Справа № 400/3209/18
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/3209/18

Категорія: 108020200 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В.В. Дата і місце ухвалення: 28.02.2019р., м. Миколаїв

Колегія суддів Пятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лукянчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Миколаївської митниці ДФС на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Миколаївської митниці Державної фіскальної служби про скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Миколаївської митниці ДФС з про скасування рішення про коригування митної вартості автомобіля марка AUDI модель Q5 ідентифікаційні номер кузова НОМЕР_1 та зобовязання відповідача здійснити митне оформлення автомобіля, виходячи з дійсної вартості що складає 14900,00 євро.

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтувала тим, що по інтернет-ресурсу Mobile DE, дізналася про продаж автомобіля марки AUDI модель Q5 2016 року випуску з пробігом 251000 км та вартість 15500 євро. Після того як знайомі, що мешкають в Німеччині оглянули автомобіль, позивачка звернулась до відповідача для митного оформлення, останній направив до брокера, який склав рахунок для повного митного оформлення. ТА сума становить 175561,34 гривень, що складала на той час 5535,00 євро. Цю суму позивачка внесла на рахунок митного оформлення, відповідно якого сума склала 154882,32 гривні, тобто було передплачено 20679,02 гривень, які відповідач повинен був повернути, але рішенням про коригування митної вартості вказаного автомобіля загальна сума вартості склало 27550 євро, між тим відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження спеціаліста №140-1726 від 07.12.2018 торгово-промислової палати Миколаївської області, вартість автомобіля складає 14900 євро. Правовідносини щодо митного оформлення склалися, починаючи з 22.11.2018, коли позивачка внесла завищену вартість митного оформлення у сумі 175561,34 гривень відповідно до квитанції №512.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2019 року позов ОСОБА_2 до Миколаївської митниці ДФС задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано Рішення про коригування митної вартості №UA504000/2018/000019/2 Миколаївської митниці ДФС від 21.12.2018.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Миколаївська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 року вважаючи його необґрунтованим та винесеним з порушенням норм матеріального права.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції не повністю з'ясував обставини справи, що документи приєднані до митної декларації не містять всіх даних, по підтверджують числові значення складових митної вартості, транспортні витрати, зазначені особисто одержувачем про транспортні витрати, не підтверджені жодним документом, а тому якщо митна вартість не може бути визначена згідно положень ст.ст. 58-59 Митного кодексу України, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які подано на експорт в Україну і час експорту збігається, але у зв'язку з відсутністю цінової інформації, щодо вартості подібних (аналогічних) товарів метод визначення митної вартості за ціною договору подібних (аналогічних) товарів не застосовується, тому було застосовано резервний метод на підставі раніше визначених митними органами митних вартостях, згідно якого актуальна вартість в країні експорту становить 27450 Євро.

Апелянт вважає, що зазначене судом твердження стосовно того, що витрати на самостійний проїзд автомобіля до митного кордону, є побутовими витратами особи, що придбала такий автомобіль, а не витратами на транспортування у розумінні п.5 ч.10 ст.58 Митного кодексу України не відповідає дійсності, адже транспортування - це процес переміщення, людей, товарів, вантажу. Вказаний транспортний засіб є товаром, який позивач декларує, а отже процес доставляння його до митного кордону є процесом транспортування в розумінні п.5 ч.10 ст.58 Митного кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

19.12.2018 року ОСОБА_2 через уповноваженого митного брокера подала митну декларацію №UA 504170/2018/010988 про ввезення автомобілю легкового AUDI модель Q5 ідентифікаційні номер кузова НОМЕР_1, модельний рік виготовлення 2016, календарний рік виготовлення 2016.

Заявлена митна вартість у митній декларації визначена ОСОБА_2 15000 євро, з яких 14900 євро вартість автомобіля за договором купівлі-продажу, а 100 євро транспортні витрати.

До митної декларації позивачкою додано наступні документи: інвойс №00372 від 10.11.2018, акт м/о № UA209060/2018/62125 від 30.11.2018, технічний паспорт НОМЕР_2 від 22.06.2016, документ підтвердження транспортних витрат б/н від 19.12.2018, експертний висновок №140-1726 від 07.12.2018, сертифікат відповідності №UA.008.43286-18 від 03.12.2018, паспорт НОМЕР_3 від 21.09.2007.

Під час проведення митного оформлення, у Миколаївської митниці виникли сумніви щодо визначення митної вартості, а саме не підтвердження всіх складових митної вартості (транспортні витрати з розшифровкою маршруту, витрати понесені при знятті з обліку транспортного засобу, комісійні та брокерська винагорода), транспортні витрати, зазначені особисто одержувачем товару про транспортні витрати, не підтверджені жодним документом. У звязку з цим на адресу позивачки було направлено запит з необхідність надати додаткові документи щодо числових значень складових митної вартості.

20.12.2018 митним брокером позивачки, надано відповідь про неможливість надати додаткові документи.

21.12.2018 Миколаївською митницею, відповідно до вимог п.1 ст.55 Митного кодексу України, винесено Рішення про коригування митної вартості №UA504000/2018/000019/2, та оформлено карту відмови № UA504170/2018/00101.

Під час визначення митної вартості товару, Миколаївською митницею застосований резервний метод, передбачений ст.64 Митного кодексу України, на підставі раніше визнаних (визначених) митними органами декларацій.

Відповідно до Рішення про коригування митної вартості №UA504000/2018/000019/2 нова митна вартість автомобіля склала 27550 євро.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача були відсутні підстави, передбачені ч.2 ст.58 МК України, для відмови позивачці у визначенні митної вартості за ціною договору та застосування резервного методу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, та вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 50 Митного кодексу України визначено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Частиною 1 статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант який заявляє митну вартість товару зобов'язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до частини першої статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Згідно з частинами другою та третьою статті 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Так, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Згідно частин першої та другої статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Таким чином, відповідно до вимог статті 57 Митного кодексу України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

Тобто, відповідно до норм Митного кодексу України, митним органом при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів повинна бути зазначена послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Колегія суддів не приймає доводи апелянта, якими апелянт не погоджується із твердженням суду, що витрати на самостійний проїзд автомобіля до митного кордону, є побутовими витратами особи, яка придбала такий автомобіль, а не витратами на транспортування у розумінні п.5 ч.10 ст.58 Митного кодексу України не відповідає дійсності, адже транспортування - це процес переміщення, людей, товарів, вантажу. Вказаний транспортний засіб є товаром, який позивач декларує, а отже процес доставляння його до митного кордону є процесом транспортування в розумінні п.5 ч.10 ст.58 Митного кодексу України.

Як зазначає сам апелянт в апеляційній скарзі, транспортування - це процес переміщення, людей, товарів, вантажу.

У Митному кодексі використовується значення товару у широкому розумінні, як будь-які предмети, що переміщуються через митний кордон України, в даному випадку автомобіль є товаром, але при цьому автомобіль визнається, ще й транспортним засобом в розумінні Митного кодексу.

Частиною 60 статті 4 Митного кодексу України дається визначення транспортних засобів особистого користування, що це наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі засоби та повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

За таких обставин, колегія суддів робить висновок, що витратами на транспортування в розумінні складової митної вартості, можна було б вважати витати на перевезення автомобіля з пункту відправлення до пункту призначення іншим транспортним засобом за договором з перевізником, але в даному випадку необхідності виникнення таких правовідносин між позивачем та перевізником не було.

Отже, за умови що, даний автомобіль є самохідним транспортним засобом і самостійно прибув до митного пункту єдиними транспортними витратами є витрати на паливо, які підтверджує позивачка відповідною довідкою доданою до митної декларації.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що документи приєднані до митної декларації не містять всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості, колегія суддів зазначає, що відповідачем не доведено, що документи подані позивачкою не містять всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості, так само не доведено неможливість визначення митної вартості за ціною договору та необхідність застосування резервного методу визначення митної вартості товару.

Як вбачається з матеріалів справи заявлена митна вартість у митній декларації визначена ОСОБА_2 у 15000 євро, з яких 14900 євро вартість автомобіля за договором купівлі-продажу, а 100 євро - вартість транспортування легкового автомобіля марки «AUDI Q5» 2016 року випуску згідно довідки про транспортні витрати.

До митної декларації позивачкою додано: інвойс №00372 від 10.11.2018, акт м/о № UA209060/2018/62125 від 30.11.2018, технічний паспорт НОМЕР_2 від 22.06.2016, документ підтвердження транспортних витрат б/н від 19.12.2018, експертний висновок №140-1726 від 07.12.2018, сертифікат відповідності №UA.008.43286-18 від 03.12.2018, паспорт НОМЕР_3 від 21.09.2007.

Згідно ч.2, ч.3, ст.57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції у тому, що першим методом визначення митної вартості, є визначення її за ціною договору (вартість операції) і позивач в даному випадку має право на визначення митної вартості автомобіля за ціною договору.

Так, відповідно ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

З матеріалів справи вбачається, що підчас визначення митної вартості у Миколаївської митниці виникли сумніви не щодо визначення вартості автомобіля за доданими документами до митної декларації, а щодо документів, які підтверджують транспортні витрати, які не містили числових значень складових митної вартості. При цьому митницею здійснено коригування митної вартості виходячи з вартості операції, хоча вартість заявлена позивачем, підтверджена договором та висновком експертного автотоварознавчого дослідження і становить 14900 євро.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Миколаївської митниці ДФС залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлений 02 липня 2019 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лукянчук