Справа № 540/516/19
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/516/19
15 год. 28 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Пекного А.С.,

при секретарі: Кальченко-Булановій М.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 , представників відповідача - Козлової Н.О., Бондаренко В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС України в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі про скасування податкових повідомлень - рішень, вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС України в Херсонській області, Автономній республіки Крим та м. Севастополі (далі-відповідач), в якому з урахуванням заяв про зміну предмету позову та зміну підстав позову просить скасувати:

- податкові повідомлення - рішення від 31.01.2019р. № на суму 144199,00грн. за платежем ПДВ; від 31.01.2019р. № на суму штрафу 510 грн.; від 31.01.2019р. № на суму 41600,65грн. за платежем військовий збір; від 31.01.2019р. № на суму 599049,24грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб;

- вимогу № Ф- від 31.01.2019р. про сплату боргу на суму 100456,95грн. за платежем єдиний соціальний внесок;

- рішення № від 31.01.2019р. про нарахування штрафної санкції в розмірі 30137,09грн. за донарахування органом доходів і зборів єдиного соціального внеску.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки господарської діяльності позивача контролюючим органом складено акт, на підставі якого прийняті оскаржені акти індивідуальної дії. Позивач не погоджується з правомірністю вказаних актів індивідуальної дії з огляду на відсутність порушень податкового законодавства, які зафіксовані в акті перевірки. Зокрема, зазначає, що відповідач, при складенні акту перевірки та оскаржуваних рішень виходив з того, що ФОП ОСОБА_1 включав до витрат всі витрати, пов`язані з придбанням та утриманням вантажних автомобілів. Разом з тим, позивач вважає, що він не включав до витрат вказані контролюючим органом витрати, що вбачається із книги обліку доходів та витрат позивача. Крім того, позивач звертає увагу, що сідельні тягачі та напівпричепи не відносяться до вантажних автомобілів, тому посилання відповідача на положення ст.177 Податкового Кодексу є неправомірним. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що усі витрати позивача пов`язані з його господарською діяльністю, податковий орган безпідставно виключив із витрат позивача витрати на придбання запчастин та транспортних засобів, а тому неправомірним є і збільшення бази для утримання податків та завищення сум податкових зобов`язань. Оскільки позивач не згоден із діями відповідача щодо виключення із витрат ФОП ОСОБА_1 витрати на придбання запчастин для транспортних засобів, то і збільшення бази нарахування єдиного соціального внеску на 2218700,93 грн. вважає неправомірним, та відповідно заперечує проти збільшення самої суми єдиного соціального внеску з чистого оподатковуваного доходу за період перевірки, зокрема за 2017 рік на 100456,95 грн. Крім того, позивач вважає протиправним нарахування штрафу в сумі 510,00 грн. з огляду на те, що до ФОП ОСОБА_1 за не подання вчасно та в не повному обсязі інформації про об`єкти оподаткування, що використовуються у його діяльності не може бути застосована штрафна санкція в розмірі 510 грн., оскільки він не є само зайнятою особою в розумінні положень Податкового кодексу України, на підставі яких застосовано вказаний штраф. Щодо неправомірності штрафної санкції, нарахованої податковим повідомленням-рішенням від 31.01.2019р. №, позивач зазначає, що вказана штрафна санкція застосована до нього у зв`язку з тим, що він не зареєстрував у ЄРПН податкові накладні на суму ПДВ 288398 грн. Однак по вказаним господарським операціям ФОП ОСОБА_1 не був продавцем товарів, а навпаки придбав перелічені в акті перевірки транспортні засоби та причепи. Податкові накладні були виписані продавцем та зареєстровані належним чином.

Враховуючи вищевикладене позивач вважає податкові повідомлення-рішення від 31.01.2019р., податкову вимогу та рішення про нарахування штрафної санкції протиправними та просить скасувати їх, що і є підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 22.03.2019р. відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено у судовому засіданні о 13:30 год. 10.04.2019р. за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 10.04.2019р. задоволено клопотання представника відповідача та відкладено розгляд справи на 09:00 год. 08.05.2019р.

Ухвалою від 08.05.2019р. задоволено клопотання представника відповідача та постановлено розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження; замінено засідання по суті, призначене на 08 травня 2019 року підготовчим засіданням та продовжено строк підготовчого провадження на двадцять днів до 27 травня 2019 року.

У підготовчому засіданні 27 травня 2019р. оголошено перерву до 28.05.2019р.

Ухвалою від 28.05.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 14.06.2019р.

У судовому засіданні 14.06.2019р. оголошено перерву до 01.07.2019р.

У судових засіданнях позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позов з підстав, викладених у ньому та у заяві про зміну підстави позову.

Представники відповідача проти позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві проти позову. Зокрема зазначив, що Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі проведено документальну планову виїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2107, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, в ході якої були встановлені порушення вимог податкового законодавства, що зафіксовано в акті перевірки. Так, підпунктом 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України встановлено, що не включаються до складу витрат підприємця витраті на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених статтею 177 розділу IV Кодексу. До основних засобів подвійного призначення, які не підлягають амортизації належать земельні ділянки, об`єкти житлової нерухомості, легкові та вантажні автомобілі. Відповідно до прямої норми підпункту 177.4.5 та 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 Кодексу фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування не має права зменшувати оподатковуваний дохід на суму амортизаційних нарахувань по вантажних автомобілях, а також включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням його господарської діяльності, витрати на їх утримання. Також перевіркою встановлено, що при поданні податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2015 - 2017 роки платником не були заповнені розділи про об`єкти рухомого та нерухомого майна у власності/оренді. Платником порушено п.п.49.18.5 п.49.18, п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу - не зазначено у податкових деклараціях за 2015 - 2017 роки розділи про інформацію щодо нерухомого та рухомого майна. Відповідно позивачем у деклараціях не зазначено, що у підприємницькій діяльності використовувався транспорт та нерухоме майно. У платника не зазначено у податковій звітності про використання у діяльності вантажного транспорту. Отже, фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування не має право включати до складу витрат, пов`язаних з отриманням доходу, зазначені витрати на утримання вантажних автомобілів, у т.ч. витрати на проведення поточного ремонту. Платником податків ОСОБА_1 на порушення пункту 177.4.5 ПК України було включено витрати подвійного призначення на обслуговування транспорту, який платником не зазначено у податкових деклараціях. Відповідно до вимог податкового законодавства передбачено, що платник не може включати до витрат суму витрат на основні засоби подвійного призначення - на їх обслуговування, комплектуючі та ін., якими є вантажні автомобілі. Встановлено, що платником було віднесено на витрати суми на придбання запасних частин, шин та інших комплектуючих для вантажного транспорту. Вантажний транспорт у платника не зазначений у податковій декларації про майновий стан і доходи як такий, що використовується в діяльності. Перевіркою встановлено заниження суми єдиного внеску з чистого оподаткованого доходу за перевіряємий період на суму 100456,95 грн., в т.ч. за 2017 рік - на суму 100 456,95 грн. Порушення по єдиному соціальному внеску пов`язане з завищенням сум витрат платника, а саме - включення витрат подвійного призначення до загального обсягу витрат.

Крім того, перевіркою встановлено, що позивачем не зареєстровано податкові зобов`язання за транспортними засобами - вантажними автомобілями, які було набуто у власність фізичною особою. Отже, за незареєстрованими сумами податку на додану вартість до платника податків ОСОБА_1 . застосовується штрафна санкція, що розраховується виходячи з терміну прострочення - платником не зареєстровано податкові накладні станом на дату проведення перевірки. Відповідні транспортні засоби були придбані та зареєстровані на облік на фізичну особу-громадянина, що фактично не дає права на включення таких сум податку на додану вартість до обліку фізичної особи-підприємця. Враховуючи викладене представники відповідача вважають оскаржені акти індивідуальної дії прийняті відповідно до вимог чинного законодавства.

У судовому засіданні 01.07.2019р. оголошено вступну та резолютивні частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та проаналізувавши норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) зареєстрований Виконавчим комітетом Каховської міської ради Херсонської області 05.09.1997р., номер запису про реєстрацію 000166, код основного виду економічної діяльності 46.36 - Оптова торгівля цукром, шоколадом і кондитерськими виробами. ФОП ОСОБА_1 взятий на облік в контролюючому органі 10.04.1998р. за №938, перебуває на обліку в Новокахоській ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області, здійснює господарську діяльність, перебуваючи на загальній системі оподаткування, є платником податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності, єдиного внеску, військового збору, податку на додану вартість на підставі свідоцтва №63247360 від 24.10.2005р.

Також судом встановлено, що у період з 12.11.2018р. по 28.11.2018р. співробітниками ГУ ДФС у Херсонській області проведено документальну планову виїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2107, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2017. За результатами вказаної перевірки контролюючим органом складено акт №715/21-22-13-04/ від 05.12.2018р., у якому зафіксовані висновки щодо порушень позивачем вимог податкового законодавства, зокрема:

- пп. 14.1.27 п. 14.1 ст.14, п.п.177.4.5 п. 177.4 ст.177 розділу IV з урахуванням розділу III Податкового кодексу України - заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб у загальній сумі 399366,16 гри., в тому числі за 2017 рік на суму 399366,16 грн.;

- п.2 частини першої ст.7 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - занижено суму єдиного внеску з чистого оподаткованого доходу за перевіряємий період на суму 100456,95 грн., в т.ч. за 2017 рік - на суму 100 456,95 грн.;

- п.п. 1.2 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX ПК України - заниження ПП ОСОБА_1 військового збору у сумі 33280,52 грн., в т.ч. за 2017 рік на суму 33280,52 грн.;

- п.п.49.18.5 п.49.1 8, п. 177.5 ст. 177 ПК України - не зазначено у податкових деклараціях за 2015 - 2017 роки інформацію про нерухоме та рухоме майно;

- п.63.3. ст.63, п.117.1., ст.117 ПК України - платником вчасно та в повному обсязі не подано інформацію про об`єкти оподаткування, що використовуються у діяльності;

- п.168.1. ст. 168 ПК України - платником занижено суму податку на доходи фізичних осіб на суму 395,95 грн.;

- ст. 192, п.201.1 ст.201 ПК України - платником не зареєстровано у Єдиному державному реєстрі податкових накладних накладні на суму податку на додану вартість 288398 грн.

На підставі вказаного акту контролюючим органом прийняті наступні акти індивідуальної дії:

- податкове повідомлення - рішення від 31.01.2019р. №, відповідно до якого фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб в сумі 399366,16 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції в сумі 199683,08 грн.

- податкове повідомлення - рішення від 31.01.2019р. №, відповідно до якого фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 33280,52 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції в сумі 8320,13 грн.

- податкове повідомлення - рішення від 31.01.2019р. №, відповідно до якого фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 нарахований штраф у сумі 510,00 грн.

- вимогу від 31.01.2019р. № Ф- про сплату недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 100456,95грн.

- рішення від 31.01.2019р. №, відповідно до якого фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 нараховані штрафні санкції в сумі 30137,09грн. за донарахування органом доходів і зборів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Позивач не погоджуючись з висновками акту перевірки та з правомірністю вищезазначених актів індивідуальної дії звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні обставини та приписи законодавства.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Позивач є платником податку на доходи фізичних осіб в розумінні статті 162 Податкового кодексу.

Об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України (пункт 163.1 статті 163 Податкового кодексу.).

Згідно із пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених відповідним розділом Кодексу. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Статтею 177 ПК України встановлено порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Так, пунктом 177.2 статті 177 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Законом України від 21.12.2016 № 1797-УІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» з 01.01.2017 внесено зміни у статтю 177 Податкового кодексу України.

Так, підпунктами 177.4.5, 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України передбачено, що не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не повязані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Таким чином, наведеними нормами урегульовано порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, при цьому види основних засобів подвійного призначення визначені підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України - це земельні ділянки, об`єкти житлової нерухомості, легкові та вантажні автомобілі.

Судом встановлено, що висновки контролюючого органу про заниження податку на доходи фізичних осіб у 2017р. ґрунтуються на тому, що позивачем завищено витрати за 2017 рік, за рахунок включення до складу витрат, пов`язаних з провадженням господарської діяльності, витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення - вантажних автомобілів (сідельних тягачів та причепу), вартості придбаних комплектуючих до них та їх обслуговування.

Вказане заниження податку на доходи фізичних осіб на думку відповідача також призвело до заниження позивачем військового збору та єдиного соціального внеску.

На підставі зазначених висновків контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення від 31.01.2019р. №, №, рішення № та виставлена вимога від 31.01.2019р. № Ф-.

Надаючи оцінку правомірності зазначеним актам індивідуальної дії, суд досліджує правомірність вищевказаних висновків та наявність порушень відповідних норм податкового законодавства.

Так, слід звернути увагу, що Податковим кодексом України не передбачено визначення (критерії), за яких обставин (умов) основні засоби подвійного призначення визнаються такими, що мають ознаки подвійного призначення, які б відповідно мали визначати на які цілі вантажні автомобілі можуть використовуватись частково/повністю фізичною особою - підприємцем через те, що їх власником є фізична особа.

Разом з цим, поняття термінів, пов`язаних з автомобільним транспортом визначено Законом України від 05.04.2001 №2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-ІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону № 2344-ІІІ автомобіль - колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і використовується для перевезення людей та (чи) вантажів, буксирування транспортних засобів, виконання спеціальних робіт.

Автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій.

При цьому автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.

Автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев`ять з місцем водія включно.

Причіп - транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем

Напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Щодо сідлових тягачів, то стаття 1 Закону № 2344-ІІІ не містить визначення терміну сідловий тягач.

Згідно з Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі - УКТЗЕД), затвердженої Законом України «Про Митний тариф України» від 19.09.2013 № 584-VII, сідловий тягач належить до товарної позиції трактори колісні для напівпричепів (код 870120). При цьому трактор не відноситься ні до вантажних, ні до легкових автомобілів.

Крім того, суд звертає увагу, що сідельні тягачі «DAF» шасі НОМЕР_2 , шасі НОМЕР_3 та шасі НОМЕР_4 відносяться до товарної позиції згідно УКТ ЗЕД 87012090 (трактори - транспортні засоби, призначені головним чином для буксирування чи штовхання інших транспортних засобів, пристроїв і вантажів, незалежно від того, мають вони чи ні допоміжні пристосування, у поєднанні з основним застосуванням трактора, для перевезення інструментів, насіння, добрив тощо). Вказаний факт підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не заперечуються сторонами. Отже з наведеного убачається, що сідельні тягачі не є вантажними автомобілями згідно чинного законодавства України, які визначені як основні засоби подвійного призначення пп.177.4.6 п.177.4 ст.177 ПК України.

З огляду на зазначене вище, причепи та сідлові тягачі, згідно чинного законодавства, не відносяться до основних засобів подвійного призначення, а є транспортними засобами спеціального призначення. Також слід зауважити, що ці два транспортні засоби зареєстровані, як окремі види транспорту, що підтверджується відповідними доказами, наявними в матеріалах справи, крім того кожний окремо не пристосований до перевезення вантажів.

Таким чином, тягач (так само і причіп, напівпричіп) за своїм призначенням не виконує функції щодо перевезення людей чи вантажів та виконує функції тягача, що свідчить про протиправність висновків контролюючого органу щодо віднесення їх до основних засобів подвійного призначення.

Також суд, дослідивши Книгу обліку доходів і витрат ФОП ОСОБА_1 за 2017р., копії якої долучені до матеріалів справи, встановив, що витрати на придбання тягачів та причепу позивач не вносив до витрат, тобто відповідні записи відсутні. Зворотного відповідачем до суду не надано, як і не надано будь-яких інших доказів на підтвердження віднесення позивачем до витрат витрати на придбання причепу та тягачів або пояснень з цього приводу.

Суд зауважує, що у сторін відсутній спір щодо наявності первинних документів, які підтверджують факт понесення витрат та будь-яких зауважень щодо цих первинних документів, у зв`язку з чим судом не надається оцінка первинним документам по вказаним операціям.

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України визначено, що презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За змістом указаної норми, за умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано).

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про протиправність висновків ГУ ДФС у Херсонській області про завищення позивачем витрат за 2017 за рахунок включення до витрат вартості придбання тягачів та причепу, та як наслідок визначення податкового зобов`язання на підставі таких висновків.

Згідно з пунктом 161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір у розмірі 1,5 відсотків об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Відповідно до підпункту 161.1.1 пункту 161 Податкового кодексу платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 Податкового кодексу, а саме фізична особа - резидент (нерезидент), яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Крім того, підпунктом 161.1.5 пункту 161 Податкового кодексу передбачено, що відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені статтею 171 Податкового кодексу України.

Враховуючи, що судом встановлена протиправність збільшення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, то протиправним є і нарахування військового збору на збільшену суму, оскільки військовий збір є похідним.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення від 31.01.2019р. №, № є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо вимоги №Ф- від 31.01.2019р. про сплату боргу на суму 100456,95грн. за платежем єдиний соціальний внесок та рішення № від 31.01.2019р. про нарахування штрафної санкції в розмірі 30137,09грн. за донарахування органом доходів і зборів єдиного соціального внеску, суд звертає увагу на наступне.

Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) визначаються правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Частиною 1 статі 4 Закону № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з п.1 ч.2 ст.6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується, для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом (ч. 3 ст. 7 Закону № 2464-VI).

Відповідно до ч.5 ст. 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Обчислення єдиного внеску, відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 2464-VI, здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з ч.3 ст.9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску.

Відповідно до ч.8 ст.9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом №2464-VI є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до п.11 ч.3 Закону №2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Судом встановлено, що вимога №Ф- від 31.01.2019р. про сплату боргу на суму 100456,95грн. за платежем єдиний соціальний внесок сформована контролюючим органом на підставі донарахованого останнім податку з доходів фізичних осіб за результатами проведеної перевірки, на підставі висновків, викладених в акті №715/21-22-13-04/ від 05.12.2018р. Вказана вимога в свою чергу призвела до накладення на позивача штрафу в сумі 30137,09грн. рішенням №.

З огляду на встановлені судом фактичні обставини справи та висновок суду про протиправність донарахування податку з доходів фізичних осіб в сумі 599049,24 грн., безпідставними є і нарахування єдиного соціального внеску на зазначену суму ПДФО, і застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Таким чином, вимога №Ф- від 31.01.2019р. та рішення від 31.01.2019р. № є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 31.01.2019р. №, відповідно до якого до ФОП ОСОБА_1 застосовано штраф в сумі 510,00 грн. суд зазначає наступне.

Вказане податкове повідомлення-рішення прийнято контролюючим органом на підставі п.5 висновків акту перевірки №715/21-22-13-04/ від 05.12.2018р., тобто платником вчасно та в повному обсязі не подано інформацію про об`єкти оподаткування, що використовуються у діяльності.

Податковим кодексом України визначено, що з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків (п.63.3 ст.63 ПК України).

Відповідно до положень ст.66 ПК України підставами для внесення змін до облікових даних платників податків є: інформація органів державної реєстрації; інформація банків та інших фінансових установ про відкриття (закриття) рахунків платників податків; документально підтверджена інформація, що надається платниками податків; інформація суб`єктів інформаційного обміну, уповноважених вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно платника податків; рішення суду, що набрало законної сили; дані перевірок платників податків.

Внесення змін до облікових даних платників податків здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

З матою використання єдиної раціональної методики обліку платників податків і зборів у контролюючих органах розроблено Порядок обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Мінфіну від 09.12.2011 р. №1588 (далі - Порядок №1588).

Пунктами 8.1, 8.2, 8.4 Порядку №1588 платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючий орган за основним місцем обліку у порядку, встановленому цим розділом.

Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі-об`єкти оподаткування) є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України.

Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

В обґрунтування правомірності застосування штрафу, накладеного відповідно до податкового повідомлення-рішення від 31.01.2019р. №4, представник відповідача пояснила у судовому засіданні, що позивачем не зазначено у податкових деклараціях відомості щодо наявних вантажних автомобілів, причепів, тягачів. В той же час представник відповідача зазначила, що вказані відомості позивачем надані у формі 20-ОПП.

Також слід звернути увагу, що сторонами не надано до суду доказів відсутності у контролюючого органу інформації про об`єкти оподаткування, порушення строків подання такої інформації, як і не надано податкових декларацій, у яких відсутні відповідні відомості.

Статтею 77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом.

Отже, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано до суду жодного доказу на обґрунтування правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення від 31.01.2019р. №, відповідно до якого до ФОП ОСОБА_1 застосовано штраф в сумі 510,00 грн. Натомість з пояснень представника відповідача, наданих у судовому засіданні 01.07.2019р, судом встановлено, що відповідні відомості містяться в базі контролюючого органу на підставі наданої позивачем інформації.

З огляду на викладене накладення на позивача штрафу в розмірі 510,00 грн. є безпідставним та необґрунтованим.

Враховуючи викладене податкове повідомлення-рішення від 31.01.2019р. № також підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 31.01.2019р. № за платежем з податку на додану вартість суд зазначає наступне.

Так, вказане податкове повідомлення-рішення прийнято контролюючим органом на підставі п.7 висновків акту перевірки, а саме за порушення ст. 192, п.201.1 ст.201 ПК України, тобто платником не зареєстровано у Єдиному державному реєстрі податкових накладних накладні на суму податку на додану вартість 288398 грн.

В ході проведення перевірки контролюючим органом встановлено, що позивачем не зареєстровано податкові зобов`язання за транспортними засобами - вантажними автомобілями, які було набуто у власність фізичною особою-громадянином ОСОБА_1 , тобто за операціями набуття фізичною особою у власність та реєстрацію транспортних засобів не складено податкові накладні і не зареєстровано податкові зобов`язання на загальну суму 288398,00 грн.

У судовому засіданні представник відповідача пояснила, що відповідні транспортні засоби були придбані та зареєстровані на облік на фізичну особу-громадянина, що фактично не дає права на включення таких сум податку на додану вартість до обліку фізичної особи-підприємця.

Факти придбання транспортних засобів фізичною особою-громадянином ОСОБА_1 , використанням у господарській діяльності цих транспортних засобів фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та включення останнім цих витрат до податкового кредиту сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Крім того, у судовому засіданні представник відповідача, яка безпосередньо проводила перевірку господарської діяльності позивача (старший державний ревізор-інспектор відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних та само зайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Херсонській області Бондаренко В.А.) визнала, що витати на придбання транспортних засобів, їх обслуговування та комплектуючі до транспортних засобів, які були включені позивачем до податкового кредиту пов`язані із здійсненням господарської діяльності позивача. Вказане також підтверджується матеріалами справи та актом перевірки, у якому зафіксована відсутність порушень податкового законодавства з аналогічних обставин у 2015 та 2016 роках.

Спірним у даних відносинах є обов`язок ФОП ОСОБА_1 скласти та зареєструвати в ЄРПН податкові накладні з придання транспортних засобів фізичною особою-громадянином ОСОБА_1 , оскільки саме за прострочення терміну реєстрації податкових накладних до позивача застосовано штраф у розмірі 144199,00 грн.

Так, позивач обґрунтовуючи протиправність застосування такого штрафу посилається на положення ст.ст.75, 201 ПК України та зазначає, що саме на продавця покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою, що і було зроблено продавцем. Статтею 120-1 ПК України передбачена відповідальність продавця, а не покупця товару, яким є ФОП ОСОБА_1

Розділом V Податкового кодексу України встановлено загальний порядок адміністрування ПДВ для всіх платників ПДВ.

Відповідно до пп. "б" п. 198.1 ст. 198 Кодексу до податкового кредиту відносяться суми ПДВ, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 Кодексу, протягом такого звітного періоду зокрема у зв`язку з придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи).

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 Кодексу).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 Кодексу (п. 198.6 ст. 198 Кодексу).

Разом з цим слід звернути увагу на наступне.

Відносини власності та порядок реалізації права власності визначають Конституція України та Цивільний кодекс України (далі - ЦК України).

Суб`єктами права власності за ЦК України є український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені ст. 2 ЦКУ, тобто, фізичні та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права (статті 2 та 318).

Отже, серед цього переліку відсутній такий суб`єкт права власності, як фізична особа - підприємець.

Крім того, Конституція України та ЦК України закріпили право приватної власності (статті 41 та 325 відповідно). Суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Законом може бути встановлено обмеження розміру земельної ділянки, яка може бути у власності фізичної та юридичної особи (стаття 325 ЦК України).

Таким чином, суб`єктом права власності законодавством визнаються фізичні особи (громадяни), які можуть бути власниками будь-якого майна, крім майна, яке не може знаходитися взагалі у власності фізичних осіб, і, водночас, не виокремлюється такий суб`єкт права власності як фізична особа - підприємець.

Статтею 2 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, у свою чергу суб`єктами господарювання згідно зі ст. 55 ГКУ є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

При цьому власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом (п. 1 ст. 320 ЦК України).

Отже, згідно законодавства України суб`єктом права власності виступає саме фізична особа (громадянин), а не фізична особа - підприємець.

Враховуючи те, що суб`єктом права власності на придбані транспортні засоби є фізична особа (громадянин), то таким чином фактично здійснюється передача транспортних засобів.

Відповідно до пп. "а" п. 185.1 ст. 185 Кодексу об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників ПДВ з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 Кодексу постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Постачанням товарів також вважається будь-яка із зазначених дій платника податку щодо матеріальних активів, якщо платник податку мав право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі придбання зазначеного майна чи його частини (безоплатна передача майна іншій особі; передача майна у межах балансу платника податку, що використовується у господарській діяльності платника податку для його подальшого використання з метою, не пов`язаною із господарською діяльністю такого платника податку; передача у межах балансу платника податку майна, що планувалося для використання в оподатковуваних операціях, для його використання в операціях, що звільняються від оподаткування або не підлягають оподаткуванню).

Разом з цим, чинними нормами Кодексу надано визначення основних засобів подвійного призначення, до яких належать земельні ділянки, об`єкти житлової нерухомості, легкові та вантажні автомобілі (пп. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 Кодексу).

Не включаються до складу витрат фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених ст. 177 Кодексу (пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Кодексу).

З огляду на зазначене, фізична особа - підприємець при придбанні вантажного автомобіля має право включити до складу податкового кредиту суму ПДВ з вартості вантажного автомобіля при наявності належним чином складеної та зареєстрованої в ЄРПН податкової накладної. При цьому фізична особа - підприємець зобов`язана нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ, виходячи з бази оподаткування ПДВ, визначеної відповідно до п. 188.1 ст. 188 Кодексу, та скласти податкову накладну на дату набуття права приватної власності на вантажний автомобіль фізичною особою (громадянином) і зареєструвати її в ЄРПН в терміни, встановлені Кодексом для такої реєстрації.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку-продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Із зазначених правових норм вбачається, що податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість та витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Зокрема, п.120-1.2 ст.120-1 ПК України передбачено, що відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні - рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.

Відсутність реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної, зазначених в абзаці першому цього пункту, після спливу 10 календарних днів, наступних за днем отримання платником податку податкового повідомлення-рішення, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної в такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.

У разі реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної, зазначених в абзаці першому цього пункту, протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання платником податку податкового повідомлення-рішення, штрафні санкції, передбачені абзацом другим цього пункту та пунктом 120-1.1 цієї статті, не застосовуються.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти до висновку про наявність у позивача права віднести витрати з придбання транспортних засобів до податкового кредиту, однак разом з цим податкове законодавство зобов`язує скласти та зареєструвати податкову накладну, що не видається покупцю.

Враховуючи, що у податкових деклараціях з ПДВ позивачем внесено до податкового кредиту витрати на придбання транспортних засобів, однак не було складено відповідні податкові накладні, що визнано позивачем та його представником, правомірним є накладення на нього штрафу у розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань.

Судом встановлено, що сума податку на додану вартість, що включена до податкового кредиту складає 288397,82 грн., то сума штрафу становить 144199 грн. (288397,82 х 50% = 144199).

Щодо доводів позивача про розмір штрафу, що накладено на нього відповідно до податкового повідомлення-рішення від 31.01.2019р. №, суд звертає увагу, що розмір штрафу становить саме 50% (п.120-1.2 ст.120-1 ПК України), що і зазначено в оскарженому податковому повідомленні-рішенні. Вказівка в акті перевірки на розмір штрафу 40% є опискою, що пояснено представником відповідача у судовому засіданні.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 31.01.2019р. № є правомірним, а позовна вимога у цій частині необґрунтованою.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Суд застосовує практику ЄСПЧ, зокрема, правову позицію, висловлену у справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14.10.2010, в якій ЄСПЧ дійшов висновку, що накладання органами державної влади на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку становило втручання в його майнові права у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Таким чином, Суд має встановити, чи таке втручання було виправданим відповідно до вимог цього положення.

Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Jatridis v. Greece) [ВП], №31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-II).

Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (&?е;…&?о;), № 26449/95, пункт 54, від 09.11.1999. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП], № 33202/96, пункт 109, ЄСПЛ 2000-І).

На необхідності дотримання судами правил вирішення колізій у податковому законодавстві на користь платника податків наголошено також у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України». Згідно з яким, Європейський суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статті 1 Першого протоколу до конвенції, зокрема, у зв`язку з тим, що національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника - платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеної норми суд вирішує питання щодо судових витрат. Позивач, звертаючись до суду з даним позов, сплатив судовий збір у сумі 9159,54 грн. З огляду на розмір задоволених позовних вимог, судові витрати позивача зі сплати судового збору складають 1442,00 грн. При цьому, судові витрати зі сплати судового збору, що підлягають стягненню з відповідача складають 7717, 54 грн. Отже, саме ця сума підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням ДФС України в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі:

- податкове повідомлення - рішення від 31.01.2019р. №, відповідно до якого фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб в сумі 399366,16 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції в сумі 199683,08 грн.

- податкове повідомлення - рішення від 31.01.2019р. №, відповідно до якого фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 33280,52 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції в сумі 8320,13 грн.

- податкове повідомлення - рішення від 31.01.2019р. №, відповідно до якого фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 нарахований штраф у сумі 510,00 грн.

- вимогу від 31.01.2019р. № Ф- про сплату недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 100456,95грн.

- рішення від 31.01.2019р. №, відповідно до якого фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 нараховані штрафні санкції в сумі 30137,09грн. за донарахування органом доходів і зборів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС України в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі (73000, м. Херсон, пр-т Ушакова, 75, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 7717 (сім тисяч сімсот сімнадцять) грн. 54 (п`ятдесят чотири) коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 04 липня 2019 р.

Суддя Пекний А.С.

кат. 111030200