Справа № 138/1166/19
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 138/1166/19

Головуючий у 1-й інстанції: Київська Т.Б.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

02 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Шидловського В.Б. Матохнюка Д.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №3 ІСРПП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області Іванчишина Олександра Леонідовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

23.04.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до поліцейського роти №3 ІСРПП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області Іванчишина Олександра Леонідовича, в якому просив скасувати постанову від 31.03.2019 року Серії ДПО18 №366890 по справі про адміністративне правопорушення, а справу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП щодо позивача закрити за відсутністю в його діях складу вищезазначеного правопорушення.

Разом з адміністративним позовом позивачем було подано до суду заяву про поновлення строку на звернення до суду із позовом.

Заява мотивована тим, що відповідачем було складено відносно позивача протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП, за те, що 31.03.2019 року о 18 год. 50 хв. на автодорозі Кремінне-Лядова позивач рухався на мопеді без мотошолома та перевозив пасажира без мотошолома, не мав при собі та не пред`явив посвідчення водія, та керував мопедом з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

Під час судового розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме 09.04.2019 року позивач дізнався, що відносно нього складено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн., однак він не звернувся до суду бо чекав результату прийняття рішення по протоколу про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25.04.2019 року позовну заяву повернуто позивачу.

Повертаючи позовну заяву позивачеві, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду та доказів поважності пропуску такого строку не надано.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25.04.2019 року та прийняти нове судове рішення, яким поновити позивачу строк на звернення до суду першої інстанції.

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм процесуального права, виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення заявленого позову з огляду на наступне.

Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду унормовані ст.122 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У частині 3 цієї статті зазначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Предметом оскарження по даній справі є рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Так ч.2 ст.286 КАС України регламентовано, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно зі статтею 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, за правилами ст.ст. 123, 169 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, та визнання судом вказаних нею у відповідній заяві підстав для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду неповажними, заявлений позов підлягає залишенню без руху із наданням позивачу строку для звернення до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку.

Лише у випадку, якщо таку заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Тобто, законодавцем чітко визначено, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності законодавством встановлено спеціальний 10-денний строку, який обчислюється з дня вручення постанови. При цьому, слід враховувати, що пропуск цього строку не є безумовною підставою для повернення адміністративного позову, оскільки, за наявності поважних причин його пропуску, такий строк може бути поновлено.

Приймаючи оскаржувану ухвалу та повертаючи позовну заяву позивачеві, суд першої інстанції дійшов висновку, що у задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду слід відмовити, а позовну заяву - повернути позивачеві.

Проте, суд першої інстанції не приймав рішення про залишення заявленого позову без руху з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду та визнання судом неповажними причин пропуску такого строку, що зазначені позивачем у заяві про поновлення строку звернення із заявленим позовом. Судом першої інстанції не було надано позивачу строк для звернення із заявою про поновлення із зазначенням інших підстав.

За таких обставин, у суду першої інстанції не було підстав для повернення заявленого позову на підставі ст.ст. 169, 123 КАС України.

Таким чином, суд першої інстанції не з`ясував, не дослідив і не встановив фактичних обставин, за яких позивач своєчасно не реалізував своє право на звернення до суду з даним позовом.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 р.).

У Рішенні у справі "Белле проти Франції" від 4 грудня 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (Рішення у справі "Мельник проти України" від 28 березня 2006 року).

З огляду на вищевикладене у сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм процесуального права, а тому, враховуючи межі розгляду судом апеляційної інстанції та його повноваження щодо перегляду ухвал суду першої інстанції, які перешкоджають подальшому провадженню у справі, вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Водночас, колегія суддів зазначає, що апеляційну скаргу суд задовольняє частково в силу того, що не наділений повноваженням поновлювати пропущений строк звернення до суду, як це просив позивач.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Згідно зі ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права під час розгляду даної справи, внаслідок чого апеляційна скарга позивача підлягає до часткового задоволення, ухвала суду про повернення позовної заяви - скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №3 ІСРПП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області Іванчишина Олександра Леонідовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення скасувати.

Справу направити до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Шидловський В.Б. Матохнюк Д.Б.