Справа № 811/4044/13-а
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

04 липня 2019 року

Київ

справа №811/4044/13-а

адміністративне провадження №К/9901/4471/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 січня 2014 року (головуючий суддя - Нагібіна Г.П.)

та на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2014 року (колегія суддів: головуючий суддя - Малиш Н.І., судді - Чабаненко С.В., Щербак А.А.)

у справі №811/4044/13-а

за позовом Публічного акціонерного товариства «по виробництву сільськогосподарської техніки «Червона Зірка»»

до Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області

про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року Публічне акціонерне товариство «по виробництву сільськогосподарської техніки «Червона Зірка»» (далі - Товариство) звернулось в Кіровоградський окружний адміністративний суд з позовом до Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області (далі - Кіровоградської ОДПІ) про визнання протиправними та скасування рішень.

В обґрунтування позовних вимог Товариство вказало про безпідставність висновків контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства та зазначило про правомірність визначення Товариством своїх податкових зобов`язань.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 січня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2014 року, адміністративний позов задоволено повністю:

скасовано податкове повідомлення - рішення Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області від 11.12.2013 №, яким Публічному акціонерному товариству "по виробництву сільськогосподарської техніки "Червона Зірка" зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 1 598 262,00 грн та нараховано штрафні санкції у сумі 799 138,00 грн;

скасовано податкове повідомлення - рішення Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області від 11.12.2013 №, яким Публічному акціонерному товариству "по виробництву сільськогосподарської техніки "Червона Зірка" визначено до сплати суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 3 575,00 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1 788,00 грн;

присуджено Публічному акціонерному товариству "по виробництву сільськогосподарської техніки "Червона Зірка" судовий збір в розмірі 487 гривень 20 коп. з Державного бюджету України.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій зазначили, що надані позивачем первинні документи в сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами підтверджують фактичне здійснення операцій за укладеними між позивачем та ТОВ «НВК «Калібр», ТОВ «Аутрайт «УМК»», ТОВ «Поліменсгруп 11» договорами.

Не погоджуючись з зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права просив їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вимог касаційної скарги контролюючий орган зазначив, що Товариство відобразило в податковій звітності правові взаємовідносини з контрагентами без мети реального настання правових наслідків, а з метою заниження об`єкту оподаткування та несплатою податків. На підтвердження своїх доводів, скаржник посилається на наявну в АІС «Податковий блок» інформацію відносно контрагентів позивача, а також на отримані акти перевірок по підприємствам-постачальникам Товариства.

17 листопада 2014 року від позивача надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких Товариство просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

16 січня 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017).

Пунктом 4 частини першої Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, посадовими особами відповідача 29.11.2013 проведено невиїзну документальну перевірку позивача з питань достовірності нарахування від`ємних та позитивних значень різниць між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за січень-грудень 2012 року, січень-вересень 2013 року, та суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість відповідних періодів, з урахуванням матеріалів перевірок щодо правомірності нарахування ПДВ по ланцюгу постачання товарів (робіт, послуг).

За результатами перевірки складено акт від 29.11.2013 року №551/11-23-15-02/05784437.

Як вбачається з акта, контролюючий орган дійшов висновку про порушення Товариством:

- п. 198.1 п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.4, ст. 200 Податкового кодексу України; ч. 1 ст. 203, ч.1, ст. 215, п.1 ст. 216, ст. 228 ЦК України в результаті чого платником завищено заявлену суму бюджетного відшкодування на загальну суму 1 598 262,00 грн, в т.ч.: за лютий 2012 року в розмірі 83 183,00 грн; за березень 2012 року в розмірі 319 118,00 грн; за квітень 2012 року в розмірі 268 907,00 грн; за травень 2012 року в розмірі 229 329,00 грн; за липень 2012 року в розмірі 75 985,00 грн; за вересень 2012 року в розмірі 51 229,00 грн; за листопад 2012 року в розмірі 20 319,00 грн; за грудень 2012 року в розмірі 103 677,00 грн; за січень 2013 року в розмірі 46 686,00 грн; за лютий 2013 року в розмірі 55 651,00 грн; за березень 2013 року в розмірі 7 511,00 грн; за квітень 2013 року в розмірі 150 861,00 грн; за травень 2013 року в розмірі 68 527,00 грн; за червень 2013 року в розмірі 31 679,00 грн; за липень 2013 року в розмірі 46 511,00 грн; за серпень 2013 року в розмірі 40 089,00 грн; та занижено податок на додану вартість на 3 575,00 грн. за вересень 2013 року.

За результатами перевірки та на підставі акту, відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення від 11.12.2013:

- №, яким Товариству зменшено розмір бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 1 598 262,00 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 799 138,00 грн;

- №, яким Товариству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 3 575,00 грн за основним платежем та 1 788,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтуються на висновках актів перевірок підприємств-постачальників та вмотивовані тим, що господарські операції за договорами, укладеними між позивачем та ТОВ "НВК "Калібр", ТОВ "Аутрайт "УМК", ТОВ "Полімексгруп 11" не спричинили настання реальних правових наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Надаючи правову оцінку вищевикладеним обставинам справи, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом України в редакції, що була чинною на момент їх виникнення.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК).

Згідно з п. 200.1-200.4 статті 200 ПК України Сума податку, що підлягає сплаті перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого

відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Отже, наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.

При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні врахувати, що відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, (тут і далі у редакції чинній на час вирішення спору), обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ "Аутрайт УМК" (Постачальник) та позивачем (Покупець) укладено договір №53/341-ПК-4 від 11.01.2011, згідно умов якого Постачальник зобов`язується придбати і поставити покупцю крепільні вироби, а Покупець - в порядку та на умовах договору прийняти та оплатити таку продукцію.

Також, між ТОВ "НВК"Калібр" (Виконавець) та Товариством (Замовник) укладено договір №22/12-11-П-1310/341 від 22.12.2011, згідно умов якого Виконавець зобов`язується прийняти давальницьку сировину, переробити її в готову продукцію у відповідності з технологічною схемою руху давальницької сировини, і на умовах, передбачених цим договором, а Замовник зобов`язується передати Виконавцю давальницьку сировину і оплатити вартість послуг з її переробки; договір №010112-125/341 від 29.12.2011 року, згідно умов якого Продавець зобов`язується у терміни, в порядку і кількості зазначеній у договорі та специфікаціях до нього передати товар, а Покупець - прийняти та оплатити його.

20.12.2012 між ТОВ "НВК"Калібр" (Продавець) та позивачем (Покупець) укладено договір №201212-60/341 від 20.12.2012, за умовами якого Продавець зобов`язується у терміни, в порядку і кількості зазначеній у договорі та специфікаціях до нього передати товар, а Покупець - прийняти та оплатити його.

Між ТОВ "Полімексгруп 11" (Постачальник) та Товаристовом (Покупець) укладено договір №1161/341 від 17.12.2012, згідно умов якого Постачальник зобов`язується поставити покупцю мазут, а Покупець - в порядку та на умовах договору прийняти та оплатити продукцію.

У ході розгляду справи судами попередніх інстанцій було надано належну оцінку доказам, наданим позивачем та зібраними судами на підставі ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України та іншим обставинами, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування своїх податкових зобов`язань за результатами господарських відносин з ТОВ «НВК «Калібр», ТОВ «Аутрайт «УМК»», ТОВ «Поліменсгруп 11».

Так, судами досліджено первинні документи, які згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, є підставою для податкового обліку, зокрема такі як такі як податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, рахунки - фактури, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), подорожні листи, специфікації, банківські виписки, акти приймання, тощо.

Вказані документи, містять відомості які у повній мірі відображають суть господарських операцій, що відбулись між позивачем та його контрагентами.

Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною четвертою якої визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Аналогічна норма закріплена частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону від 03.10.2017).

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, а також умови укладених договорів, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з іншими доказами свідчать про факт вчинення господарських операцій з контрагентами - ТОВ «НВК «Калібр», ТОВ «Аутрайт «УМК»», ТОВ «Поліменсгруп 11», натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки з урахуванням закріпленої в ст. 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, а також враховуючи вимоги ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час вирішення спору), за якою обов`язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на такого суб`єкта, контролюючий орган мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про те, що задекларовані позивачем податкові зобов`язання за господарськими операціями з вказаними вище контрагентами сформовано безпідставно за господарськими операціями, які не виконувались.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання скаржника на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, оскільки остання носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Зокрема посилання контролюючого органу на наявність актів як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, під час складення таких актів будь-які первинні документи платника податків не використовувались та не аналізувались, а отже оформлення вказаних актів з відображенням в них окремих відомостей, зокрема щодо нереальності операцій, не відповідають критерію юридичної значимості, а отже не є належними доказами в розумінні процесуального Закону.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та здійснивши системний аналіз долучених до справи доказів, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 січня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2014 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. А. Гончарова

Судді І. Я. Олендер

Р. Ф. Ханова