Справа № 525/361/19
Суддя: Хоролець В. В.
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 525/361/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.07.2019 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді Хоролець В.В., при секретарі Лопатка О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського СРПП №3 Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області Онищенка Дмитра Сергійовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серія ДПО18 №105581 від 04.03.2019 року, -

в с т а н о в и в:

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що постановою поліцейського СРПП №3 Великобагачанського ВП Онищенка Д.С. від 03.03.2019 року його, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. Відповідно до постанови поліцейського СРПП №3 Великобагачанського ВП Онищенка Д.С. серія ДПО18 №105581 його визнано винним в тому, що 03.03.2019 року він рухався в сел. Гоголеве по вулиці Ювілейна до вулиці Шевченка на автомобілі Опель Меріва, д.н.з. НОМЕР_1 . На вулиці Шевченка його наздогнав патрульний автомобіль, його зупинили і поліцейські виклали ситуацію, що нібито він порушив ПДР України, та як при зміні напрямку руху він не увімкнув показник повороту відповідного напрямку, а саме при повороті ліворуч, чим порушив п.8.4 «в» ПДР України. При цьому, на його пропозицію надати докази порушення працівники поліції відповіли відмовою.

Позивач зазначає, що він ПДР України не порушував, рухався по єдиній в тому місці дорозі згідно її конфігурації, напрямку руху не змінював та не вчиняв будь-яких маневрів, які б зобов`язували його вмикати світловий показник повороту.

Посилаючись на вищевикладені обставини та на те, що він не вчиняв порушення правил дорожнього руху та в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серія ДПО18 №105581 від 03.03.2019 року за ч.1 ст.122 КУпАП, винесену відносно нього поліцейським СРПП №3 Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області Онищенком Д.С. (а.с.а.с.1-2).

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 14.03.2019 року було відкрито спрощене позовне провадження (а.с.8).

Відповідач у справі-суб`єкт владних повноважень поліцейським СРПП №3 Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області Онищенко Д.С. не подавав письмового відзиву на позов ОСОБА_1 згідно положень ст.162 КАС України. До суду надано оригінал адміністративної справи відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 подав письмове клопотання про підтримання заявлених позовних вимог та розгляд справи у його відсутність.

В судове засідання відповідач у справі-суб`єкт владних повноважень поліцейський СРПП №3 Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області Онищенко Д.С. не з`явився, він належним чином сповіщений про день і час проведення судового розгляду справи, його неявка не є перешкодою для розгляд справи по суті.

Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у справі, оглянувши оригінал адміністративної справи відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП і давши всім доказам належну оцінку приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського СРПП №3 Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області Онищенка Дмитра Сергійовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серія ДПО18 №105581 від 03.03.2019 року підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог, виходячи з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

03 березня 2019 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДПО18 №105581, що винесена в селищі Гоголеве Великобагачанського району Полтавської області на вулиці Шевченка, 28 відповідачем по справі поліцейським СРПП №3 Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області Онищенком Дмитром Сергійовичем, водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 (як вказано) П.Мирного АДРЕСА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП за те, що він, 03.03.2019 року о 17 год. 30 хв. в сел. Гоголеве по вулиці Шевченка Великобагачанського району Полтавської області, керуючи автомобілем Опель Меріва, д.н.з. НОМЕР_1 при зміні напрямку руху не увімкнув показник повороту відповідного напрямку, а саме при повороті ліворуч, чи порушив ПДР України (в оригіналу постанови, яка була надана суду органом поліції пункт правил вказано нерозбірливо з наведеннями ручкою синього кольору, що не дає можливості суду встановити, який саме пункт ПДР України зазначений у оскаржуваній постанові). В той же час судом встановлено, що у копії даної постанови, яка була надіслана ОСОБА_1 за вих. №1111 від 04.03.2019 року таких наведень щодо пункту ПДР України не вбачається і в ній вказаний пункт 8.4. «в» ПДР України (а.с.3).

Тобто, з урахуваннями викладеного та дати відправлення копії даної постанови на адресу ОСОБА_1 (04.03.2019 року) слід дійти висновку, що виправлення (наведення) у оригіналі даної постанови у справі про адміністративне правопорушення в частині пункту ПДР України, який порушив ОСОБА_1 за версією уповноваженого поліцейського, були здійснені невідомою посадовою особою органу поліції вже після дати 04.03.2019 року. Відповідно, при розгляді даної справи суд виходить з відомостей, які вказані в копії постанови, яка була отримана ОСОБА_1 в частині вказаного в ній пункту ПДР України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч.2 ст.61 Конституції України).

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст.61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого порядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КУпАП).

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 ст.122 КУпАП (саме за цієї статтею інспектором поліції кваліфіковані дії ОСОБА_2 В.В.) встановлена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги в русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само і порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху визначено, що водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Пункт 8.4 «в» визначає поняття заборонних знаків, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Зі змісту оскаржуваної позивачем постанови серія ДПО18 №105581 від 03.03.2019 року вбачається, що посадовою особою органу поліції водія ОСОБА_1 звинувачено у вчиненні адміністративного правопорушення, яке пов`язано з тим, що він, як водій, керуючи відповідним транспортним засобом, при зміні напрямку руху не увімкнув відповідний показник повороту. Тобто, з огляду на зміст даної постанови та зміст п.8.4 «в» ПДР України, який вказаний у копії постанови як такий, що нібито порушив вказаний вище водій, не є зрозумілим, яким чином суб`єкт владних повноважень та на яких підставах вказав про порушення саме цього пункту ПДР, оскільки він визначає зовсім інші поняття щодо дорожнього руху і жодним чином не стосується обставин, які викладені в постанові у справі про адміністративне правопорушення ДПО18 №105581 від 03.03.2019 року.

Відповідно до п.9.2 Правил дорожнього руху України, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Також, у відповідності до положень п.9.4 Правил дорожнього руху, подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.

Згідно п.1.10 ПДР України, маневрування (маневр) це початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом;

У відповідності до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 251 КУпАП визначає поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, в т.ч. тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 278 КУпАП визначає умови підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення. Згідно даної норми, орган, (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення, вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали, чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами: 1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться у вину; 2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; 3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї; 4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; 5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

У відповідності до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

За нормою ч.2 ст.73 КАС України, яка визначає поняття належності доказів, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як чітко визначено положеннями ст.76 КАС України, яка врегульовує поняття та юридичний зміст достатності доказів, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; при цьому, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно загального правила ч.1 ст.77 КАС України, яка врегульовує поняття та юридичний зміст обов`язку доказування, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому, згідно ч.2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З сукупності досліджених матеріалів даної адміністративної справи вбачається, що відповідач у справі суб`єкт владних повноважень поліцейський СРПП №3 Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області Онищенко Д.С. відзиву на позов не подавав та будь-яких доказів, які б підтверджували вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за обставин, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення суду не надавав і вони в матеріалах справи відсутні. Тобто, даний відповідач у справі не довів правовірності своїх дій, пов`язаних з винесенням оскаржуваної в даний час позивачем постанови у справі про адміністративне правопорушення.

При цьому, суд при оцінці цього доказу суд враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Отже, враховуючи вищевикладене, з огляду на положення ст.ст.73,76,77 КАС України, об`єктивні докази, які б достеменно та «поза розумним сумнівом» свідчили про вчинене позивачем порушення Правил дорожнього руху України за обставин, які вказані в постанові у справі про адміністративне правопорушення серія ДПО18 №105581 від 03.03.2019 року, в матеріалах справи відсутні.

Отже, враховуючи викладене, проаналізувавши в своїй сукупності наявні у справі докази, виходячи з досліджених судом наявних матеріалів справи, оглянутого оригіналу справи про адміністративне правопорушення, який містить виправлення, які не можливо прочитати суду, з урахуванням Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій,ухвалених 13 лютого 1991 року,та виходячи з норм ст.ст.19,61 Конституції України та ст.ст.9,73,76,77 КАС України (в редакції 2017 року), суд приходить до висновку, що будь-яких належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП за обставин, які вказані у постанові про накладення адміністративного стягнення серія ДПО18 №105581 від 03.03.2019 року (вірна дата встановлена судом), не має і не вбачається з досліджених матеріалів справи в їх сукупності та взаємозв`язку. Отже, з урахуванням сукупності вищевикладених обставин справи, суд повинен прийти до висновку про те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 №105581 від 03.03.2019 року, що винесена на місці поліцейським СРПП №3 Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області Онищенком Д.С. про притягнення громадянина ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст.19, ч.2 ст.61 Конституції України, ст.ст.7,9,245,246,251,252,254,268,280,293 КУпАП, ст.ст.6,9,72,73,76,77,241-246,255,257,271-272,286,293,297 КАС України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Рішенням Конституційного суду України №3-рп/2015 від 08.04.2015 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 171-2 КУпАП, Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 року у справі №5-рп/2015, суд, -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського СРПП №3 Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області Онищенка Дмитра Сергійовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серія ДПО18 №105581 від 04.03.2019 року задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серія ДПО18 №105581 від 04.03.2019 року, винесену поліцейським СРПП №3 Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області Онищенком Дмитром Сергійовичем про притягнення громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного адміністративного суду через Великобагачанський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч.1 ст.272 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

На виконання п.4 ч.5 ст.246 КАС України зазначається повне найменування сторін у справі: позивач ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_2 ; відповідач-суб`єкт владних повноважень поліцейський СРПП №3 Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області Онищенко Дмитро Сергійович, службова адреса селище Велика Багачка, вулиця Шевченка, 103 Полтавської області.

Повний текст рішення складений 05 липня 2019 року.

Суддя В.В. Хоролець