Справа № 295/3893/17
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 295/3893/17

Головуючий у 1-й інстанції: Зосименко О.М.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

02 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на судове рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13 вересня 2018 року (ухвалене в м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними та стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2017 року позивач звернулась до Богунського районного суду м. Житомира із позовом до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними та стягнення заборгованості.

Судовим рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13 вересня 2018 року адміністративний позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач звернулась до суду з апеляційною скаргою в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати судове рішення першої інстанції і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

03 червня 2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

11 червня 2019 року до суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року розгляд справи було призначено на 18 червня 2019 року.

У зв`язку з неявкою сторін на розгляд справи, судом було прийнято протокольну ухвалу про перехід з відкритого судового засідання в письмове.

В ході розгляду даної апеляційної скарги в порядку письмового провадження колегією суддів встановлено, що незважаючи на те, що судом було вжито всіх необхідних, можливих та достатніх заходів для належного повідомлення осіб про, дату, час та місце судового засідання, в матеріалах справи відсутні докази отримання сторонами повідомлень про судове засідання на 18.06.2019 року. У зв`язку з чим 19 червня 2019 року судом було прийнято ухвалу про відкладення розгляду справи на 02 липня 2019 року а також задоволено клопотання представника відповідача та продовжено строк розгляду справи на 15 днів

01 липня 2019 року від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Від позивача 01 липня 2019 року до суду надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції, однак ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2019 року було відмовлено в задоволенні вказаного клопотання.

02 липня 2019 року позивач в судове засідання не з`явилась. Про час, день та місце розгляду справи повідомлена завчасно та належним чином. Причини неявка суду не відомі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, про що 02 липня 2019 року було прийнято протокольну ухвалу.

За таких умов, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Судом апеляційної інстанції зазначається, що 13 вересня 2018 року судом першої інстанції було прийнято рішення про залишення адміністративного позову ОСОБА_1 без розгляду, з підстав пропущення строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Однак, у відповідності до вимог ст. 241 КАС України суд у випадку залишення адміністративного позову без розгляду приймає процесуальне рішення у формі ухвали, а не рішення.

Положення статті 4 КАС України розмежовують поняття судового рішення, рішення суду, ухвали та постанови.

А саме, судове рішення це: рішення, постанова, ухвала суду будь якої інстанції.

Оцінюючи вищенаведені правові норми суд апеляційної інстанції розцінює вказане рішення суду по його правовій природі, як ухвалу суду.

Крім того, суд зазначає, що після дослідження апеляційної скарги ОСОБА_1 на дотримання вимог ст. 295, 296 КАС України, судом 16 квітня 2019 року було прийнято ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху.

На виконання вищезазначеної ухвали, апелянтом було подано виправлену апеляційну скаргу, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 просить скасувати судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Разом з тим, суд не приймає до уваги вимоги позивача викладені у відповіді на відзив від 11 червня 2019 року, в якому апелянт фактично змінила вимоги, які були викладені в апеляційній скарзі, оскільки порядок зміни вимог апеляційної скарги закріплений у статті 303 КАС України, а відтак вказані вимоги не узгоджуються з нормами КАС України.

Таким чином, колегія суддів розглядає апеляційну скаргу позивача у відповідності до вимог, які були викладені в апеляційній скарзі, що була подана на виконання вимог ухвали від 16 квітня 2019 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву та відповіді на відзив, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, судове рішення скасуванню, з прийняттям постанови про направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Житомирському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України у Житомирській області та отримує пенсію по втраті годувальника з 23.03.2007 року.

19 січня 2017 року позивач звернулась до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою щодо проведення перерахунку пенсії та стягнення відповідних сум.

Листом № 44/с-8 від 02 лютого 2017 року Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило позивача, що розмір пенсії обчислено у відповідності до діючих норм пенсійного законодавства.

Не погоджуючись із вказаною відмовою органу Пенсійного фонду, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Залишаючи адміністративний позов без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення із адміністративним позовом до суду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За частинами 1, 2 статті 99 КАС України ( в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів зазначає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на звернення до суду, на які заявник посилається, як на поважні, суд мав виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів і з того, чи мав заявник за таких обставин можливість своєчасно реалізувати право на звернення до суду.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач зазначає про те, що про порушеного права дізналась лише в лютому 2017 року, а саме після отримання відповіді від управління Пенсійного фонду України у Житомирській області на своє звернення. Після чого позивач 07 квітня 2017 року звернулась з адміністративним позовом до суду.

Статтею 171 КАС України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, встановлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, та чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Колегія суддів зазначає, що оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на звернення до суду, на які заявник посилається як на поважні, суд мав виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у позовній заяві доводів і з того, чи мала позивач за таких обставин можливість своєчасно реалізувати право на звернення до суду.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 до відповідача з заявою про перерахунок пенсії звернулась 19 січня 2017 року, а відповідь від управління Пенсійного фонду України у Житомирській області отримала лише в лютому 2017 року, і саме з причин відсутності достовірних даних про предмет позову вона була позбавлена можливості доступу до правосуддя.

При цьому, судом першої інстанції не взято до уваги обставини, що в матеріалах справи відсутні будь які докази, що ОСОБА_1 знала про порушення свого права до лютого 2017 року.

Таким чином, строк для звернення до адміністративного суду в даному випадку обчислюється з моменту коли позивач мала повну, реальну та об`єктивну можливість звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Отже, для реалізації права на звернення до суду із позовною заявою слід застосовувати шестимісячний строк визначений КАС України саме з 02.02.2017 року.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, суд першої інстанції не дав належної оцінки вищевказаним обставинам, поверхнево підійшов до перевірки доказів, які містяться в матеріалах справи, обмежившись лише твердженням необґрунтованості доводів позивача про поважність причин пропуску цього строку, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку щодо пропуску позивачем строку на звернення до суду з позовною заявою та наявності підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

При цьому апеляційний суд вказує і на правову позицію Європейського суду з прав людини, який в своїх рішеннях неодноразово зазначав що строк звернення до суду закріплений в нормах національного законодавства не є абсолютним.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, з Рішення Європейського Суду з прав людини по справі "Іліан проти Туреччини" слідує, що правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

У справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

Водночас у справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Відтак, правило про пропуск строку звернення до суду не має абсолютного характеру і не повинно застосовуватися автоматично, застосування правила пропуску строку звернення до суду залежить від обставин справи. Під цим слід розуміти вагомість права, про захист якого особа звернулася до суду.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, зважаючи на викладене, з метою недопущення ситуації позбавлення особи права допуску до правосуддя, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що дану справу необхідно направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

За таких обставин, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, а тому є всі підстави для скасування судового рішення суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду.

Згідно із ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Судове рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними та стягнення заборгованості скасувати.

Справу направити до Богунського районного суду м. Житомира для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Граб Л.С.