Справа № 240/6043/19
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року м. Житомир справа № 240/6043/19

категорія 112040000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Недшківська Н.В. ,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Лугіни С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу № ЖИ48/ЖТ0400/86/АВ/П/ТД-ФС від 26.02.2019 року,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати прийняту Управління Держпраці у Житомирській області постанову про накладення штрафу № ЖИ48/ЖТ0400/86/АВ/П/ТД-ФС від 26.02.2019.

В обгрунтування позову зазначив, що за результатами проведеного інспекційного відвідування щодо дотримання вимог законодавства про працю встановлено порушення ч.3 ст.24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України №413, що полягає у допуску працівників до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу. За результатами перевірки складено акт перевірки . На підставі акту перевірки відповідачем було винесено постанову про накладення штрафу № ЖИ48/ЖТ0400/86/АВ/П/ТД-ФС від 26.02.2019. Притягнення її до відповідальності та винесення припису вважає безпідставним, та дії працівників відповідача такими, що суперечать чинному законодавству, не відображають дійсних обставин справи, оскільки допуску працівників без оформлення трудового договору у дійсності не було.

Ухвалою від 22.04.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі на 22.05.2019.

22.05.2019 відповідачем подано відзив на позовну заяву. В обгрунтування відзиву представник відповідача зазначив, що відповідно до розділу акту інспекційного відвідування встановлено, що під час здійснення даного заходу державного контролю було виявлено порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України. Так, при проведенні інспекційного відвідування за фактичною адресою здійснення діяльності ФОП ОСОБА_1 встановлено, що на день проведення інспекційного відвідування 08.02.2019 р. об 11 год. 45 хв., на робочому місці, на посаді продавця працює гр. ОСОБА_2 , яка під час інспекційного відвідування здійснювала продаж косметичних товарів та надавала консультацію з придбання наявного товару та асортименту, без оформлення трудових відносин. Згідно наданих письмових пояснень працівника ОСОБА_2 та фізичної особи підприємця ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_2 була допущена до роботи з 07.02.2019 без належного оформлення трудових відносин. Отже, доводи позивача у позові не відповідають дійсності, тому такий безпідставний.

В підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 29.05.2019.

За наслідками підготовчого судового засідання, ухвалою суду від 29.05.2019 закрито підтовче провадження і призначено справу до судового розгляду на 19.06.2019.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, викладених письмовому відзиві.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

На підставі наказу від 05.02.2019 №257, направлення на проведення заходу державного контролю від 05.02.2019 №224/04 посадовими особами Управління Держпраці у Житомирській області в період з 08.02.2019 11:45 по 08.02.2019 17:00 проведено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань додержання законодавства про працю, результати перевірки оформлені актом інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю №ЖТ НОМЕР_1 /86/АВ (а.с.34-41).

Вказаним інспекційним відвідуванням встановлено порушення позивачем вимог чинного законодавства про працю, а саме: вимог ч.3 ст.24 КЗпП України в частині фактичного допуску працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення органів фіскальної служби про прийняття працівника на роботу. Порушення встановлено відносно ОСОБА_2 ..

На підставі акту перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю, керуючись ст. 259 Кодексу законів про працю України, ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення", ч.3 ст. 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", п. 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 та на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 125190 грн .(а.с.28).

Вважаючи постанову про накладення штрафу протиправною, позивач звернувся до суду для захисту порушеного права.

Перевіряючи спірну постанову на відповідність її вимогам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить з наступного.

Згідно з п.1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96 (далі- Положення №96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Пунктом 7 Положення №96 визначено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Згідно з п. 1 Положення про територіальні органи Державної служби України, затверджене наказом Мінсоцполитіки від 27.03.2015 №340 Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Відповідно до п.4 Положення ГУ Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (пп.5).

Підстави, порядок, процедура здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами встановлений Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 №877-V (далі - Закон №877-V), а також Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою КМУ від 26.04.2017 року №295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України" (далі - Порядок №295).

Частиною 4 ст.2 Закону України №877-V щодо сфери дії цього Закону встановлено, що заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Відповідно до ч.5 ст.2 Закону зазначені у ч.4 цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, ч.1,4,6-8, абз.2 ч.10, ч.13 та 14 ст.4, ч.1-4 ст. 5, ч.3 ст.6, ч.1-4 та 6 ст. 7, ст. 9, 10, 19, 20, 21, ч.3 ст. 22 цього Закону.

Аналіз вказаної норми свідчить про те, що норм Закону №877-V повинні дотримуватися всі органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, а також зазначені норми, які повинні бути дотримані вказаними органами у будь-якому випадку.

Відповідно до вимог п. 5 Порядку № 295, інспекційні відвідування проводяться: 1)за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; 2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; 3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 47 п`ятого пункту Порядку; 4) за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю; 5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю; 6) за інформацією: Держстату та її територіальних органів , ДФС, Пенсійного фонду.

Пунктами 19,20,21 Порядку №295 встановлено, що за результатами інспекційного відвідування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акту залишається в об`єкта відвідування.

Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акту.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч.2 ст. 265 Кодексу законів про працю України та ч. 2-7 ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення" (далі - штрафи) визначає порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 (далі - Порядок №509).

Пунктом 2 Порядку № 509 передбачено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі:

- рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

- акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

- акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що посадові особи управління Держпраці мають право проводити позапланові перевірки суб`єктів господарювання на предмет дотримання порядку оформлення найманих працівників на роботу, та на підставі встановлених порушень накладати штрафи за порушення вимог трудового законодавства. При цьому, необхідною умовою для застосування відповідних санкцій є встановлення факту трудових відносин з суб"єктом господарювання, які не оформлені належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами перевірки, керуючись ст. 259 Кодексу законів про працю України, ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення", ч.3 ст. 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", п. 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 та на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 125190 грн.

При цьому, вказана постанова винесена на підставі встановленого актом інспекційного відвідування від 08.02.2019 №ЖТ0400/86/АВ порушення позивачем ст.24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України №413.

Так, зі змісту постанови вбачається, що підставою для накладення на позивача штрафу стало порушення ним вимог статті 24 КЗпП України в частині допущення до роботи громадянки ОСОБА_2 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення органів фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.

Як зазначено в акті, такого висновку відповідач дійшов оскільки під час інспекційного відвідування місця фактичної діяльності ФОП ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ТРЦ АДРЕСА_2 Бальзак" відділ косметики та парфумів) встановлено, що на день проведення інспекційного відвідування 08.02.2019 об 11 год. 45 хв., на робочому місці, на посаді продавця працює гр. ОСОБА_2 , яка під час інспекційного відвідування здійснювала продаж косметичних товарів та надавала консультацію з придбання наявного товару та асортименту, без оформлення трудових відносин.

Згідно наданих письмових пояснень працівника ОСОБА_2 та фізичної особи підприємця ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_2 була допущена до роботи з 07.02.2019 без належного оформлення трудових відносин, а саме без наказу про прийняття працівника на роботу та повідомлення до ДФС.

Порушення, яке вчинено відносно працівника ОСОБА_2 усунено під час проведення інспекційного відвідування, наказом №1 від 08.02.2019, вищезазначеного працівника прийнято на посаду продавця. В Бердичівську ОДПІ 08.02.2019 р. було надіслано повідомлення про прийняття на роботу працівника ОСОБА_2 .

Отже, викладені у акті перевірки порушення порушення ст.24 КЗпП України ґрунтуються фактично на усних поясненнях ОСОБА_2 та цивільно-правовій угоді.

Разом з тим, позивач стверджує про відсутність трудових відносин з вказаною у акті перевірки особою на момент здійснення інспекційного відвідування, оскільки з нею був укладений цивільно-правовий договір на певний час, тому висновок перевіряючих стосовно укладення цивільно-правової угоди, що містить ознаки трудових, вважає помилковими.

Суд, надаючи оцінку даним доводам, виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст. 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За приписами ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Водночас, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці. Порядок укладання договорів підряду (на виконання певних робіт) регулюється главою 61 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт. Вказані відносини вимогами законодавства про працю не регулюються.

До матеріалів справи надано копію цивільно-правового договору, що укладений 01.02.2019 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , предметом якого є надання послуг по розкладанню та складанню товару (косметики та парфумів) на полицях та приймання замовлень на реалізацію косметики та парфумів в відділі ТРЦ "Галерея Бальзак" м.Бердичів вул.Європейська, 26.

Розділом 2 цивільно-правової угоди № 1 від 01.02.2019 встановлено розмір та порядок оплати виконання роботи (послуг) ОСОБА_2 . Так, згідно п. 2.2 угоди: За виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві винагороду в розмірі: 50 грн. за одне надання послуг по розкладанню та складанню товарів (косметики та парфумів) на полицях відділу та 10 % від суми реалізації замовленої продукції (косметики та парфумів). Тобто, оплата виконання робіт (послуг) повністю залежала від її конкретних результатів.

У п. 6.1 цивільно-правової угоди № 1 від 01.02.2019 було закріплено: на Виконавця не розповсюджуються правила внутрішнього трудового розпорядку Замовника. Виконавець самостійно (на власний розсуд) і на власний ризик організовує виконання цього договору у відповідності до його умов та вимог цивільного законодавства.

Також, відповідно до акту здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) що ОСОБА_2 виконувала роботи (послуги) згідно договору 01.02.2019, 03.02.2019, 06.02.2019, 08.02.2019. За кожен день отримувала грошову винагороду згідно виконаної роботи. (а.с.19)

Тобто, ОСОБА_2 виконувала роботу не кожен день та самостійно вирішуючи в які дні їй з`являтися до відділу та виконувати роботи (послуги), які передбачені цивільно- правовою угодою № 1 від 01.02.2019.

В ході розгляду справи було допитано ОСОБА_2 як свідка, яка пояснила, що роботу продавця не виконувала, а лише надавала послуги по розкладанню та складанню товару (косметики та парфумів) на полицях та приймала замовлення на реалізацію косметики та парфумів.

Отже, укладена між позивачем та ОСОБА_2 не є трудовою, оскільки містить ознаки характерні саме для цивільно-правових відносин між роботодавцем та найманим працівником, а отже не підпадають під сферу дії законодавства про працю. Тому, доводи відповідача, що такі угоди мають ознаки трудових судом до уваги не приймаються, як безпідставні.

Суд критично оцінює посилання представника відповідача на відібрані в ході перевірки письмові пояснення ОСОБА_2 , режим роботи з 10-00 до 17-00, що є ознакою трудових відносин, оскільки відповідно цивільно-правової угоди, виконавець роботу організовує на власний розсуд, самостійно визначає свій розпорядок дня, тому правила внутрішнього трудового розпорядку на них не поширюються. Досліджені в ході розгляду справи письмові пояснення не можуть бути достовірним доказом підтвердження порушення позивачем ст.24 КЗпП України, з огляду на те, що будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів, відповідачем суду не надано.

Крім того, статтею 204 ЦК України, закріплено презумпцію правомірності правочину, яка передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зазначений вище договір не був визнаний недійсним чи неукладеним у порядку встановленому законом, що не заперечується сторонами.

З огляду на досліджені судом письмові докази, суд зазначає, що докази, які б давали суду підстави дійти висновку, що дійсно мало місце порушення позивачем ст.24 КЗпП, у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, в ході розгляду справи спростовано висновки акту перевірки стосовно порушення позивачем вимог ст.24 КЗпП України, з огляду на що прийнята на його підставі спірна постанова є протиправною та підлягає скасуванню. Протилежного відповідачем суду не доведено.

Відповідно до ч.1,2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем спірну постанову винесено не обґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, а в ході розгляду справи не доведено її правомірності, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1251,91 грн. підлягають відшкодуванню за рахуною бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9,77,90,242-246,371 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_2 ) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати прийняту Управління Держпраці у Житомирській області (вул. Шевченка, 18-а,Житомир,10008, ) постанови про накладення штрафу № ЖИ48/ЖТ0400/86/АВ/П/ТД-ФС від 26.02.2019.

Відшкодувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_2 ) понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1251,91 грн. (одна тисяча двісті п`ятдесят одна гривня дев`яносто одна копійка) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Житомирській області (вул. Шевченка, 18-а,Житомир,10008, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Капинос

Повне судове рішення складене 02 липня 2019 року