Справа № 200/6579/19-а
Суддя: Абдукадирова К.Е.
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2019 р. Справа№200/6579/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Абдукадирової К.Е., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 )

до Покровського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Центральна, 13)

про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

21 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Покровського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому, з урахуванням уточнень, просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Красноармійського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області від 27 травня 2018 року № 4140 про відмову у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Покровське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на підставі статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із зарахуванням періодів роботи водієм Станції швидкої медичної допомоги м. Торез з 10 серпня 1982 року по 30 вересня 2014 року.

27 травня 2019 року суд прийняв до розгляду позовну заяву, відкрив провадження в адміністративній справі № 200/6579/19-а за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

За правилами пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з частиною 3 статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у травні 2018 року звернувся до Покровського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії на умовах передбачених ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", надавши наступні документи: заяву про призначення пенсії № 4140 від 14.05.2018р., копію паспорту та ІПН, копію трудової книжки НОМЕР_2 від 05.01.1979р., копію військового квитка НОМЕР_3 від 13.11.1976р., копію диплому № 731351 від 19.07.1976р.

Проте, рішенням № 4140 від 27.05.2018р. головою комісії з припинення пенсії Красноармійського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області до страхового стажу не зараховано період роботи водієм Станції швидкої медичної допомоги м. Торез з 10 серпня 1982 року по 01 серпня 2014 року. Зазначає, що відповідач у спірному рішенні вказав про те, що страховий стаж обчислено на підставі даних про наявний стаж та даних про сплату внесків у відомостях персоніфікованого обліку. Для розрахунку страхового стажу не взято до уваги документи про стаж, про пільговий стаж, видані підприємствами, що розташовані на непідконтрольній українській владі території, у зв`язку з тим, що перевірити достовірності їх видачі немає можливості, а тому відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 25 років.

Вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушує його конституційні права.

В установлений судом строк відповідачем через відділ документообігу та архівної роботи Донецького окружного адміністративного суду були надані заперечення на адміністративний позов позивача, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача.

Свою позицію відповідач вмотивовував тим, що пенсія за віком призначається відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менш ніж 25 років. Вказує, що згідно з наданими документами страховий стаж позивача складає 24 роки 00 місяців 26 днів. Згідно трудової книжки НОМЕР_4 від 05.01.1979 р. до страхового стажу не зараховано період роботи на Станції швидкої медичної допомоги з 10.08.1982р. оскільки відсутній запис про звільнення, а записи №№ 11-14 здійснені підприємством, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, з зв`язку з чим відсутні підстави для зарахування періоду роботи з 10 серпня 1982 року по вересень 2014 року.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_5 , (адреса реєстрації внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_3 . Центральна АДРЕСА_4 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ), є внутрішньо переміщеною особою про що свідчить довідка від 14 травня 2018 року № .

Судом встановлено, що записами у трудовій книжці серії НОМЕР_4 підтверджується, що позивач з 10 серпня 1982 року прийнятий на посаду водія другого класу до Станції швидкої медичної допомоги м. Сніжне (запис № 8); 01 травня 2013 року Станція швидкої медичної допомоги м. Сніжне реорганізована у Станцію швидкої медичної допомоги м. Торез Відокремлений структурний підрозділ комунальної лікувально-профілактичної установи «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (запис № 10); 28 липня 2014 року «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» підпорядкований «Республіканський центр екстреної медичної допомоги» (запис № 11); 01 серпня 2014 року прийнятий на посаду водія транспортного засобу (запис № 12); 30 вересня 2014 року звільнений з посади за згодою сторін (запис № 13) (а.с. 24-26).

Судом також встановлено, що відповідно до запису трудової книжки № 14 записи № 12 та 13 визнано недійсними та визначено, що позивач продовжував працювати станом на 18 листопада 2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, довідки про підтвердження наявного трудового стужу для призначення пенсії від 09 жовтня 2014 року № 136, виданої Комунальною лікувально-профілактичною установою «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» зазначено, що ОСОБА_1 працював повний робочий день у Відокремленому структурному підрозділі Станції швидкої медичної допомоги м. Торез Комунальної лікувально-профілактичної установи «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» в період з 10 серпня 1982 року (наказ про прийняття № 82) по 30 вересня 2014 року (наказ про звільнення №55-к) на посаді водія санітарного транспорту виїзної бригади Станції швидкої медичної допомоги м. Торез (а.с. 27-28).

Судом встановлено, що позивач у травні 2018 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. До заяви були додані заява про призначення пенсії № 4140 від 14.05.2018р., копія паспорту та ІПН, копія трудової книжки НОМЕР_2 від 05.01.1979р., копія військового квитка НОМЕР_3 від 13.11.1976р., копія диплому № 731351 від 19.07.1976р.

27 травня 2018 року за результатами розгляду вказаної заяви відповідачем було прийняте рішення про відмову в призначенні пенсії № 4140. В обґрунтування спірного рішення відповідач зазначив, що пенсія за віком призначається відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менш ніж 25 років. Вказує, що згідно з наданими документами страховий стаж позивача складає 24 роки 00 місяців 26 днів. Згідно трудової книжки НОМЕР_4 від 05.01.1979 р. до страхового стажу не зараховано період роботи на Станції швидкої медичної допомоги з 10.08.1982р. оскільки відсутній запис про звільнення, а записи №№ 11-14 здійснені підприємством, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, з зв`язку з чим відсутні підстави для зарахування періоду роботи з 10.08.1982р.

При цьому відповідач зазначив, що зарахувати період роботи позивача на Станції швидкої медичної допомоги з 10.08.1982р. до страхового стажу можливо лише за даними персоніфікованого обліку з 01 січня 1999 року по 30 червня 2014 року. При цьому, доказів про те чи зарахований цей період до страхового стажу позивача, відповідачем не надано.

Водночас, спірним питанням цієї справи є не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи на Станції швидкої медичної допомоги з 10 серпня 1982 року по 30 вересня 2014 року, оскільки відсутній запис про звільнення, а записи №№ 11-14 здійснені підприємством, яке знаходиться на тимчасово окупованій території.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-ІV).

Відповідно до статті 26 Закону № 1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно преамбули Закону України Про пенсійне забезпечення, цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положенням частини 1 статті 9 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Стаття 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування зазначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 1 Закону України Про пенсійне забезпечення громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Як передбачено статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 1993 року № 637 прийнятий Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, в якому в пункті 1.2 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами.

Питання подання документів для призначення (перерахунку) пенсій регулюються Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-ІV, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846.

Як встановлено пунктом 4.7. Порядку № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Суд вважає необґрунтованою відмову відповідача щодо не зарахування періодів роботи позивача, які зазначені у трудовій книжці та у Індивідуальних відомостях про застраховану особу, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Зазначений висновок викладено в постанові Верховного суду від 06 березня 2018 року по справі № 754/14898/15-а.

Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи щодо роботи позивача у вищевказані періоди на вищезазначених підприємствах. Наведені записи трудової книжки про роботу позивача за вказані періоди свідчать про зайнятість останнього за відповідними посадами за період з 10 серпня 1982 року по 30 вересня 2014 року.

Водночас, суд погоджується, що відповідно до частини 3 статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Однак, провести перевірку достовірності документів не має можливості тому, що підприємства знаходяться на тимчасово непідконтрольній українській владі території і не здійснили перереєстрацію юридичної адреси на підконтрольну України територію.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Проте, суд зауважує, що відсутність можливості проведення перевірки не може позбавляти позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань призначення пенсії за віком. Як встановлено судом, наявність страхового стажу за дані періоди підтверджуються належними записами в трудовій книжці позивача.

Щодо врахування періоду роботи позивача з 10 серпня 1982 року по 30 вересня 2014 року суд зазначає наступне.

До спірних правовідносин слід застосовувати "намібійські винятки" Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі №235/2357/17 (адміністративне провадження №К/9901/2383/17).

За встановлених обставин, суд дійшов висновку про те, що позивачем документально підтверджено період його роботи у Відокремленому структурному підрозділі Станції швидкої медичної допомоги м. Торез Комунальної лікувально-профілактичної установи «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» з 10 серпня 1982 року по 30 вересня 2014 року.

Разом з тим, суд не приймає до уваги запис № 14 від 18 листопада 2014 року в частині недійсності запису трудової книжки № 13 щодо звільнення позивача 30 вересня 2014 року, оскільки ці обставини підтверджені довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії від 09 жовтня 2014 року № 136, виданої Комунальною лікувально-профілактичною установою «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» в якій зазначено, що ОСОБА_1 працював повний робочий день у Відокремленому структурному підрозділі Станції швидкої медичної допомоги м. Торез Комунальної лікувально-профілактичної установи «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» в період з 10 серпня 1982 року (наказ про прийняття № 82) по 30 вересня 2014 року (наказ про звільнення №55-к) на посаді водія санітарного транспорту виїзної бригади Станції швидкої медичної допомоги м. Торез (а.с. 27-28).

Водночас, зазначений запис в трудовій книжці щодо недійсності записів трудової книжки зроблений станом на листопад 2014 року, що не має відношення до предмету спору, оскільки факт звільнення позивача з посади підтверджено зазначеними вище документами, саме з 30 вересня 2014 року.

Як передбачено частиною 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку що, повідомляючи позивачу про відмову в призначенні пенсії, управління діяло без врахування всіх істотних обставин, внаслідок чого позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За приписами статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі Ілашку та інші проти Молдови та Росії, ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем Молдавської Республіки Придністров`я. Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах Пічкур проти України, Ілашку та інші проти Молдови та Росії як джерело права відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14, та в силу статті 6 КАС України враховується судом при розгляді даної справи.

Наведені вище обставини свідчать про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання як пенсійне забезпечення особи, яке гарантується статтею 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами 2 другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормами частини 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду,може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Нормами статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З аналізу вищезазначених правових норм суд дійшов висновку, що відповідач своїми діями не забезпечив справедливої рівноваги, запобігаючи несприятливим наслідкам, які можуть виникнути після прийняття такого рішення для захисту основоположних прав конкретної особи, використовуючи свої функції, покладені статтею 19 Конституції України.

За таких обставин та з урахуванням вищевикладеного суд дійшов до висновку щодо задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

Відповідно до статті 243 КАС України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями статті 139 КАС при задоволенні позову судові витрати покладаються на відповідача. Позивачем був сплачений судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп. відповідно до квитанції від 07 грудня 2018 року.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) до Покровського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Центральна, 13) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Красноармійського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області від 27 травня 2018 року № 4140 про відмову у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Покровське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на підставі статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з врахуванням висновків суду та зарахуванням періодів роботи ОСОБА_1 водієм Станції швидкої медичної допомоги м. Торез з 10 серпня 1982 року по 30 вересня 2014 року.

Стягнути з Покровського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, 85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Центральна, 13) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 03 липня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Е. Абдукадирова