Справа № В/851/53/19
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 липня 2019 р.Справа № В/851/53/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача - Мельнікової Л.В.,

суддів - Калитки О. М. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про перегляд за виключними обставинами постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій протиправними та дискримінаційними, зобов`язання вчинити дії, -

В с т а н о в и л а:

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 року частково задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 до Південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій протиправними та дискримінаційними, зобов`язання вчинити дії.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2018 року задоволена апеляційна скарга Південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області. Рішення суду першої інстанції скасовано, з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

07.06.2019 року на адресу Другого апеляційного адміністративного суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2018 року. Одночасно заявником заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на подання суду апеляційної інстанції зазначеної заяви.

Обґрунтовує заяву ОСОБА_1 тим, що не має юридичної освіти та достатньої юридичної кваліфікації. Поважною причиною пропуску строку заявник вважає те, що має статус учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та інвалідність ІІІ групи.

Заявник переконливо просить суд при розгляді заяви керуватися виключно положеннями Конституції України, нормами матеріального права, принципами адміністративного судочинства, що визначені ст.ст. 6, 7 КАС України, практикою Європейського суду з прав людини, адже права людини визнаються найвищими цінностями, які визначають зміст і спрямованість держави.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи клопотання та матеріали справи, колегія суддів вважає, що заявлене клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами ст. 362 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за виключними обставинами.

Заяву про перегляд судового рішення за нововиявленим обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу (встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом (не застосованого судом) при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане), - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня офіційного оприлюднення відповідного рішення Конституційного суду України (п. 4 ч. 1 ст. 363 КАС України).

Як установлено судовим розглядом, підставою для звернення позивача ОСОБА_1 слугувала обставина ухвалення 25.04.2019 року Другим сенатом Конституційного Суду України рішення № 1-р(ІІ)/2019 у справі за конституційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ, положення якого застосовані Харківським апеляційним адміністративним судом при розгляді справи № 818/2439/18. Означене рішення органу конституційної юрисдикції офіційно оприлюднено 26.04.2019 року.

За приписами ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними за змістом вказаної норми визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

В контексті наведеної норми поважними причинами пропуску строку на звернення до суду із відповідною заявою можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами справи певних процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Колегія суддів зазначає, що за приписами ч. 3 ст. 6 КАС України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на доступ до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцією якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. Fгаnсе Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Приходячи до висновку про задоволення клопотання позивача ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що застосування процесуального обмеження за своєю суттю буде свідченням необґрунтованого позбавлення його права на звернення до суду, тобто права на справедливий суд.

Наведене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.03.2018 року по справі № 804/243/16, відповідно до якого, вияв надмірного формалізму під час застосування норм права міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі наведеного, керуючись ст. 6, 121, 361, 362, 363, ч. 2 ст. 321 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Задовольнити клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про перегляд за виключними обставинами постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року по справі № 818/2439/18.

Поновити ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд за виключними обставинами постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року по справі № 818/2439/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій протиправними та дискримінаційними, зобов`язання вчинити дії.

Ухвала Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач (підпис)Мельнікова Л.В.
Судді(підпис) (підпис)Калитка О.М. Кононенко З.О.