Справа № 200/3082/19-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2019 року справа №200/3082/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєв Е.Г., суддів Компанієць І.Д., Ястребова Л.В., секретаря судового засідання Кобець О.А., за участю представників відповідачів Маслова О.В., Матюшко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 р. у справі № 200/3082/19-а (головуючий І інстанції Чекменьов Г.А.) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дії та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ), в якому просила: визнати протиправними дії відповідачів ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) та Військової частини НОМЕР_2 щодо не проведення повного розрахунку при звільненні в день виключення із списків частини (24 вересня 2018 року) грошової компенсації за недоотримане речове майно; стягнути з відповідачів ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) та Військової частини НОМЕР_2 солідарно на її користь середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені (невиплата грошової компенсації за речове майно) за період з 25 вересня 2018 року по 4 лютого 2019 року в розмірі 85061,13 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року відмовлено в задоволені позовних вимог.

Позивач, не погодившись з судовим рішенням, звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що остаточною датою закінчення проходження військової служби встановлено 24 вересня 2018 року. Позивач саме 24 вересня 2018 року звернувся до відділу речового забезпечення військової частини де проходила службу з рапортом про виплату грошової компенсації за недоотримане під час проходження служби речове майно у сумі 5756,02 грн. Рапорт позивачем був залишений у відділі речового забезпечення військової частини НОМЕР_1 . Апелянт зазначає, що дії відповідача щодо реєстрації рапорту наступного дня після його подання не може впливати на право остаточного розрахунку з позивачем при звільненні. Відповідачем безпідставно затримано проведення з позивачем остаточного розрахунку при звільненні з військової служби.

Представники відповідачів в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явились. Від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю представника у судовому засіданні в Господарському суді Донецької області по іншій справі. Суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки викладені в клопотанні підстави належними доказами не підтверджуються, явка позивача та його представника не визначалась обов`язковою, а суд не бачить перешкод для розгляду справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Відповідно до пояснень сторін та матеріалів справи, позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом № 248-ОС від 19 вересня 2018 року начальника Донецько-Луганского регіонального управління Державної прикордонної служби України, ОСОБА_1 була звільнена з військової служби в запас з посади відповідального виконавця відділу організації повсякденної діяльності штабу. Остаточною датою закінчення проходження військової служби встановлено 24 вересня 2018 року (а.с.10).

Позивач звернулась до начальника Краматорського прикордонного загону полковнику ОСОБА_2 з рапортом від 24.09.2018 про виплату грошової компенсації за недоотримане під час проходження служби речове майно (а.с.11). Рапорт зареєстровано 25.09.2018 за вх. № 8556 (а.с.12).

Відповідно до листа заступника голови державної прикордонної служби України Блященко О. № 723/С-1077 від 25 січня 2019 року, адміністрацією Державної прикордонної служби України виділені бюджетні асигнування органу Державної прикордонної служби де перебував позивач на речовому забезпеченні до звільнення для грошової компенсації. Після надходження коштів на рахунки, виплати будуть проведені в установленому порядку (а.с.13).

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 Донецько-Луганського Регіонального управління Державної прикордонної служби України за № 11/219 від 20 березня 2019 року, кошти для виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно надійшли 21.01.2019 на рахунок військової частин НОМЕР_2 , які були перераховані (виплачені) позивачу 04.02.2019 (а.с.45).

Вказані обставини сторонами за заперечуються.

Суд першої інстанції приймаючи до уваги обставини по справі в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на невідповідність дій позивача вимогам Порядку № 178.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, наведена норма визначає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 1 Закону № 2011-XII встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону № 2011-XII).

Статтею 25 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» встановлено, що держава забезпечує соціальний захист особового складу Державної прикордонної служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства. Військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цього Закону, інших актів законодавства. Соціальний захист працівників Державної прикордонної служби України забезпечується на загальних підставах відповідно до законодавства про працю, якщо інше не передбачено трудовим договором.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України, затверджене Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 (далі - Положення № 1115/2009), визначає порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період. Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням в органах Держприкордонслужби кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Так, пунктами 6, 7 цього Положення № 1115/2009 встановлено, що початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на військовій службі визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Закінченням проходження громадянином військової служби вважається день, зазначений у наказі про виключення військовослужбовця зі списків особового складу Адміністрації Держприкордонслужби чи її розвідувального органу, регіональних управлінь, органів охорони державного кордону, загонів Морської охорони, навчальних закладів, науково-дослідних установ або органів (підрозділів) забезпечення Держприкордонслужби (далі - органи Держприкордонслужби) у зв`язку з його звільненням з військової служби в запас або у відставку, загибеллю (смертю), визнанням судом безвісно відсутнім або оголошенням померлим.

Згідно з пунктом 293 Положення № 1115/2009 особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.

Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 (далі - Порядок № 178).

Відповідно до п.1 Порядку № 178 вказаний Порядок визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Згідно з п.2-3 Порядку № 178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до п.4 Порядку № 178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) за наказом командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), в якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

З системного аналізу вищенаведених норм вбачається, що законодавством передбачено алгоритм дій для отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у разі звільнення, а саме, звернення військовослужбовеця з заявою (рапортом) за місцем військової служби, на підставі якого командир (начальник) військової частини видає відповідний наказ.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року (справа № 808/2442/16), і відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Таким чином, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . 24.09.2018 позивача було виключено зі списків особового складу і всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

З рапортом від 24.09.2018 про виплату грошової компенсації за недоотримане під час проходження служби речове майно позивач звернувся до начальника Краматорського прикордонного загону полковнику ОСОБА_2 (військова частина НОМЕР_2 ).

Разом з цим, матеріали справи свідчать, що позивач не подавав жодного рапорту чи заяви про отримання компенсації за неотримане речове майно за місцем військової служби, як це передбачено Порядком № 178, тобто, до військової частини НОМЕР_1 .

Така компенсація, як свідчать матеріали справи, була виплачена відповідачем-2 самостійно не на підставі рапорту позивача, а за рахунок виділених головним розпорядником коштів для проведення розрахунку.

Отже, позивач не скористався своїм правом на подання рапорту для отримання компенсації за неотримане речове майно за місцем військової служби чи не виключення без його згоди зі списків особового складу військової частини до проведення з усіх необхідних розрахунків.

Таким чином, оскільки позивачем недотриманий порядок звернення за грошовою компенсацією вартості неотриманого речового майна, у суб`єкта владних повноважень відсутня протиправна дія.

Отже, оскаржуване судове рішення є обґрунтованим та винесеним з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 р. у справі № 200/3082/19-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 р. у справі № 200/3082/19-а - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 02 липня 2019 року.

Суддя-доповідач: Е.Г. Казначеєв

Судді І.Д. Компанієць

Л.В. Ястребова