Справа № 440/4675/18
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2019-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 липня 2019 року

Київ

справа №440/4675/18

адміністративне провадження №К/9901/16042/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,

суддів - Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевірив касаційну скаргу Національної поліції України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31 січня 2019 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 8 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

І. Суть справи

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду звернень позивача від 16 грудня 2018 року;

- визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України щодо ненадання довідки встановленого зразка про середньомісячний розмір грошового забезпечення голови Національної поліції України генерала поліції другого рангу Князєва Сергія Миколайовича за 2018 рік, згідно з вимогами, викладеними у зверненнях позивача від 16 грудня 2018 року;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення у відповіді ДФЗБО Національної поліції України від 16 грудня 2018 року за вих. № 352зі/29/5/01-2018;

- зобов`язати Національну поліцію України повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 16 грудня 2018 та вжити заходів з урахуванням обставин встановлених судом.

Полтавський окружний адміністративний суд за результатами розгляду справи, який проводився за правилами спрощеного позовного провадження, своїм рішенням від 31 січня 2019 року частково задовольнив позов ОСОБА_1 , визнав протиправною бездіяльність Національної поліції України, що полягає у наданні відповіді від 21 грудня 2018 року № 352із/29/5/01-2018 за результатами розгляду звернення позивача від 16 грудня 2018 року без роз`яснення порядку оскарження прийнятого відповідачем рішення.

Не погоджуючись з цим рішенням в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

За результатами її розгляду Другий апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 8 травня 2019 року апеляційну скаргу задовольнив частково: рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення позивача від 16 грудня 2018 року скасував. Прийняв в цій частині нову постанову, якою визнав протиправними дії Національної поліції України по ненаданню обґрунтованої відповіді на звернення ОСОБА_1 від 16 грудня 2018 року та зобов`язав відповідача повторно розглянути це звернення і надати на нього обґрунтовану відповідь з урахуванням висновків апеляційного суду в цій справі.

У касаційній скарзі Національна поліція України просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування касаційної скарги відповідач вказує на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог, а його висновки по суті спору суперечать один одному.

Ухвалою Верховного Суду від 18 червня 2019 року касаційну скаргу Національної поліції України залишено без руху та надано скаржнику строк у десять днів для усунення її недоліків (надання документа про сплату судового збору).

У встановлений судом строк скаржник недоліки касаційної скарги усунув.

Таким чином, скаржником у строк встановлений судом було усунуто недоліки касаційної скарги, а отже касаційна скарга за формою та змістом відповідає вимогам ст. 330 КАС України, що дає змогу суду вирішити питання про відкриття або відмову у відкритті касаційного провадження.

Ознайомившись із доводами касаційної скарги, Верховний Суд вважає необхідним відмовити у відкритті касаційного провадження.

ІІ. Мотиви Верховного Суду

Пункт 20 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачає таке поняття як адміністративна справа незначної складності - це справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно пункту 10 частини шостої статті 12 КАС України до справ незначної складності належать інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження

Керуючись вказаною нормою, суд першої інстанції 2 січня 2019 року постановив ухвалу про відкриття провадження у цій справі та вирішив проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Крім того, статтею 12 КАС України передбачено, що справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію (пункт 2 частини шостої цієї статті) також належать до справ незначної складності.

Враховуючи викладене Верховний Суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відніс справу № 440/4675/18 до справ незначної складності. При цьому вказана справа з своїм предметом не відноситься до тих справ, які можуть розглядатися виключно за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню, зокрема, судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Разом з тим, скаржник у своїй касаційній скарзі зазначає, що ця скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Посилається на постанову Верховного Суду від 8 листопада 2018 року у справі № 820/3145/16, в якій суд вказав, що «…ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом…». Однак, посилання на цю практику Верховний Суд оцінює критично, оскільки вказана постанова прийнята у справі з іншими правовідносинами, а викладені у ній висновки не свідчать про те, що рішення касаційного суду на наслідками розгляду касаційної скарги Національної поліції України у цій справі може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Отже, скаржник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу адміністративного судочинства України могли б вимагати касаційного перегляду справи. Застосування критерію малозначності в цій справі було передбачуваним ще з початку відкриття провадження судом першої інстанції.

Верховний Суд зазначає, що правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, згідно зі статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини, згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви (ухвала Європейського суду з прав людини від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі «Азюковська проти України»). Тому відмова Верховного Суду у розгляді касаційної скарги Національної поліції України у цій справі на підставі критерію малозначності справи не становить порушення права відповідача на доступ до суду за пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За таких умов і обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

При цьому, Верховний Суд звертає увагу, що відповідно до положень пункту 3 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 4, 12, 248, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційної скаргою Національної поліції України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31 січня 2019 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 8 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач Н.М. Мартинюк

Судді А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко