Справа № 120/1709/19-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2019-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

05 липня 2019 р. Справа № 120/1709/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

28.05.2019 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці (далі - УПФУ у місті Вінниці, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ч. 3 ст.59 Закону України "Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", п.9 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", п. п. 2,3 Постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2017 року № 851 "Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з врахуванням проведених виплат;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 23.11.2011 року, обчисливши її з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", п. 9 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з врахуванням проведених виплат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та інвалідом 3 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

При цьому вказав, що 21.05.2019 року звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку призначеної йому пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2019 року. Проте, відповідач листом № 1159/11-32-3/04 від 23.05.2019 року відмовив йому у здійсненні такого перерахунку з тих підстав, що перерахунок проводиться особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової військової служби.

Позивач вважає вказану відмову протиправною та такою, що порушує його права. На думку позивача, протиправність відмови полягає в тому, що його, як військовозобов`язаного, було призвано на навчальні збори, у період проходження цих зборів, він приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, внаслідок чого отримав захворювання та став інвалідом 3 групи. Таким чином, його інвалідність пов`язана з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

На думку позивача, він правомірно просив відповідача провести перерахунок призначеної йому пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2019 року, оскільки це передбачено положеннями ст. 11 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Ухвалою від 30.05.2019 року позовну заяву залишено без руху.

04.06.2019 року до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, вказаних в ухвалі від 30.05.2019 року.

Ухвалою від 06.06.2019 року відкрито провадження у адміністративний справі та вирішено її розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до положень ст. 263 КАС України. Крім, того відповідачеві встановлено 15 - денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

27.06.2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому висловлено прохання відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Обґрунтовуючи підстави для подання відзиву відповідач зазначив, що з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України (25.04.2019 року) норми ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються на категорії військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і внаслідок цього стали особами з інвалідністю. Тому відповідач зазначає, що право на призначення пенсії згідно вказаної норми виникає саме з 25.04.2019 року. Разом із цим, відповідач зазначає, що з метою виконання рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 року, на даний час не внесено змін до Закону № 796-ХІІ та Постанови Кабінету Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відтак, відповідач вважає, що підстави для перерахунку пенсії позивача відсутні.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та віднесений до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, про що свідчить відповідне посвідчення серії НОМЕР_1 , видане 10.03.2004 року Вінницькою обласною державною адміністрацією та вкладкою до нього № 643500 від 23.12.2009 року (а.с.3).

Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 28.12.2009 року Управлінням соціального захисту населення в Ленінському районі Вінницької міської ради Вінницької області, позивач є особою з інвалідністю третьої групи (а.с.18).

У відповідності до довідки МСЕК серії № 019285 від 15.12.2009 року позивачу встановлено 3 групу інвалідності безстроково. Причина інвалідності: захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.20).

Згідно експертного висновку Вінницької регіональної міжвідомчої експертної комісії від 22.11.2003 року № 335 встановлено, що захворювання позивача пов`язано з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.21).

На підставі довідки військової частини 55064 від 06.01.1987 року №17, встановлено, що ОСОБА_1 , був призваний на військові збори, де приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі військової частини НОМЕР_3 в період з 13.08.1986 року по 06.01.1987 року.

Запис у військовому квитку серії НОМЕР_4 на аркуші 23 вказує на те, що позивач в період з 13.08.1986 року по 06.01.1987 року працюючи водієм, був призваний на спеціальні військові збори, де приймав участь у ліквідації наслідків аварії в Чорнобильської АЕС. Доза опромінення 14,56 бер.

21.05.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення йому перерахунку пенсії відповідно до частини третьої статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-ХІІ (а.с. 24-25). У поданій заяві позивач просив провести перерахунок його пенсії виходячи із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати встановленої на 1 січня відповідного року, на підставі ч. 3 ст. 59 Закону України № 796-ХІІ починаючи із 25.04.2019 року.

Листом від 23.05.2019 року за №1159/11-32-3/04 відповідач відмовив позивачу у здійсненні такого перерахунку. Підставою для відмови вказано те, що позивач приймав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в період роботи, а не під час проходження дійсної строкової служби (а.с. 26-27).

Незгода позивача із такою відмовою зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-XII.

Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру (ч. 1 ст. 1 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-XII).

Статтею 49 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-XII (зі змінами та доповненнями) визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Право на призначення державної пенсії особам, віднесеним до категорії 1, встановлено статтею 54 вищевказаного Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII , передбачено основи соціального захисту такої пільгової категорії осіб як учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, наведено визначення осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а саме: учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з приміткою до цієї статті до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

За ч. 1 ст. 59 Зaкoну Укрaїни від 28.02.1991 № 796-XII пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами.

Відповідно до ч. 3 названої статті особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач в період з 13.08.1986 року по 06.01.1987 року працюючи водієм, був призваний на спеціальні військові збори, де приймав участь у ліквідації наслідків аварії в Чорнобильської АЕС та внаслідок цього отримав захворювання і є інвалідом третьої групи, віднесений до 1 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Враховуючи зазначене, суд зазначає, що частина третя статті 59 Закону № 796-ХІІ передбачала, що її дія (право на обчислення пенсії по інвалідності за особливою процедурою) поширюється на осіб, які відповідають наступним критеріям:

1) особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, або

2) особа брала участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань, або

3) особа брала участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Таке право виникає у зазначених осіб лише за наявності у сукупності трьох умов (розширене тлумачення зазначеної статті без внесення змін до частини третьої статті 59 Закону № 796-ХІІ не допускається):

1) особа має статус особи з інвалідністю;

2) особа отримала статус особи з інвалідністю виключно внаслідок участі у ліквідації відповідних наслідків та у військових навчаннях;

3) особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби.

Приписи ч. 3 ст. 59 Закону № 796-ХІІ врегульовували право осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали інвалідами, на обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Зазначений висновок узгоджується із усталеною практикою Верховного Суду (ухвала від 08.05.2018 у справі № 820/1148/18, постанови від 13.02.2018 у справі № 756/8380/16-а та у справі № 193/877/16-а (2-а/193/14/16), від 21.02.2018 у справі № 619/2262/17).

Однак, суд зауважує, що рішенням Конституційного Суду України (другий сенат) від 25 квітня 2019 року № 1-р (ІІ)/2019 справа № 3-14/2019 (402/19, 1737/19), було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової служби», яке міститься у положеннях ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ. Саме наявність вказаного словосполучення у конструкції норми ч. 3 ст. 59 Закону № 796-ХІІ, давало підстави для поширення права на перерахунок пенсії лише для військовослужбовців, що проходили дійсну строкову службу.

У Рішенні Конституційного Суду України наголошується на тому, що закріплений у Конституції України обов`язок громадян України потребує поваги, а статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлюється військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус.

Вирішуючи порушені в конституційних скаргах питання, Конституційний Суд України зазначив, що аналіз положень статей 16, 17 Конституції України дає підстави для висновку, що особи, які під час проходження військової служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту. За Конституцією України посилений соціальний захист вказаних категорій осіб вимагає від держави виконання обов`язку визначати такий обсяг їх соціального забезпечення, який гарантуватиме їм гідні умови життя, а також повне відшкодування заподіяної шкоди.

Конституційний Суд України наголосив, що держава може встановлювати певні відмінності щодо рівня соціального захисту вказаних категорій осіб, однак визначені законом відмінності не повинні: допускати жодних невиправданих винятків із конституційного принципу рівності, містити ознак дискримінації при реалізації зазначеними особами права на соціальний захист та порушувати сутність права на соціальний захист, а обґрунтування механізму нарахування соціальних виплат має відбуватись із урахуванням критеріїв пропорційності та справедливості.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що військовослужбовці строкової служби, пенсія яким призначається за частиною третьою статті 59 Закону та обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, в окремих випадках мають вищий рівень соціального захисту, оскільки розмір їх соціального забезпечення є значно більшим порівняно з іншими категоріями військовослужбовців (у тому числі військовозобов`язані під час участі у військових зборах), які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків.

Слід врахувати, що в цьому рішенні, Конституційний Суд України підкреслив, що військовослужбовці, які постраждали під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при виконанні військового обов`язку, мають різний рівень соціального забезпечення. Такий підхід законодавця до визначення рівня соціального забезпечення вказаних категорій осіб не відповідає принципу справедливості та є порушенням конституційного принципу рівності.

Таким чином, на думку Конституційного Суду України, законодавець не забезпечив певні категорії військовослужбовців, які виконують конституційно значущі функції щодо захисту Вітчизни, особливими умовами соціального захисту, обсяг яких має передбачати гідні умови їх життя й повне відшкодування заподіяної шкоди, чим порушив сутність конституційного права на соціальний захист, конституційні гарантії щодо безумовного забезпечення належного рівня їх соціального захисту.

Отже, прийняття Конституційним Судом України рішення від 25.04.2019 року № 1-р (ІІ)/2019 справа № 3-14/2019 (402/19, 1737/19) стало підставою для поширення права на перерахунок пенсії у розмірі встановленому ч. 3 ст. 59 Закону № 796-ХІІ в тому числі і на категорію військовослужбовців, до числа яких належить позивач.

Відтак, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС із 25.04.2019 року.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії із 23.11.2011 року суд вказує на наступне.

Як зазначалося, словосполучення "дійсної строкової", що міститься в положеннях частини 3 статті 59 Закону України № 796-ХІІ, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби, визнано неконституційним та втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення.

Отже, позивач має право на перерахунок пенсії розмірі згідно ч. 3 статті 59 Зaкoну Укрaїни № 796-ХІІ з 25.04.2019 року.

При цьому, враховуючи аргументи відзиву відповідача про відсутність підстав для врахування рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року справа № 3-14/2019 (402/19, 1737/19) до внесення відповідних змін до Зaкoну Укрaїни № 796-ХІІ та релевантних підзаконних нормативно правових актів, суд вважає за необхідне зазначити.

Відповідно до статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 13.07.2017 року № 2136-VIII, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, положення частини 3 статті 59 Закону № 796-XII щодо визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчислені пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, починаючи з 25.04.2019 року поширюються на всі категорії військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

При цьому суд звертає увагу, що згідно ч. 2 ст. 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Норма аналогічного змісту міститься у ч. 1 ст. 91 Закону України Про Конституційний Суд України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII.

Із аналізу вказаних норм, суд робить висновок, що загальним є правило про втрату чинності законів які визнані неконституційними саме з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Проте, винятки із такого правила можуть бути встановлені у самому рішенні Конституційного Суду України.

Згідно ч. 1 ст. 97 Закону від 13 липня 2017 року № 2136-VIII, суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.

Проте додаткове визначення (чи не визначення) у рішеннях Конституційного Суду України порядку їх виконання, не скасовує і не підміняє загальної обов`язковості їх виконання. Незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (абз 6 п. 4 Рішення Конституційного Суду України у Справі № 1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України).

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2000 року (вказана вище Справа № 1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України), рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади.

Отже, є безпідставним твердження відзиву про необхідність внесення змін до окремих нормативно правових актів з метою визначення порядку застосування рішення Конституційний Суд України, оскільки рішення від 25 квітня 2019 року є обов`язковим та не потребує підтвердження з боку органів законодавчої чи виконавчої влади.

Поняття прямої дії рішень Конституційного Суду у Законі не розкрито. Водночас у абз. 2 п. 2 рішення від 9 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів, Конституційний Суд України зазначив, що принцип прямої дії у часі закону чи іншого нормативно-правового акту потрібно розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Необхідно зазначити, що такий принцип є гарантією стабільності суспільних відносин та забезпечення принципу юридичної визначеності. Тому, з огляду на відсутність у Рішенні Конституційного Суду України від 25.04.2019 року вказівки на інше, суд вважає, що це Рішення слід застосовувати до правовідносин які виникли з дня його ухвалення.

Відтак, право на перерахунок пенсії згідно вказаної норми у позивач виникло саме з 25 квітня 2019 року.

Тому, суд приходить до висновку, що з метою захисту прав позивача слід зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 25 квітня 2019 року перерахунок та виплату позивачу пенсії, обчисленої на підставі норми ч. 3 статті 59 Зaкoну Укрaїни "Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи".

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії у період із 23.11.2011 року суд також враховує таке.

Як зазначалося, позивач 21.05.2019 року звернувся до відповідача із заявою про здійснення йому перерахунку пенсії відповідно до частини третьої статті 59 Закону України № 796-ХІІ (а.с. 24-25). Однак, у поданій заяві позивач просив провести перерахунок його пенсії виходячи із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати встановленої на 1 січня відповідного року, на підставі ч. 3 ст. 59 Закону України № 796-ХІІ не із 23.11.2011 року, а починаючи із 25.04.2019 року.

Відповідач у своїй відмові від 23.05.2019 року за № 1159/11-32-3/04, що стала приводом для виникнення спору, також зазначив про відсутність підстав для перерахунку пенсії позивачу із 25.04.2019 року.

Відтак, виходячи із встановлених обставин, позивач у цій справі, із заявою про перерахунок його пенсії із 23.11.2011 року до відповідача не звертався. Заява про перерахунок пенсії стосувалася періоду із 25.04.2019 року, а тому спір пов`язаний із наявністю чи відсутністю підстав для перерахунку пенсії ОСОБА_1 саме із 25.04.2019 року, а не із 23.11.2011 року, як помилково вважає позивач.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 , як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з врахуванням проведених виплат.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці провести ОСОБА_1 з 25.04.2019 року перерахунок і виплату пенсії обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року № 796-XII, з врахуванням проведених виплат.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ).
Відповідач: Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21000, ).

Суддя Богоніс Михайло Богданович