Справа № 1340/5315/18
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/3050/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Багрія В.М., Старунського Д.М.,

за участю секретаря судового засідання Болюк Н.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання протиправної відмови та зобов`язання вчинити дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Гулкевич І.З.,

час ухвалення рішення - 12:30:22,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 04 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

09 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, в якому просив: визнати протиправною та нечинною відмову у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) для ведення селянського(фермерського) господарства; зобов`язати надати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) для ведення селянського(фермерського) господарства.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14 травня 2018 року звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою по відновленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення селянського (фермерського) господарства орієнтовною площею 2,0 га на території Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області, яка знаходиться у постійному користуванні позивача на підставі акту про постійне користування серія НОМЕР_1. За результатами розгляду цього клопотання відповідач надав лист-відмову від 14 червня 2018 року № Б-3222/0-2280/0/37-18, в якому повідомив, про відмову в наданні дозволу на виготовлення на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення селянського (фермерського) господарства, оскільки земельна ділянка, яка пропонується до відведення, відноситься до земель приватної форми власності.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним рішення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) для ведення селянського(фермерського) господарства, викладене у формі листа від 14 червня 2018 року № Б-3222/0-2280/0/37-18. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 14 травня 2018 року про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) для ведення селянського(фермерського) господарства з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оформлення результатів розгляду клопотання позивача про відмову в наданні у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення селянського (фермерського) господарства не відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а тому така відмова є протиправною. Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Львівській області надати дозвіл позивачу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення селянського (фермерського) господарства, то відсутні підстави без дотримання порядку для отримання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати наперед визначене рішення та фактично підміняти державний орган.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Держгеокадастру у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що відмова, оформлена листом від 14 червня 2018 року № Б-3222/0-2280/0/37-18, грунтується на підставі ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України. Також, у відмові зазначено, що згідно інформації Відділу у Жовківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, спірна ділянка перебуває у приватній формі власності, а тому суд першої інстанції неправомірно зазначає, що оскаржувана відмова не є обгрунтованою.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що відмова відповідача у вигляді листа не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки такої підстави, як віднесення земельної ділянки до приватної форми власності, норма ч. 7 ст. 118 ЗК України не містить.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржене, тому відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 14 травня 2018 року позивач звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою по відновленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення селянського (фермерського) господарства орієнтовною площею 2,0 га на території Річківської сільської ради Жовківського району. До клопотання долучив копію з викопіювання землекористування; копію з акту; копію картки платника податків, копію паспорта.

14 червня 2018 року Головне управління Держгеокадастру у Львівській області листом (вих.№Б-3222/0-2280/0/37-18) відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення селянського (фермерського) господарства, оскільки земельна ділянка, яка пропонується до відведення, відноситься до земель приватної форми власності.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправним рішення відповідача щодо відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) для ведення селянського(фермерського) господарства та зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача від 14 травня 2018 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. "а" ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно із ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Кабінету міністрів Автономної Республіки Крим. Кабінету міністрів Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Абзацом 1 ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено відповідним Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333 (далі - Положення № 333) та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2016 року за № 1391/29521.

Пунктом 8 Положення № 333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Крім того, згідно з пунктом 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої Наказом Держгеокадастру від 15 жовтня 2015 року № 600, накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.

При цьому пунктом 123 вказаної Інструкції визначено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.

Отже, відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ. При цьому листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.

Отже, виходячи зі змісту фактичних обставин справи та зумовленого ними оспореного правозастосування, колегія суддів зазначає, що обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Такі висновки апеляційного суду відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 04 лютого 2019 року у справі 823/1121/16.

В межах даного адміністративного спору позивач звернувся до відповідача не із зверненням, а із відповідною заявою, за наслідками розгляду якої суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній протиправно направив ОСОБА_1 відповідь у формі листа.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про відмову у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) для ведення селянського(фермерського) господарства у формі наказу, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Отже, наданий відповідачем лист від 14 червня 2018 року, в якому Головним управлінням Держгеокадастру в Львівській області повідомлено позивача про неможливість вирішення його заяви з огляду на те, що земельна ділянка, яка пропонується до відведення, відноситься до земель приватної форми власності, не може сприйматися судом як належна відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для встановлення (відновлення) меж земельної ділянки.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про невідповідність оформлення результатів розгляду клопотання позивача про відмову в наданні у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення селянського (фермерського) господарства вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи.

Стосовно зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Львівській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення селянського (фермерського) господарства, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні такої вимоги, оскільки такі повноваження є дискреційними, тобто такими, які дають можливість на власний розсуд суб`єкту владних повноважень визначити повністю або частково зміст рішення або вибрати один з кількох варіантів прийняття рішень, передбачених нормативно-правовим актом.

Разом з тим, оскільки відповідь, якою відмовлено у наданні дозволу позивачу є протиправною, то суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необхідність зобов`язати суб`єкта владних повноважень повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення селянського (фермерського) господарства та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом першої інстанції.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постановах від 11 квітня 2018 року у справі №806/2208/17 та від 24 липня 2018 року у справі №806/2254/15.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року у справі № 1340/5315/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді В. М. Багрій
Д. М. Старунський