Справа № 808/2630/17
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 липня 2019 року м. Дніпросправа № 808/2630/17

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 липня 2018 року (суддя Татаринов Д. В.) у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень та вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, в якому просив визнати протиправними та скасувати:

- податкові повідомлення-рішення від 21 липня 2017 року №, №, №, №, №, №, №, №;

- рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 21 липня 2017 року №/дод.13, №/дод.16, №/дод.12;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 21 липня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що висновки контролюючого органу, викладеної в акті перевірки, на підставі якого прийняті податкові повідомлення-рішення, рішення та вимога, є незаконними, необгрунтованими, та такими, що не відповідають фактичним обставинам та нормам чинного законодавства.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12 липня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що під час проведення перевірки позивачем надавались усі податкові накладні, отримані від постачальників, первинні документи по господарським операціям з придбання товарів за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року у підприємств ТОВ «СТЕНЛІ-К», ТОВ «МАРКТОРГ», ТОВ «ЕКСПЕРТБІЛД», однак відповідач здійснив донарахування ПДВ на підставі отримання інформації від органів ДФС, у яких знаходяться на обліку вищезазначені постачальники. Вся наведені інформація в акті перевірки щодо постачальників ТОВ «МАРКТОРГ», ТОВ «ЕКСПЕРТБІЛД» стосується діяльності саме цих постачальників, а не їх взаємовідносин по господарським операціям з позивачем.

Неперерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету під час виплати заробітної плати на загальну суму 1572,08 грн., а саме по періодах: у січні 2014 року не перераховано ПДФО в сумі 393,02 грн., у лютому 2014 року не перераховано ПДФО в сумі 393,02 грн., у березні 2014 року не перераховано ПДФО в сумі 393,02 грн., у квітні 2014 року не перераховано ПДФО в сумі 393,02 грн. Втім, податковим органом в акті перевірки не зазначено посилання на платіжні документи, за якими була здійснена виплата заробітної плати позивачем. За таких обставин факт порушення позивачем строків платежів до бюджету не підтверджено.

Щодо порушення вимог пункту 177.10 статті 177 ПКУ, оскільки позивачем не була зареєстрована та не велась Книга обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці. Водночас контролюючим органом на сторінці 8, 9 Акту перевірки зазначено, що при перевірці правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності у 2014, 2015 та 2016 роках, за результатами даних книг обліку доходів, банківських виписок та інформації відділу Державного реєстру ДФС України, розбіжностей валового доходу не виявлено.

Порушення вимог пункту 7 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та щодо несвоєчасного подання звітності з ЄСВ, несвоєчасної сплати платежу ЄСВ та за затримку сплати ПДФО за результатами річного декларування, спростовується тим, що зобов`язання перед бюджетом щодо надання звітності та сплати ЄСВ позивачем виконано, тому посилання на вищевказані порушення є неправомірними.

Висновки, що позивач не мав права формувати податковий кредит з ТОВ «СТЕНЛІ-К», оскільки податкові накладні, які ТОВ «СТЕНЛІ-К» складені на адресу ФОП ОСОБА_1 , за грудень 2014 року на загальну суму 24365 грн., не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. Однак, станом на 31.12.2014 рік, нормами ПКУ було визначено обов`язок реєстрації в ЄРПН тих податкових накладних, у яких загальна сума ПДВ перевищує 10 000 грн. Оскільки у всіх чотирьох податкових накладних сума ПДВ не перевищує 10 000 грн., їх реєстрація на той час не була обов`язковою.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Зазначає, що позивачем не була зареєстрована та не велась Книга обліку доходів та витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність.

В ході проведення перевірки первинних документів, а саме: прибуткових накладних, банківських виписок, актів виконаних робіт та інших, встановлено, що у період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року позивачем було придбано товарно-матеріальні цінності та послуги від постачальників ТОВ «МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ УКРАЇНА», ТОВ «ЕПІЦЕНТР К», ФОП ОСОБА_3 , ПМП «Находка», ПП «НВФ ЮНІВЕР ГРУП», ТОВ «СТЕНЛІ-К», ТОВ «Запоріжспецкомплект», ПП «Фіруза», але подальшої реалізації придбаного товару з метою отримання доходу не відбулось. До перевірки не надано жодного підтверджуючого документу стосовно подальшої реалізації зазначеного товару. Перевіркою встановлено відсутність отримання доходу у 2014 році ФОП ОСОБА_1 від зазначених вище витрат на придбання товару, які було самостійно включено підприємцем до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік. Пояснення щодо включення зазначених витрат до податкової декларації про майновий стан та доходи за 2014 рік без подальшої їх реалізації протягом 2014 року, підприємцем не надавались.

Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку 5 до декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік, встановлено їх завищення у загальній сумі 327 231,85 грн. Витрати, відображені у декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік безпосередньо не пов`язані з одержанням доходу та підтверджених відповідно до первинних документів, з даними про суми витрат, визначених в ході перевірки. В ході проведення перевірки первинних документів, а саме: прибуткових накладних, банківських виписок, актів виконаних робіт та іншого, встановлено, що у періоді з 01.01.2016 по 31.12.2016 підприємцем було придбано товарно-матеріальні цінності, але подальшої їх реалізації, з метою отримання доходу не відбулось.

Перевіркою встановлено не перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету під час виплати заробітної плати на загальну суму 1572,08 грн., а саме по періодах: у січні 2014 року не перераховано ПДФО в сумі 393,02 грн., у лютому 2014 року не перераховано ПДФО в сумі 393,02 грн., у березні 2014 року не перераховано ПДФО в сумі 393,02 грн., у квітні 2014 року не перераховано ПДФО в сумі 393,02 грн.

Також перевіркою встановлено невчасну сплату платежу згідно з поданою звітністю, а саме Додатку № 5 до розділу ІІІ податкової декларації про майновий стан і доходи № 150008068 від 09.02.2015. Сплата суми податків і зборів/єдиного внеску була здійснена відповідно до платіжного доручення № 146 від 10.02.2017 року, граничний термін сплати податку 09.02.2015 року, за що була нарахована штрафна санкція у розмірі 64,60 грн.

Перевіркою встановлено невчасну сплату платежу згідно з поданою звітністю, а саме: єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами і підприємцями» від 05.02.2016. Сплата суми податків і зборів/єдиного внеску була здійснена відповідно до платіжного доручення № 146 від 10.01.2016, граничний термін сплати податку 09.02.2016., донараховано штрафну санкцію у розмірі 763,40 грн.

Податкові накладні, які ТОВ «СТЕНЛІ-К» складені на адресу ФОП ОСОБА_1 за грудень 2014 року на суму ПДВ 24 365 грн. не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. Інформація щодо виписаних довіреностей на отримання товару до перевірки не надавалась. Інформація щодо проведених розрахунків, наявності /відсутності дебіторської/кредиторської заборгованості по взаємовідносинам з ТОВ «СТЕНЛІ-К» до перевірки не надавались. Не надання первинних документів підприємцем призводить до висновку та об`єктивно не приймається як доказ отримання товару саме від ТОВ «СТЕНЛІ-К».

В ході проведеного детального аналізу отриманих та виданих податкових накладних ТОВ «МАРКТОРГ», які зареєстровано в ЄРПН встановлено повне пересортування, оскільки підприємство придбаває одну групу товарів, які фактично являються товаром невідомого походження, так як відсутнє його придбання за ланцюгом постачання або виробництва, та реалізує на адресу ФОП ОСОБА_1, іншу групу товарів.

Згідно декларацій з податку на додану вартість ФОП ОСОБА_1 включено до складу податкового кредиту суму ПДВ по взаємовідносинах з ТОВ «ЕКСПЕРТБІЛД» за грудень 2016 року на суму 62 495,15 грн. За результатом відпрацювання ТОВ «ЕКСПЕРТБІЛД» за звітний період декларування ПДВ листопад, грудень 2016 року - січень 2017 року не підтверджено реальність здійснення господарських операцій по ланцюгу постачання, який включає всіх суб`єктів господарювання, які брали участь у здійсненні взаємопов`язаних нереальних господарських операцій за грудень 2016 року.

Представник позивача у судовому засіданні підтримує доводи, викладені в апеляційній скарзі, наполягає на її задоволенні.

Представник відповідача заперечує проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 11 травня 2017 року по 30 травня 2017 року фахівцями Головного управління ДФС у Запорізькій області проведена планова документальна виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року.

За результатами перевірки податковим органом складено Акт перевірки №219/08-01-13-12/ від 07 червня 2017 року.

Висновками Акту перевірки №219/08-01-13-12/ від 07 червня 2017 року контролюючим органом встановлені порушення:

- пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями, а саме ФОП ОСОБА_1 не була зареєстрована та не велась Книга обліку доходів і витрат відповідно до пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України та Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затверджену Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 року №481;

- пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями ФОП ОСОБА_1 нараховано Необхідна штрафна санкція за невчасну сплату платежу у розмірі 64,60 грн. за період з 10 лютого 2016 по 10 лютого 2017 року з поданою звітністю, а саме Додаток 5до розділу ІІІ податкової декларації про майновий стан і доходи за № від 09 лютого 2015 року;

- пункту 138.1, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 177.2 статті 177, пункту 177.4 статті 177 (чинними на момент скоєння порушення) Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року, що підлягає сплаті до бюджету ФОП ОСОБА_1 , та як наслідок його заниження на загальну суму 93872,03 грн., в тому числі:

за 2014 рік на суму 34970,29 грн.;

за 2016 рік на суму 58901,73 грн.;

- підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, пункту 171.1, пункту 171.2 статті 171 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) ФОП ОСОБА_1 завищено суму чистого оподатковуваного доходу отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню військовим збором у сумі 4908,48 грн. в тому числі по періодах:

2016 рік у сумі 4908,48 грн.

- підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями, а саме не перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету під час виплати заробітної плати на загальну суму 1572,08 грн., а саме по періодах:

у січні 2014 року не перераховано ПДФО в сумі 393,02 грн.;

у лютому 2014 року не перераховано ПДФО в сумі 393,02 грн.;

у березні 2014 року не перераховано ПДФО в сумі 393,02 грн.;

у квітні 2014 року не перераховано ПДФО в сумі 393,02 грн.;

- пункту 4 частини 2 статті 6 пункт 2 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" зі змінами та доповненнями від 08 липня 2010 року №2464-VI та розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №435 від 14 квітня 2015 року, а саме несвоєчасне подання звітності щодо єдиного внеску (Додаток 5 таблиця 1) за 2014 рік;

- пункту 1 частини 2 статті 6, пункту 2 частини 1 статті 7, частини 11 статті 8, частина 7, частини 8 статті 9 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (із змінами та доповненнями) ФОП ОСОБА_1 було занижено за період 2014-2015 роки суму чистого доходу від підприємницької діяльності, в результаті чого занижено зобов`язання зі сплати єдиного внеску на суму 135983,11 грн., а саме по періодах:

За 2014 рік на суму 63992,10 грн.;

За 2016 рік на суму 71991,01 грн.;

- підпункту 14.1.36, підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пункту 185.1 статті 185, пункт 187.1 статті 187, пункту 192.1 статті 192, пункту 198.1, пункту 198.3 статті 198, пункт 200.1, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями), що призвело до:

завищення податкових зобов`язань з ПДВ за листопад, грудень 2016 року на загальну суму 158769,3 грн., в тому числі за листопад 2016 року на суму 93393,13 грн., за грудень 2016 року на суму 65376,17 грн.;

завищення податкового кредиту з ПДВ за грудень 2014 року, листопад 2016 року, грудень 2016 року на загальну суму 236935,96 грн., в тому числі за грудень 2014 року на суму 24365 грн., за листопад 2016 року на суму 150075,81 грн., за грудень 2016 року на суму 62495,15 грн.;

завищення ПДВ, що сплачується до державного бюджету на загальну суму 75356,67 грн., у тому числі по періодах: за грудень 2014 року на суму 24365 грн.; за листопад 2016 року на суму 50936,69 грн.; за грудень 2016 року на суму 54,98 грн.;

завищення суми від`ємного значення за грудень 2016 року та від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 2081 грн.;

- підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 198.3 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.4 статті 200, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями.

На підставі Акту перевірки №219/08-01-13-12/ від 07 червня 2017 року відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №, яким ОСОБА_1 зобов`язано сплатити штраф у сумі 64,60 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування;

- №, яким ОСОБА_1 . збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у загальній сумі 117340,03 грн., з яких 93872,03 грн. за податковими зобов`язаннями, та 23468,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- №, яким ОСОБА_1 визначено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені у загальній сумі 1886,50 грн., з яких за податковим зобов`язанням 1572,08 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 314,42 грн.;

- №, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 510,00 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування;

- №, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору у загальній сумі 6135,60 грн., з яких за податковими зобов`язаннями 4908,48 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями 1227,12 грн.;

- №, яким до ОСОБА_1 зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 2810,00 грн.;

- №, яким ОСОБА_1 . збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 94195,83 грн., з яких за податковими зобов`язаннями 75356,66 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями 18839,17 грн.;

- №, яким зменшено на 158769,29 грн. суму податкового зобов`язання для цілей розділу V Податкового кодексу, та зменшено на 218316,96 грн. суму податкового кредиту.

Крім того, на підставі Акту перевірки №219/08-01-13-12/ від 07 червня 2017 року відповідачем прийняті:

- Рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 16797,92 грн.;

- Рішення № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання за невстановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції у сумі 170,00 грн.;

- Рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до ОСОБА_1 застосовано штраф у сумі 763,4 грн., та нараховано пеню у сумі 1400,84 грн.

Також, податковим органом на підставі Акту перевірки №219/08-01-13-12/ від 07 червня 2017 року винесено Вимогу №Ф- про сплату боргу (недоїмки) у загальній сумі 135983,11 грн.

Правомірність прийняття податкових повідомлень-рішень, рішень та податкової вимоги передана на розгляд суду.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.(пункт 1.1 статті 1 Податкового кодексу України)

Щодо порушення позивачем пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України та Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 177.10 статті 177 ПК України встановлено, що фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Пунктом 1 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України 16 вересня 2013 року № 481, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року за № 1686/24218 передбачено, що відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу ІV Податкового кодексу України (далі - Кодекс) фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Позивач ні під час звернення до суду з позовом, ні під час звернення до суду з апеляційною скаргою, не надав до суду документального підтвердження реєстрації та ведення Книги обліку доходів і витрат.

За викладених обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо доведеності порушення ОСОБА_1 пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України.

За приписами пункту 121.1 статті 121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

З огляду на викладене, податкове повідомлення-рішення № від 21 липня 2017 року є правомірним та не підлягає скасуванню.

Щодо завищення ОСОБА_1 витрат пов`язаних з одержанням доходу за 2014 рік, та за 2016 рік, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що під час проведення перевірки первинних документів, а саме: прибуткових накладних, банківських виписок, актів виконаних робіт та інших встановлено, що у періоді з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року ФОП ОСОБА_1 були придбані товарно-матеріальні цінності та послуги від: ТОВ «Метро Кеш Енд Кері Україна», ТОВ «Епіцентр К», ФОП ОСОБА_3 , ПМП «Находка», ПП «НВФ Юнівер Груп», ТОВ «Стенлі-К», ТОВ «Запоріжспецкомплект», ПП «Фіруза», але подальшої їх реалізації, з метою отримання доходу не відбулося.

Також у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року позивачем були придбані товарно-матеріальні цінності на загальну суму 298683,80 грн. від: ФОП ОСОБА_4, ТОВ «ПЛАТІНУМ-2010», ТОВ «БУДОПТЦЕНТР», ТОВ «ТЕЄРС КЛАБ», ТОВ «СТЕК», ТОВ «РОТОР-ІНСТРУМЕНТ», ТОВ «КИЇВСЬКА ШИНА КОМПАНІЯ», ТОВ «БРІСК-ТОРГ», ТОВ «АРМАГ», ТОВ «АРАБЕСК» ЗАПОРІЗЬКА ФІЛІЯ ТОВ «АРАБЕСК», ПП ВКФ «САНА», однак будь-якого підтвердження щодо подальшої реалізації придбаного товару позивачем не надано. Проведеною перевіркою встановлено відсутність отримання доходу у 2016 році ФОП ОСОБА_1 від зазначених вище витрат на придбання товару, які було самостійно включено підприємцем до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік.

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно пункту 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Пунктом 138.1 статті 138 ПК України визначено, що витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За приписами підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Тобто, приписами Податкового кодексу України встановлено, що підставою для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є: реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено дотримання позивачем наступних умов: реального (фактичного) придбання товарів (робіт, послуг) та документальне підтвердження понесених витрат.

Однак, використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності позивачем належними та допустими доказами не доведено.

Колегія суддів проаналізувала перелік товарів, придбаних позивачем протягом 2014, 2016 років, та дійшла висновку, що позивач придбаний товарів у власній господарській діяльності не використовував.

За викладених обставин, колегія суддів вважає вірним висновок відповідача, з яким погодився суд першої інстанції, щодо заниженя позивачем суми чистого оподатковуваного доходу позивача як фізичної особи-підприємця за 2014 та 2016 роки.

Податкові повідомлення-рішення від 21 липня 2017 року: №, яким ОСОБА_1 . збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у загальній сумі 117340,03 грн., з яких 93872,03 грн. за податковими зобов`язаннями, та 23468,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

Щодо правомірності донарахування військового збору, колегія суддів зазначає наступне.

З 01 січня 2015 року Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII впроваджено військовий збір.

Підпунктом 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Підпунктом 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України встановлено, що ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

За приписами підпункту 1.4 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідно до підпункту 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Згідно підпункту 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Пунктом 171.1 статті 171 ПК України встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

З огляду на вищевикладені норми, та враховуючи заниження позивачем суми оподатковуваного доходу за 2016 рік, колегія суддів вважає вірним висновку суду першої інстанції, що донарахований дохід за 2016 рік підлягає обкладенню військовим збором у сумі 4908,48 грн.

Податкове повідомлення-рішення №, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору у загальній сумі 6135,60 грн., з яких за податковими зобов`язаннями 4908,48 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями 1227,12 грн. є правомірним та не підлягає скасуванню.

Щодо правомірності донарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України встановлено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

З огляду на вищевикладені норми, та враховуючи заниження позивачем суми оподатковуваного доходу за 2014 та 2016 роки, колегія суддів вважає вірним висновку суду першої інстанції, що на донарахований дохід за 2014 та 2016 роки необхідно нарахувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо правомірності та обгрунтованості прийняття відповідачем Рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 16797,92 грн. та Вимогу від 07 червня 2017 року №Ф- про сплату боргу (недоїмки) у загальній сумі 135983,11 грн.

Надаючи правову оцінку правомірності прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 21 липня 2017 року №, яким ОСОБА_1 зобов`язано сплатити штраф у сумі 64,60 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено факт несовєчасної сплати платежу згідно з поданою звітністю.

Зокрема, сплата суми податків і зборів / єдиного внеску, визначеного Додатком 5 до розділу ІІІ податкової декларації про майновий стан і доходи за № від 09 лютого 2015 року була здійснена відповідно до платіжного доручення №146 від 10 лютого 2017 року.

При цьому, граничний термін сплати суми податку 09 лютого 2015 року.

Приписами пункту 126.1 статті 126 ПК України встановлено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

За викладених обставин, колегія суддів вважає вірним висновоку суду першої інстанції щодо правомірності та обґрунтованості прийняття податкового повідомлення-рішення від 21 липня 2017 року №.

Надаючи правову оцінку дотримання позивачем вимог чинного податкового законодавства при сплаті податку на доходи фізичних осіб до бюджету під час виплати заробітної плати, колегія суддів зазначає наступне.

Приписами підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України встановлено, що податок на доходи фізичних осіб сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року підприємцем використовувалась наймана праця працівників оформлених належним чином, а саме: на посаді бухгалтера працювала ОСОБА_6 , та на посаді менеджера працювала ОСОБА_5

Перевіркою встановлено порушення підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, а сааме, під час виплати заробітної плати Фізичною особою-підприємцем податок на доходи фізичних осіб до бюджету не перераховувався:

у січні 2014 року не перераховано ПДФО в сумі 393,02 грн.;

у лютому 2014 року не перераховано ПДФО в сумі 393,02 грн.;

у березні 2014 року не перераховано ПДФО в сумі 393,02 грн.;

у квітні 2014 року не перераховано ПДФО в сумі 393,02 грн.;

на загальну суму 1572,08 грн.

Доводи апеляційної скарги вищевикладені висновки не спростовують, оскільки факт своєчасної виплати заробітної плати зафіксовано у акті перевірки, проте доказів сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету матеріали справи не містять і позивачем суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстцнії щодо правомірності та обґрунтованості прийняття податкового повідомлення-рішення від 21 липня 2017 року №.

Щодо несвоєчасного подання звітності та своєчасної сплати єдиного внеску, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено несвоєчасне подання звітності щодо єдиного внеску за 2014 рік, а саме: звіти Додаток 5 (звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску) за 2014 - 2016 роки несвоєчасн подані до Дніпровського відділення Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області звітності, зокрема, звіт щодо сум нарахованого єдиного соціального внеску за 2014 рік за № було подано 21 травня 2015 року, граничний термін подання 10 лютого 2015 року.

Також, перевіркою встановлено невчасну сплату платежу згідно з поданою звітністю, а саме єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами і підприємцями № від 05 лютого 2016 року. Сплата суми податків і зборів / єдиного внеску була здійснена відповідно до платіжного доручення №146 від 10 лютого 2017 року. Граничний термін сплати суми податку 09 лютого 2016 року.

За приписами пункту 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абзацу 5 пункту 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Вищевикладені факти позивачем не спростовано, тому колегія суддів також вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо правомірності та обґрунтованості прийняття Рішення від 21 липня 2017 року № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання за невстановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції у сумі 170,00 грн., та Рішення від 21 липня 2017 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до ОСОБА_1 застосовано штраф у сумі 763,4 грн., та нараховано пеню у сумі 1400,84 грн.

Щодо правомірності та обґрунтованості податкових повідомлень-рішень від 21 липня 2017 року №, №, № судом встановлено наступне.

Відповідно до пункту 185.1. статті 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 187.1 статті 187 ПК України, передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

За приписами пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України встановлено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

За правилами пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України, визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» встановлено, що первині та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Наявними у справі документами підтверджено придбання позивачем товару від постачальників ТОВ «МАРКТОРГ», ТОВ «ЕКСПЕРТБІЛД» а саме: договори, податкові накладні, видаткові накладні, виписка про рух грошових коштів по рахунку позивача.

Товари, придбані позивачем від ТОВ «МАРКТОРГ» у листопаді 2016 року, та від ТОВ «ЕКСПЕРТБІЛД» у грудні 2016 року, були в подальшому реалізовані наступним підприємствам-покупцям: ПП «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА», ТОВ «Автом-М», ТОВ «НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ ІНСТИТУТ «УКРПРОЕКТ», ТОВ «БУДІВЕЛЬНИК 2013» за період листопад та грудень 2016 року.

Контролюючий орган, з метою підтвердження доводів щодо нереальності господарських операцій позивача зазначив, що підприємство ТОВ «Маркторг» придбаває одну групу товарів, які фактично являються товаром невідомого походження, так як відсутнє його придбання у ланцюгу постачання або виробництва. З наведеними висновками колегія суддів не погоджується, вважає їх безпідставними, а тому не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаним судом недійсним (презумпція правомірності). Єдиною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом.

Правочини, які вчинені без наміру створення правових наслідків, що обумовлені ними, визначаються законом як фіктивні (стаття 234 ЦК України). Недійсність фіктивних правочинів, тобто встановлення факту відсутності наміру створити правові насідки, а отже реально здійснити господарську діяльність, визначається тільки судом. Рішення суду про визнання правочинів між позивачем та його контрагентами недійсними контролюючим органом до суду не надано.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктом 36.5 даної статті встановлено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що на момент укладення угод та вчинення господарських операцій контрагенти позивача були зареєстровані як юридичні особа та як платники податку на додану вартість, відтак перепон з приводу укладення, а також виконання будь-яких господарських договорів з ними, а надалі і включення до складу витрат для цілей оподаткування податком на додану вартість за такими договорами у позивача не було.

Враховуючи вищевикладене, колегією суддів не встановлено жодного фактичного порушення позивачем вимог вищенаведених норм податкового законодавства, яке б позбавляло його права на формування податкового кредиту за спірними операціями з контрагентами.

Також колегіяч суддів зазначає, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податку від інших осіб, від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Такий висновок узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини висловленою у справі Булвес проти Болгарії (заява № 3991/03), в якій Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

При дотриманні контрагентами законодавчо встановлених вимог до оформлення первинних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких первинних документах, відсутні, якщо не встановлені обставини, які свідчать про обізнаність платника податків про зазначення його контрагентами недостовірних відомостей.

Враховуючи положення частини 2 статті 61 Конституції України щодо індивідуального характеру юридичної відповідальності особи, діюче законодавство України, так само як Податковий кодекс України не передбачає відповідальності у виді донарахування податкових зобов`язань, застосування штрафних санкцій або не підтвердження права на податковий кредит на господарюючого суб`єкта за можливі неправомірні дії свого контрагента; окрім того, не передбачає обов`язку або права одного платника податку контролювати показники податкової звітності з податку на додану вартість іншого платника податку, або на господарюючих суб`єктів не покладається обов`язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.

У податковому праві визнається критерій добросовісності платника податків, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Таким чином, порушення допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків.

Висновки суду першої інстанції щодо нереальності господарської операції з урахуванням відсутності ТТН, суд апеляційної інстанції визнає безпідставними, оскільки вказаний договір поставки не є договором перевезення, який передбачає обов`язкову наявність ТТН.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «СТЕНЛІ-К» виписало на адресу ФОП ОСОБА_1 . податкові накладні:

№26 від 01 грудня 2014 року на загальну суму 48408,26 грн., у тому числі ПДВ 8068,04 грн.;

№27 від 04 грудня 2014 року на загальну суму 9830,00 грн., у тому числі ПДВ 1638,33 грн.;

№176 від 24 грудня 2014 року на загальну суму 32911,22 грн., у тому числі ПДВ 5485,2 грн.;

№177 від 25 грудня 2014 року на загальну суму 55040,51 грн., у тому числі ПДВ 9173,42 грн.

Вищевказані податкові накладені не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних, що і слугувало підставою для висновку контролюючого орагану, що позивач не мав права формувати податковий кредит за вказаними податковими накладними.

Такі висновки колегія суддів оцінює критично, з огляду на наступне.

За приписами пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

При цьому, пунктом 11 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, що реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить:

понад 1 мільйон гривень - з 1 січня 2011 року;

понад 500 тисяч гривень - з 1 квітня 2011 року;

понад 100 тисяч гривень - з 1 липня 2011 року;

понад 10 тисяч гривень - з 1 січня 2012 року.

З 1 лютого 2015 року реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних підлягають всі податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних (у тому числі які не надаються покупцю, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування) незалежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній / розрахунку коригування.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що позивач, під час формування податкового кредиту за вищевказаними податковими накладними діяв у відповідності до вимог чинного на той час податкового законодавства.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що податкові повідомлення-рішення від 21 липня 2017 року №, №, № - є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини, що є підставою для часткового скасування рішення суду з прийняттям нового судового рішення в цій частині про задоволення позову.

Частиною 3 статті 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Загальний розмір документально підтверджених витрат заявника складає: 6564,10 грн. - за подання позову, 8031 грн. - за подання апеляційної скарги. (том 1 а. с. 3а, том 2 а. с. 143)

Отже, з урахуванням задоволеної частини позовних вимог, розмір судового збору, що належить до відшкодування, становить 6394,37 грн.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321,322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 липня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21 липня 2017 року №, №, №- скасувати.

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень та вимоги в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21 липня 2017 року №, №, № задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 21 липня 2017 року №, №, №.

В іншій частині Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 липня 2018 року звалишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в сумі 6394,37 грн.

Постанова набирає законної сили з 04.07.2019 року та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 04.07.2019.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко