Справа № 440/403/19
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 липня 2019 року

Київ

справа №440/403/19

адміністративне провадження №К/9901/17365/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Стеценка С.Г.,

суддів: Рибачука А. І., Тацій Л. В.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.03.2019 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 15.05.2019 у справі №440/403/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - ГУ ПФ України в Полтавській області), в якому просив: зобов`язати відповідача щомісячно з 01.01.2016 здійснювати нарахування та виплату пенсії, призначеної згідно правових норм Закону України від 09.04.1992 №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-XII) в розмірі 67 відсотків відповідних сум грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що має право на спірний перерахунок пенсії на підставі пункту «а» частини першої статті 13 Закону №2262-XII, який, як у редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії, так і в редакції, станом на 01.01.2016 (діяла на день звернення з заявою про здійснення перерахунку), передбачала право на призначення пенсії у розмірі саме 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення для осіб, звільнених зі служби за станом здоров`я.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.03.2019, ухваленим за наслідками розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, яке переглянуто в апеляційному порядку постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.05.2019, відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивач не набув права на призначення йому пенсії у розмірі 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення, оскільки був звільнений зі служби за пунктом 64 "б" (у запас через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМ УРСР від 29.07.1991 №114, тоді як пунктом «а» частини першої статті 13 Закону №2262-XII передбачено можливість призначення пенсії у вказаному розмірі в разі звільнення зі служби за станом здоров`я саме у відставку, а не у запас.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та задовольнити позов.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою, суд виходить з такого.

Згідно з матеріалами касаційної скарги предмет спору в даній справі стосується дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень стосовно перерахунку і виплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Тобто, у даному випадку, спір у справі виник щодо оскарження фізичною особою дій суб`єкта владних повноважень щодо перерахунку пенсійної виплати.

Разом з тим за змістом пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Отже, дана справа в силу приписів пункту 3 статті 12 КАС України віднесена до справ незначної складності.

В свою чергу, пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують стаття 14 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" і стаття 13 КАС України.

Також, частиною третьою статті 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Так, згідно з приписами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відтак, судові рішення, ухвалені у справах незначної складності, підлягають касаційному оскарженню виключно у випадках, вичерпний і остаточний перелік яких передбачений підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Обґрунтовуючи необхідність відкриття касаційного провадження у цій справі, позивач, посилаючись на приписи підпункту "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, вказує, що дана справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки стосується питання перерахунку пенсійної виплати, яка є джерелом його існування.

Оцінюючи зазначені позивачем мотиви, Верховний Суд виходить із такого.

Відповідно до частин першої, третьої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

В свою чергу, Конституційний Суд України у Рішенні від 22.09.2005 №5-рп/2005 вказував на неприпустимість встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

У даному ж випадку позивач не навів обґрунтувань стосовно того, що рішення у даній справі може поставити під загрозу його право на виплату пенсії з урахуванням наведених вище стандартів і соціальних гарантій, а відтак вказані ОСОБА_1 аргументи не свідчать про винятковий характер цієї справи для особи, яка подає касаційну скаргу і, як наслідок, не дає підстав для застосування підпункту «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Також, з матеріалів касаційної скарги не вбачається наявності дійсно унікального випадку й того, що рішення у даній справі, в контексті індивідуальних ознак даного спору, тягне за собою наслідки, які мають виразну своєрідність, особливості, характерні виключно для особи, яка подає касаційну скаргу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зважаючи на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені у справі, яка процесуальним законом віднесена до категорії справ незначної складності, а з наведених у касаційній скарзі мотивів й доданих до неї матеріалів не вбачається наявності передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткових обставин, у відкритті касаційного провадження у даній справі належить відмовити.

Суд враховує й правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену в ухвалі щодо неприйнятності у справі Азюковська проти України (Azyukovska v. Ukraine) від 09.10.2018 (заява №26293/18), в якій заявником оскаржувалась відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності. Так, Суд вказав, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Керуючись статтями 328, 333, 355, 359 КАС України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.03.2019 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 15.05.2019 у справі №440/403/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач С. Г. Стеценко

Судді: А. І. Рибачук

Л. В. Тацій