Справа № 120/1304/19-а
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 липня 2019 р. Справа № 120/1304/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Шаповалової Т.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука В.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Чайки А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу(недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області, у якому просив суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 25.01.2019 року № Ф-10053-7 та зобов`язати відповідача не нараховувати єдиний соціальний внесок надалі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що згідно із рішенням Експертної кваліфікаційної комісії Міністерства юстиції України є судовим експертом з липня 1998 року. 05.10.2006 року зареєстрований фізичною особою-підприємцем, а згідно із Свідоцтвом платника єдиного податку серії НОМЕР_1 виданого 18.05.2012 року є платником єдиного податку ІІ групи. Позивач не здійснював дій щодо реєстрації себе фізичною особою, яка провидить незалежну професійну діяльність.

Відповідно до довідки та акта огляду медико-соціальною експертною комісією, після огляду 02.05.2018 року визнаний інвалідом третьої групи, інвалідність встановлена безтерміново. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначено пенсію з 05.02.2018 року.

05.02. 2019 року позивач отримав вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 25.01.2019 року № Ф-10053-7 на суму 2268, 24грн.. Важає, що зазначена вимога є протиправною, оскільки позивач звільнений від сплати єдиного внеску, як особа з інвалідністю з 05.02.2019 року, а також дій щодо реєстрації себе як особи, яка проводить незалежну професійну діяльність не вчиняв, а тому в нього відсутні підстави для сплати єдиного внеску.

18.04.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в порядку ст. 262 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

12.04.2019 року представником відповідача подано відзив на адміністративний позов. У відзиві зазначено, що відповідач заперечує проти позовних вимог та вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" зі змінами і доповненнями (далі - Закон № 2464) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, а також особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності. Відповідно до ч.4 ст.4 Закону України №2464 фізичні особи- підприємці звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно д п.3 ч.1 ст.7 Закон №2464 для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Особи, які є івалідами або пенсіонерами за віком звільняються від сплати єдиного внеску за себе з наступного місяця, після набуття відповідного статусу та повині нараховувати та сплачувати єдиний внесок за кожен повний або неповний відпрацьований місяць.

Крім того, відповідач зазначив, що з 29.08.2018 року ОСОБА_1 встановлено ознаку незалежної професійної діяльності (судовий експерт).

Відповідно до абз.3 ч.8 ст.9 Закону №2464 особи, які проводять незалежну професійну діяльність, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Звільнення від сплати єдиного внеску для такої категорії платників на підставі ч.4 ст.4 Закону не передбачено.

Крім того, у відзиві міститься клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 13.06.2019 року, із занесенням до протоколу судового засідання, відмовлено в задоволенні зазначеного клопотання та поновлено строки звернення до адміністративного суду оскільки з`ясовано, що позивач скористався можливістю досудового порядку вирішення спору та подав 15 лютого 2019 року скаргу на вимогу від 23.01.2019 року, яку отримав 05.02.2019 року до Державної фіскальної служби України. Але рішенням Державної фіскальної служби України від 20.03.2019 року скарга залишена без розгляду, оскільки позивач подав відповідну скаргу на пошту 16.02.2019 року, тобто пропустив 1 день.

У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив адміністративний позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін та оцінивши інші докази, суд приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги належить задовольнити частково з огляду на таке.

Встановлено, що ОСОБА_1 згідно із рішенням Експертної кваліфікаційної комісії Міністерства юстиції України є судовим експертом з липня 1998 року(а.с.11). 05.10.2006 року зареєстрований фізичною особою-підприємцем, а згідно із Свідоцтвом платника єдиного податку серії НОМЕР_1 виданого 18.05.2012 року є платником єдиного податку ІІ групи (а.с.34).

Відповідно до довідки та акта огляду медико-соціальною експертною комісією, після огляду 02.05.2018 року визнаний інвалідом третьої групи, інвалідність встановлена безтерміново (а.с.35). Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначено пенсію з 05.02.2018 року (а.с.36-37).

Станом на 31.12.2018 року по інтегрованій картці платника по єдиному внеску у позивача рахувався борг у сумі 2268,24 грн.

Головним управлінням ДФС у Вінницькій області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 25.01.2019 року № Ф-10053-7 на суму 2268, 24грн., яку позивач отримав 05.02.2019 року( а.с.10, 68).

В судовому засіданні встановлено, що заборгованість виникла внаслідок несплати єдиного внеску за січень та лютий 2018 року, нарахованого як фізичній особі -підпримцю (819, 06грн *2), оскільки на думку відповідача, ОСОБА_1 отримав статус особи з інвалідністю 05.02.2019 року, тому має сплатити єдиний внесок за січень і лютий місяці. Так, згідно інтегрованої картки платника 19.04.2019 року нараховано єдиного внеску 1638, 12 грн за січень та лютий 2018 року. В позивача була переплата 990 грн, а тому заборгованість після нарахування 19.04.2019 року з врахуванням переплатити склала 648,12 грн. Після чого, 19.10.2018 року нараховано єдиний внесок за серпень та вересень 2018 року у сумі 1638,12 грн, як особі яка здійснює незалежну професійну діяльність. Разом заборгованість 648,12 грн +1638,12 грн склала суму, яка міститься у вимозі від 23.01.2019 року (а.с.67-68).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

П. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

В силу вимог п. 4, п. 5 ч. 1 ст.4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які провадять незалежну професійну діяльність а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до ч.4 ст.4 Закону України №2464 фізичні особи- підприємці звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із п.3 ч.1 ст.7 Закону №2464 для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац 3 частини 8 статті 9 Закону).

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату (частина 4 статті 25 Закону).

Особливості нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначені Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - Інструкція), затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20 квітня 2015 року.

Розділом 6 вказаної Інструкції передбачено наслідки невиконання платниками єдиного внеску обов`язку щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску.

Так, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій (пункт 3 розділу 6 Інструкції).

Водночас, пунктом 4 розділу 6 Інструкції визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Відтак, згаданою вище Інструкцією передбачено можливість формування вимоги про сплату боргу, в тому числі й на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.

Визначаючись щодо правомірності нарахування позивачу єдиного внеску як фізичній особі-підприємцю за січень і лютий 2018 року, враховуючи наведені положення Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та Інструкції №449, вважає що в цій частині дії податкового органу є правомірними.

Так, відповідно до довідки та акта огляду медико-соціальною експертною комісією, після огляду 02.05.2018 року визнаний інвалідом третьої групи, інвалідність встановлена безтерміново (а.с.35). Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначено пенсію з 05.02.2018 року (а.с.36-37).

Згідно із ч.4 ст.4 Закону України №2464 фізичні особи- підприємці звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із п.3 ч.1 ст.7 Закону №2464 для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Позивачем 07.02.2019 року подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік, в якому позивачем визначено суму єдиного внеску 819,06 грн за січень 2018 року та 117,01 грн. за лютий 2018 року.

Враховуючи, що сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, то податковим органом правомірно визначено заборгованість з єдиного внеску за лютий місяць у сумі 819,06 грн..

Водночас, суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що податковим органом не було проведено перевірки, на підставі яких може бути нараховано єдиний внесок, та погоджується з позицією відповідача щодо цього, з огляду на наступне.

В Інструкції № 449 та ч. 4 ст. 25 Закону визначено, що наявність заборгованості зі сплати єдиного внеску та фінансових санкцій є самостійною підставою для направлення платникові вимоги про сплату боргу (недоїмки) без проведення додаткових перевірок. Оскаржувана вимога сформована не внаслідок проведення перевірки, а на підставі облікових даних з інформаційної системи фіскального органу. А тому, відповідач діяв у межах, спосіб та на підставах, передбачених чинним законодавством.

Визнаючись щодо правомірності нарахування відповідачем ОСОБА_1 єдиного соціального внеску як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльность за серпень-вересень 2018 року у сумі 1638,12 грн суд керувався наступним.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За визначенням підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою-підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до п. 65.1 ст. 65 14 ПК України взяття на облік фізичних осіб-підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".

Разом з тим, згідно з п. 65.2 ст. 65 ПК України облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, що передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

П.65.3 ст. 65 передбачено, що для взяття на облік фізичної особи, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, така особа повинна подати заяву та документи особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем постійного проживання.

При цьому, відповідно до пп. 65.4.4 п. 65.4 ст. 65 ПК України контролюючий орган відмовляє в розгляді документів, поданих для взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.

Отже, податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа (фізична особа-підприємець).

Із аналізу процитованих норм вбачається, що особа, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність береться на облік на підставі заяви та реєструється платником податку також на підставі такої.

Аналогічний порядок реєстрації самозайнятої особи передбачений розділом VI Порядку обліку платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 р. № 1588 (далі - Порядок №1588).

Так, підпунктом 1 пункту 6.7 розділу VI Порядку №1588 передбачено, що для взяття на облік фізична особа, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, у строк 10 календарних днів після державної реєстрації незалежної професійної діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання свідоцтва про реєстрацію чи іншого документа (дозволу, сертифіката тощо), що підтверджує право фізичної особи на провадження незалежної професійної діяльності, зобов`язана подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем свого постійного проживання:

- заяву за формою № 5-ОПП;

- копію свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, виданого Центральною експертно-кваліфікаційною комісією при Міністерстві юстиції України за формою, що відповідає додатку 9 до Положення про експертно-кваліфікаційні комісії та атестацію судових експертів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2015 року № 301/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04 березня 2015 року за № 249/26694 (із змінами), якщо заявником є судовий експерт, який за даними Реєстру атестованих судових експертів не є фахівцем державної спеціалізованої установи і не здійснює судово-експертної діяльності у складі іншої юридичної особи.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що реєстрація фізичної особи як особи, яка має намір здійснювати незалежну професійну діяльність, проводиться виключно на підставі відповідної заяви та доданих до неї документів, які подаються такою особою до контролюючого органу за місцем постійного проживання.

Як видно із матеріалів справи, 29.08.2018 р. в ІТС "Податковий блок" встановлено щодо ОСОБА_1 ознаку незалежної професійної діяльності. При цьому, в судовому засіданні з`ясовано, що відповідної заяви та документів для взяття на облік як особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність позивач не подавав. Представник відповідача підтвердив, що зазначені дії податкового органу були вчинені оноособово без відповідної заяви позивача.

За наведених обставин, суд доходить висновку, що зміни в ІТС "Податковий блок" внесено за відсутності на те правових підстав.

Відповідно до положень пунктів 178.1, 178.2 статті 178 ПК України особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу. Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

З аналізу зазначених положень законодавства слідує, що діяльність судового експерта підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, оподаткування доходів від отримання якої регулюється статтею 178 ПК України, лише у випадку, якщо така особа не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.

Як вже зазначалося, в силу вимог п. 4, п. 5 ч. 1 ст.4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які провадять незалежну професійну діяльність а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності

Отже, законодавець розмежовує фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність. При цьому порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності Законом № 2464- VI не передбачений.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Закону № 2464-VI взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1 до Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Положення про реєстр страхувальників, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 116 від 24.11.2014.

Суд зауважує, що оскільки позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець згідно з Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", до неї не можуть застосовуватись положення ч. 3 ст. 5 Закону № 2464-VI. Зазначені висновки суду підтверджуються також положеннями п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI, відповідно до яких єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пп. 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Крім того, суд зауважує, що практика Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків, слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява № 39766/05), "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що дії відповідача, як контролюючого органу, щодо нарахування позивачу єдиного внеску як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність за період серпень-вересень 2018 року, який досліджувався судом, вчинені всупереч вимогам чинного законодавства, є протиправними, порушують майнові права та інтереси позивача, оскаржувана вимога є протиправною в частині суми боргу 1638,12 грн..

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача не нараховувати єдиний соціальний внесок надалі, суд зазначає наступне.

Вказані позовні вимоги не узгоджуються з повноваженнями адміністративного суду, визначеними, зокрема, у ст. 5, 245 КАС України. Так, ч. 5 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннм, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Разом з тим, така особа може просити захисту своїх прав та інтересів не будь-яким, а конкретним способом захисту, що передбачений ч. 1 цієї ж статті, зокрема, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

З наведеного вбачається, що лише у разі задоволення позовних вимог про визнання протиправними саме дій субєкта владних повноважень, може матиме місце задоволення позовних вимог щодо утримання від вчинення таких самих (аналогічних) дій у подальшому. по даній справі предметом спору є не дії суб`єкта владних повноважень, а його рішення.

В свою чергу, вимога про зобов`язання відповідача не нарховувати єдиний внесок надалі є такою, що передбачена на майбутнє.

Не підлягає дана вимога задоволенню з огляду на те, що захисту підлягає тільки порушене право.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту порушених прав суперечить закону, відповідно у задоволенні позову в цій частині позовних вимог належить відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про часткове задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, що позов задоволено частково, витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 768, 40 грн. судового збору підлягають відшкодуванню частково у розмірі 384,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу(недоїмки) від 25.01.2019 року № Ф - 10053-17 Головного управління ДФС у Вінницькій області в частині суми боргу 1638 (одна тисяча шістсот тридцять вісім гривень) 12 копійок.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 )

відповідач: Головне управління ДФС у Вінницькій області (Код , місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028).

Повне судове рішення складено та підписано суддею 05.07.2019 року

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна