН МОД №008420 був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700,00 грн.

22.05.2019 року ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення про примусове повернення в країну походження відповідача та зобовязано його покинути територію України у термін до 27.05.2019 року.

У визначений термін громадянин Республіки Вєтнам ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з території України не виїхав.

На думку позивача, є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення в країну походження.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С. від 28.05.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі та просив задовольнити позов.

Відповідач в судове засідання не зявився, сповіщався належним чином, надав до суду заяву, у якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив слухати справу за його відсутності.

За приписами ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч. 9 ст. 205 КАС України).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене, у звязку із неприбуттям у судове засідання 01.07.2019 року всіх учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, наявності заяви позивача про слухання справи за його відсутності, заяви відповідача про визнання позову та слухання справи за його відсутності, суд дійшов висновку про розгляд справи в письмовому провадженні за наявними у справі письмовими доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи, приходить до наступних висновків.

Суд встановив, що 22.05.2019 року під час проведення профілактичних заходів співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області за адресою: АДРЕСА_1, було виявлено особу, що назвався громадянином Республіки Вєтнам ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В результаті проведеної перевірки, відібраних пояснень у відповідача, було встановлено, що громадянин Республіки Вєтнам ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, порушив правила перебування іноземців в Україні - проживав без документів на право проживання в Україні. Відповідач пояснив, що прибув до України у 2017 році.

23.10.2017 року громадянин Республіки Вєтнам ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, був засуджений Березівським районним судом Одеської області за ст. 310, ч. 2 ст. 69 КК України до 2 років позбавлення полі. 07.05.2019 року відповідач був звільнений.

В ході перевірки відповідача було отримано інформацію з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система Аркан) та встановлено, що офіційний вїзд на територію України відповідач не здійснював, що свідчить про перебування відповідача на території України без законних на те підстав.

ГУ ДМС України в Одеській області встановлено, що громадянин Республіки Вєтнам ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на території України знаходиться не законно, постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має.

22.05.2019 р. за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні стосовно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД №008420 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 22.05.2019 р. ПН МОД №008420 був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн.

22.05.2019 р. ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення про примусове повернення в країну походження відповідача та зобовязано його покинути територію України у термін до 27.05.2019 року.

Проте, як встановлено судом, відповідач добровільно рішення позивача не виконав та у встановлений строк з країни не виїхав.

Так, частиною 3 ст. 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі Закон) передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобовязані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з п. 14 ст. 1 Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Частиною 15 ст. 4 Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які вїхали в Україну на інших законних підставах, не передбачених частинами 2 - 14 цієї статті, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону іноземці та особи без громадянства вїжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частиною 1 ст. 16 Закону передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які вїжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

За змістом пункту 2 ст. 25 Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обовязок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України).

Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено випадки, коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України.

Так, зокрема, передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до ст. 26 вказаного вище Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоровя, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону №3773-VI один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері захисту державного кордону.

Іноземець або особа без громадянства зобовязані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26 Закону №3773-VI).

Крім того, вказана вище норма щодо строку передбачена й Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією ДПС, Службою безпеки України від 23.04.2012 №353/271/150 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 21.05.2012 за №806/21119 (надалі - Інструкція), (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин). Так, згідно з п.2.1 Інструкції, у рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець повинен виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення, а іноземець зобовязаний самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Враховуючи вищенаведені правові норми статей 26 і 30 Закону №3773-VI, примусовому видворенню передують дві обставини, а саме: 1) прийняття рішення про примусове повернення, яке відповідає усім вимогам чинного законодавства та встановленій формі; 2) ухилення від виїзду після прийняття такого рішення.

Крім того, суд враховує відсутність встановлених Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заборон на примусове видворення відповідача.

При цьому, суд враховує також ту обставину, що відповідач мав час та можливість для того, щоб в установленому законом порядку звернутися із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Докази того, що в країні походження відповідач піддавався переслідуванням за політичні чи релігійні переконання, расові або етнічні ознаки в матеріалах справи відсутні.

Крім того, відповідно до п.30 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні" при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Таким чином, враховуючи все вищезазначене у сукупності та приймаючи до уваги наявність фактів порушення відповідачем законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, незаконного перебування на території України, не виконання відповідачем рішення про примусове повернення, які визначені ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ГУ ДМС в Одеській області про примусове видворення відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 23-25, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 5, 7-9, 72-79, 90, 205, 229, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 289 КАС України,

ВИРІШИВ:

Позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Республіки Вєтнам ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про примусове видворення за межі території України, задовольнити.

Примусово видворити з України громадянина Республіки Вєтнам ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 статті 371 КАС України допустити негайне виконання рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржено до Пятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 01 липня 2019 року.

Суддя Л. С. Єршова