Справа № 420/1137/19
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/1137/19
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді - доповідача - Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Біляївського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області, 3-тя особа: Управління соціального захисту населення Біляївської районної державної адміністрації Одеської області, про визнання протиправними дії щодо зупинення виплати страхових виплат з 01 липня 2018 року та зобов`язання відновити нарахування та виплату страхових виплат, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся з позовом до Біляївського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області, 3-тя особа: Управління соціального захисту населення Біляївської районної державної адміністрації Одеської області, в якому просив визнати протиправними дії Біляївського відділення УВДФСС України в Одеській області щодо зупинення виплати страхових виплат з 01 липня 2018 року та зобов`язання відновити нарахування та виплату страхових виплат.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що знаходився на обліку у Біляївському відділенні УВДФСС України в Одеській області, отримуючи страхові виплати у зв`язку з нещасним випадком на виробництві як внутрішньо переміщена особа, відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014р. №1706-VII. Проте, листом відповідача від 27.09.2018 року №01-08-525 позивача повідомлено про призупинення виплати страхових виплат з 01 липня 2018 року, на підставі протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат № 5 від 21.05.2018 року про призупинення соціальної виплати ОСОБА_1 , як внутрішньо переміщеній особі, у зв`язку з не проживанням позивача за адресою реєстрації, яка визначена у довідці. Позивач вважає таке призупинення виплат незаконним, оскільки Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не передбачено такої підстави для припинення страхових виплат, як не проживання особи за адресою реєстрації, визначеної у довідці внутрішньо переміщеної особи.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправними дії Біляївського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області щодо зупинення виплати страхових виплат ОСОБА_1 з 01 липня 2018 року.

Зобов`язано Біляївське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області відновити нарахування та виплату ОСОБА_1 страхових виплат з 01 липня 2018 року

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1536,8 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, апелянт просить рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на помилковість висновків суду першої інстанції про наявність підстав для відновлення виплат, оскільки припинення виплат у разі відсутності позивача за місцем перебування прямо передбачено п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VII від 20.10.2014 р. та постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» № 365 від 08.06.2016р. Також апелянт посилався на те, що діяв в межах повноважень та у спосіб встановлений чинним законодавством, оскільки виплату пенсії позивачу припинено на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за місцем проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджуються паспортом серії НОМЕР_1 (а.с.14-15).

Згідно довідки від 24.11.2014р. № ОСОБА_1 був взятий на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції (а.с.16).

ОСОБА_1 втратив працездатність (70%) внаслідок нещасного випадку на виробництві, що підтверджується довідкою №041264 від 20.09.1998 року (а.с.18) та отримував страхові виплати, що підтверджується довідкою про доходи, виданою Біляївським відділенням Управління ВД ФСС у в Одеській області (а.с.19).

Листом від 27 вересня 2018 року вих. №1-08-525 Біляївське відділення УВД ФССУ в Одеській області повідомило позивача про те, що на підставі постанови КМУ від 08.06.2018 року №365 призупинено виплату страхових виплат ОСОБА_1 , які поновлюються у разі повернення потерпілого на місце тимчасової реєстрації або перереєстрації потерпілого у іншому місці за бажанням тимчасово переселеної особи, на території підконтрольній владі Україні або при зміні чинного законодавства, яке регулює питання фінансування потреб тимчасового переселених осіб. (а.с.23-24).

Вважаючи протиправними дії відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що діями відповідача порушено вимоги статті 19 Конституції України та частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки позивачу припинено страхові виплати за відсутності законодавчо встановлених підстав.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини стосовно внутрішньо переміщених осіб, є Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», статтею 1 якого встановлено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 2 цього Закону визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

В той же час, Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я.

Частинами 1-2 ст. 36 цього Закону встановлено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України "Про охорону праці".

Статтею 173 КЗпП України встановлено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Підстави припинення страхових виплат передбачені ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до ч.1 цієї статті страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:

1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;

6) в інших випадках, передбачених законодавством.

За таких підстав, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що підстави для припинення страхових виплат ОСОБА_1 не передбачені ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року N 1382-IV, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України або підставою для їх обмеження.

Отже, держава зобов`язана гарантувати громадянам право на соціальний захист, а обмеження цього права можливо лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України.

При цьому, судом доречно зауважено на тому, що відповідачем не приймалось рішення про припинення виплати позивачу страхових виплат з підстав, визначених ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

З урахуванням викладеного, а також того, що Біляївським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального старування України в Одеській області припинено виплату страхових виплат з підстав, що не передбачені діючим законодавством України, висновок суду першої інстанції стосовно протиправності дій Біляївського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області щодо зупинення виплати страхових виплат ОСОБА_1 з 01 липня 2018 року, та зобов`язання Біляївське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області відновити нарахування та виплату ОСОБА_1 страхових виплат з 01 липня 2018 року, на думку колегії суддів, є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги із посиланням на постанову Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» № 365 від 08.06.2016р. колегія суддів вважає недоречними, оскільки за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Тому, припиняючи виплату позивачеві страхових виплат за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання соціальних виплат. При цьому право на отримання страхових виплат є об`єктом захисту за статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном, колегія суддів вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що припинення страхових виплат позивачу з 1 липня 2018 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Також безпідставними є посилання апелянта на п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», оскільки вказаною нормою передбачено лише підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб у разі повернення особи до покинутого місця постійного проживання, а не підстави для припинення виплат пенсій або страхових виплат.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, оскільки апеляційна скарга не містить жодного обґрунтування на спростування висновків суду першої інстанції щодо протиправності дій відповідача.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Оскільки, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, тому апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року. по справі за позовом ОСОБА_1 до Біляївського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області, 3-тя особа: Управління соціального захисту населення Біляївської районної державної адміністрації Одеської області, про визнання протиправними дій щодо зупинення виплати страхових виплат з 01 липня 2018 року та зобов`язання відновити нарахування та виплату страхових виплат - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 04.07.2019 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.