Справа № 759/8224/19
Суддя: Шум Л. М.
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/8224/19

пр. № 2-а/759/280/19

01 липня 2019 року суддя Святошинского районного суду м. Києва Шум Л.М. в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) адміністративний позов Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві, стягувач: ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанови про накладення штрафу від 16.04.2019 р,

В С Т А Н О В И В :

Позивач у травні 2019 р. звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 22.04.2019 р. позивач отримав постанову державного виконавця про накладення штрафу від 16.04.2019 р. за невиконання рішення суду, стягувачем за яким є ОСОБА_1 . Проте, вказана постанова є незаконною, оскільки Центром 29.10.2013 р. було здійснено замовлення коштів за рішенням суддів, в тому числі на ОСОБА_1 ., до Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради та листом Департаменту від 30.10.2013 р. роз`яснено Центру, що видатки на виконання судових рішень за програмами соціального захисту наседення громадян не передбачені, відповідні видатки на зазначені цілі не затверджувалися у кошторисах розпорядників бюджетних коштів та у відповідних паспортах бюджетних програм. У зв`язку з вказаними вище обставинами виплата за рішенням суду не проведена, а тому позивач вважає наявні поважні причини невиконання ним судового рішення, а тому просив суд скасувати постанову державного виконавця від 16.04.2019 р. про накладення штрафу в розмірі 5 100 грн..

Ухвалою суду від 06.05.2019 р. відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач, якому направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження, відзив на адміністративний позов до суду не направив.

Суд, дослідивши матеріали справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення та задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.11.2016 р. Відділом примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2а/759/353/13-а від 22.01.2014, виданий Святошинським районним судом м. Києва. Виконавче провадження № 52908597.

Також в постанові державного виконавця вказано, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шабановим В.В. від 16.04.2019 винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 5 100 грн. за невиконання рішення.

Спеціальним законом, що з 05.10.2016 року визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VII I«Про виконавче провадження».

Згідно із ч.1 ст. 181 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно із п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом.

Положенням статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Судом встановлено, що в зв`язку з невиконанням постанови від 21.11.2016 року, державним виконавцем Шабановим В.В. 16.04.2019 року було винесено постанову про накладення на боржника Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щтрафу за невиконання рішення суду в розмірі 5100 грн. (ас. 17-18).

Вказана постанова є предметом спору та, на думку позивача, є неправомірною та підлягає скасуванню, оскільки судове рішення не виконано з поважних причини, а саме: листами Департаменту соціальної політики та Міністерства соціальної політики вказано, що видатки на виконання судових ріень за програмою соціального захисту громадян, Міністерству соціальної політики України, як головному розпоряднику бюджетних коштів, не передбачені, відповідні видатки на зазначені цілі не затверджувалися у кошторисах розпорядників бюджетних коштів та у відповідних паспортах бюджетних програм (ас. 25, 26-27, 28-29).

Відповідно до ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, державним виконавцем може бути винесено постанову про накладення штрафу виключно у разі невиконання боржником судового рішення без поважних причин. Перелік причин, які можуть визнаватися поважними Законом України «Про виконавче провадження» - не встановлений.

У зв`язку з цим суд, вирішуючи питання про наявність чи відсутність у боржника поважних причин невиконання в строки судового рішення, керується власним переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні приєднаних до матеріалів справи доказів.

Суд вважає, що оскаржувана постанова відповідача не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» й підлягає скасуванню із наступних правових підстав.

Органи державної влади, відповідно до ст.19 Конституції України, зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 87 Бюджетного Кодексу України до видатків, що здійснюються з Державного Бюджету України, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного Кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 цього Кодексу розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

На неодноразові звернення Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат до Міністерства соціальної політики України, як головного розпорядника бюджетних коштів проведення фінансування для погашення заборгованості за рішенням суду, зазначено що бюджетні призначення на забезпечення виконання судових рішень за програмами соціального захисту населення в ЗУ «Про Державний бюджет на 2017 рік» та ЗУ «Про Державний бюджет на 2017 рік» Міністерству не передбачено, відповідні видатки не зазначені цілі не затверджувалися у кошторисах розпорядників бюджетних коштів та у відповідних паспортах бюджетних програм.

Кабінетом Міністрів України з метою реалізації пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» прийнято постанову від 03.09.2014 №440 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою».

Відповідно до зазначеного порядку виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішеннями суду, що набрали законної сили, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, установа, організація або юридична особа примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства, які видані або ухвалені до 01.01.2013 р., подаються до органів державної виконавчої служби для здійснення їх обліку, інвентаризації та подальшої передачі органам, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів для погашення заборгованості.

В постанові Верховного Суду України від 02.02.2016 року по справі №750/11723/13а та від 22.11.2016 року по справі №2а-499/10 йдеться про те, що не виконання судового рішення в частині виплати грошових коштів із за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин та накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Зважаючи на виконання рішення суду, у державного виконавця не було правових підстав для застосування до сторони виконавчого провадження - боржника застосованої санкції - накладення штрафу.

Таким чином оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємоз`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням вищевказаних положень норм закону, суд приходить до висновку про те, що встановлений факт наявності в діях відповідача як суб`єкта владних повноважень протиправних дій. Відтак судом встановлена неправомірність його дій, як такого, що діяв не у відповідності до чинного законодавства, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.ст. 7, 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Круючись Законом України «Про виконавче провадження»,ст.ст. 9, 11, 12, 14, 94, 159, 160, 163, 167, 181 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві, стягувач: ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанови про накладення штрафу від 16.04.2019 р. - задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві Шабанова В.В. при прийнятті постанови від 16.04.2019 року про накладення штрафу на Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в сумі 5 100,00 грн.- неправомірними.

Постанову головного держанвого виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шабанова Віталія Валерійовича від 16.04.2019 р. ВП № 52908597 про накладення штрафу на Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в розмірі 5 100,00 грн. - скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня

Рішення може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя :