Справа № 810/1574/18
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 липня 2019 року № 810/1574/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Київській області про скасування податкового боргу, зобов`язання утриматись від певних дій, -

Суд прийняв до уваги таке:

До Київського окружного адміністративного суду міста Києва звернулися ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (далі - позивачі) з позовом до Головного управління ДФС у Київській області (далі - відповідачі) про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень, скасування податкового боргу, заборони відповідачу нараховувати позивачам земельний податок.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.05.2018 дану справу передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.09.2018 відкрито спрощене провадження у справі.

11.06.2019 до суду надійшла заява позивачів про збільшення (уточнення) позовних вимог, відповідно до якої позивачами заявлені наступні позовні вимоги:

- скасувати наявний податковий борг по земельному податку з фізичних осіб, що обліковується в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 у сумі 124 061,21 грн. щодо сплати земельного податку на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 та заборонити ГУ ДФС у Київській області нараховувати ОСОБА_1 , який має право здійснювати будь-які платежі та правочини без ідентифікаційного номеру, паспорт НОМЕР_2 , земельний податок на зазначену земельну ділянку в майбутньому;

- скасувати наявний податковий борг по земельному податку з фізичних осіб, що обліковується в інтегрованій картці платника ОСОБА_2 станом на 22.11.2017 року (на суму 94013,57 грн.), кадастрові номера земельних ділянок НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 та заборонити ГУ ДФС у Київській області нараховувати ОСОБА_2 , який має право здійснювати будь-які платежі та правочини без ідентифікаційного номеру, паспорт НОМЕР_6 , земельний податок на зазначені земельні ділянки в майбутньому;

- скасувати наявний податковий борг по земельному податку з фізичних осіб, стосовно ОСОБА_3 за 2017 рік (на суму 779,53 грн.) за земельні ділянки кадастрові номери НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_53 та заборонити ГУ ДФС у Київській області нараховувати ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_16 , земельний податок на зазначені земельні ділянки в майбутньому;

- скасувати наявний податковий борг по земельному податку з фізичних осіб, що обліковується в інтегрованій картці платника ОСОБА_4 станом на 08.12.2017 (на суму 58 305,90 грн.), за земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_17 та заборонити ГУ ДФС у Київській області нараховувати ОСОБА_4 , який має право здійснювати будь-які платежі та правочини без ідентифікаційного номеру, паспорт НОМЕР_18 , земельний податок на зазначені земельні ділянки в майбутньому.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що відповідачем безпідставно нараховано земельний податок за користування земельними ділянками, які не належать на праві власності позивачам відповідно до судових рішень, які набрали законної сили. У зв`язку із цим позивачі просять скасувати наявний податковий борг із земельного податку та заборонити відповідачу нараховувати такий податок на земельні ділянки, які не належать позивачам на праві власності.

Відповідач проти задоволення позову заперечив. Зазначив, що земельний податок нарахований позивачам на підставі даних земельного кадастру, згідно яких вони є власниками земельних ділянок. Відповідач посилався на те, що діяв у відповідності до вимог законодавства та просив відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Матеріали справи свідчать про те, що кожен з позивачів є власником декількох земельних ділянок, а саме, відповідно до даних ІТС «Податковий блок» та земельного кадастру (а.с. 172-178 т. ІІ):

ОСОБА_1 є власником земельних ділянок із кадастровими номерами: НОМЕР_19 ; НОМЕР_20 . Також, зі змісту рішення Обухівського районного суду Київської області від 12.01.2015 №372/2464/13-ц (а.с. 147-153 т. І) слідує, що ОСОБА_1 був власником земельної ділянки із кадастровим номером НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 є власником земельних ділянок із кадастровими номерами: НОМЕР_21 ; НОМЕР_22 ; НОМЕР_23 ; НОМЕР_24 ; НОМЕР_25 ; НОМЕР_26 ; НОМЕР_27 ; НОМЕР_28 ; НОМЕР_29 ; НОМЕР_30 ; НОМЕР_31 ; НОМЕР_32 ; НОМЕР_33 ; НОМЕР_34 ; НОМЕР_35 ; НОМЕР_36 ; НОМЕР_37 ; НОМЕР_38 ; НОМЕР_7 ; НОМЕР_8 ; НОМЕР_9 ; НОМЕР_10 ; НОМЕР_11 ; НОМЕР_12 ; НОМЕР_13 ; НОМЕР_14 ; НОМЕР_39 ; НОМЕР_40 ; НОМЕР_41 ; НОМЕР_42 ; НОМЕР_43 ; НОМЕР_44 .

ОСОБА_4 є власником земельних ділянок із кадастровими номерами: НОМЕР_45 ; НОМЕР_46 ; НОМЕР_47 ; НОМЕР_17 ; НОМЕР_48 .

Відповідач не надав на вимогу ухвали суду про витребування доказів даних земельного кадастру щодо перебування земельних ділянок у власності ОСОБА_2 , однак у відзиві на позов вказав на те, що останній є власником трьох земельних ділянок на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району площею 8,91 га, 1,98 га, 3,96 га. З матеріалів справи також слідує, що ОСОБА_2 був власником земельних ділянок на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району площею 10,89 га (кадастровий номер НОМЕР_49 ), площею 1,9801 га (кадастровий номер НОМЕР_4 ) та площею 1,9799 га (кадастровий номер НОМЕР_54).

Позивачі посилались на те, що подані відповідачем дані ІТС «Податковий блок» є недостовірними, а саме не співпадають з правовстановлюючими документами номери і площі земельних ділянок.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

Позивачами не надано доказів на підтвердження наведених доводів щодо неспівпадіння даних ІТС «Податковий блок» із правовстановлюючими документами.

Суд встановив, що позивачі втратили право власності на деякі із вказаних земельних ділянок на підставі судових рішень, які набрали законної сили.

Так, відповідно до рішення Обухівського районного суду Київської області від 12.01.2015 №372/2464/13-ц, зокрема, визнано недійсним державний акт на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_1 . В цій частині судове рішення залишене без змін рішенням Апеляційного суду Київської області від 28.05.2018 (а.с. 147-163 т. І).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22.12.2014 №372/2293/13-ц визнано недійсними державні акти на право власності ОСОБА_2 на земельні ділянки із кадастровими номерами НОМЕР_7 ; НОМЕР_8 ; НОМЕР_9 ; НОМЕР_10 ; НОМЕР_11 ; НОМЕР_12 ; НОМЕР_13 ; НОМЕР_14 ; НОМЕР_39 . В цій частині судове рішення залишене без змін рішенням апеляційного суду Київської області від 14.04.2015 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.07.2015 (а.с. 223-251 т. І).

Згідно із рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.12.2011 №2-1561-11 визнано недійсним державний акт на право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_17 . Дане судове рішення залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11.04.2012 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.09.2012 (а.с. 5-24 т. ІІ).

Відповідно до рішення Обухівського районного суду Київської області від 25.12.2014 №2-1558/11, зокрема, визнано недійсними державні акти на право власності ОСОБА_2 на земельні ділянки із кадастровими номерами НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_51 . В цій частині судове рішення залишене без змін рішенням апеляційного суду Київської області від 31.03.2016, а також витребувано із незаконного володіння ОСОБА_2 земельні ділянки із кадастровими номерами НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_3 (а.с. 174-218 т. І).

Отже, позивачами втрачено право власності на частину земельних ділянок, що перебували у них на праві власності. При цьому, матеріали справи свідчать про те, що позивачі досі є власниками інших земельних ділянок, кадастрові номери яких були зазначені вище та право власності на які не скасоване вказаними судовими рішеннями.

Суд встановив, що відповідачем було направлено на адресу ОСОБА_1 податкову вимогу від 19.09.2017 №2131-10 на суму 63 965,93 грн., яка була отримана позивачем 20.10.2017, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

На адресу ОСОБА_4 відповідач направив податкову вимогу від 19.09.2017 №772-23 на суму 58 305,90 грн., яка була отримана позивачем 16.10.2017, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

На адресу ОСОБА_2 відповідач направив податкову вимогу від 28.10.2015 №27999-10 на суму 63965,93 грн., яка була повернута відправнику, що підтверджується копією поштового конверта.

Доказів направлення податкової вимоги на адресу ОСОБА_3 суду не надано.

Відповідно до відомостей з облікових карток позивачів із земельного податку слідує, що станом на 21.08.2018 обліковується податковий борг у наступних розмірах: ОСОБА_1 - 124 061,00 грн.; ОСОБА_2 - 124061,19 грн., ОСОБА_4 - 113 083,66 грн., ОСОБА_3 - 778,83 грн.

Вважаючи, що відповідач протиправно нарахував позивачам податкове зобов`язання зі сплати земельного податку на вказані суми, останні звернулись до суду та просили скасувати наявний податковий борг, а також заборонити відповідачу нараховувати земельних податок на земельні ділянки, право власності на які скасоване вищезазначеними судовими рішеннями.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд, відповідно до відомостей з облікових карток позивачів із земельного податку, встановив, що сума податкового боргу з податку на землю позивачів виникла у зв`язку із несплатою грошового зобов`язання визначеного контролюючим органом у податкових повідомленнях-рішеннях, а саме:

- сума податкового боргу ОСОБА_1 у розмірі 124 061,00 грн. виникла на підставі податкових повідомлень-рішень: №17470-15 від 30.06.2014; №9602915 від 02.09.2015; №8645093-18 від 30.10.2016; №613 від 01.08.2017; №613 від 01.08.2018; №6-1013 від 22.06.2018; №6-1013 від 22.06.2018;

- сума податкового боргу ОСОБА_2 у розмірі 124 061,00 грн. виникла на підставі податкових повідомлень-рішень: №17479-15 від 30.06.2014; №9602506 від 30.07.2015; №8644209-18 від 30.06.2016; №613 від 01.08.2017; №613 від 01.08.2017; №613 від 01.08.2017; №6-1013 від 22.06.2018; №6-1013 від 22.06.2018; №6-1013 від 22.06.2018;

- сума податкового боргу ОСОБА_4 у розмірі 113083,66 грн. виникла на підставі податкових повідомлень-рішень: №17448-15 від 30.06.2014; №9602795 від 30.07.2015; №8644813-18 від 30.06.2016; №613 від 01.08.2017; №613 від 30.09.2017; №6-1013 від 22.06.2018; №6-1013 від 22.06.2018;

- сума податкового боргу ОСОБА_3 у розмірі 778,83 грн. виникла на підставі податкових повідомлень-рішень: №6-1013 від 30.06.2018; №6-1013 від 30.06.2018; №6-1013 від 30.06.2018; №6-1013 від 30.06.2018; №6-1013 від 30.06.2018; №6-1013 від 30.06.2018; №6-1013 від 30.06.2018; №6-1013 від 30.06.2018; №6-1013 від 30.06.2018; №6-1013 від 30.06.2018; №6-1013 від 30.06.2018; №6-1013 від 30.06.2018; №6-1013 від 30.06.2018; №6-1013 від 30.06.2018; №6-1013 від 30.06.2018; №6-1013 від 30.06.2018; №6-1013 від 30.06.2018.

Доказів оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень у адміністративному та/або судовому порядку суду не надано. В межах даного спору наведені податкові повідомлення-рішення також позивачами не оскаржуються.

Згідно зі статтею 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Стаття 36 Податкового кодексу України передбачає, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податків обчислити, задекларувати та сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання; або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим кодексом або законами з питань митної справи.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 269 Податкового кодексу України встановлено, платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Згідно із підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено обов`язок платників податків сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом.

Положеннями статей 270, 271 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності. Базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців) (стаття 285 Податкового кодексу України).

Згідно із пунктом 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 286.5 статті 286 Податкового кодексу України встановлено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за звітний рік сплачується: а) фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення; б) юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.

Статтею 56 Податкового кодексу України встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

У разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Як було встановлено судом, ГУ ДФС у Київській області нарахувало ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 суми податку на землю шляхом прийняття податкових повідомлень-рішень, які вказані вище. Позивачі не надали суду доказів сплати та/або оскарження цих податкових повідомлень-рішень. В свою чергу відповідач зазначив, що податковий борг позивачів виник у зв`язку із несплатою ними грошових зобов`язань у встановлені строки.

У відповідності до пункту 286.5 Податкового кодексу України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем знаходження земельної ділянки для проведення звірки даних щодо:

розміру площі земельної ділянки, що перебуває у власності та/або користуванні платника податку;

права на користування пільгою із сплати податку;

розміру ставки податку;

нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, користування пільгою, контролюючий орган за місцем знаходження земельної ділянки проводить протягом десяти робочих днів перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Позивачі не надали доказів звернення до ГУ ДФС у Київській області щодо проведення звірки з питання чи нараховано земельний податок на земельні ділянки, право власності на які припинено відповідно до судових рішень.

Положеннями статті 59 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. У разі, якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається.

Суд встановив, що ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 були направлені податкові вимоги від 19.09.2017 №2131-10, від 19.09.2017 №772-23 та від 28.10.2016 №27999-10, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. 169-171 т. ІІ).

Пунктом 60.6 статті 60 Податкового кодексу України передбачено, якщо нарахована сума грошового зобов`язання або податкового боргу збільшується внаслідок їх адміністративного оскарження, раніше надіслане повідомлення - рішення або податкова вимога не відкликаються. На суму збільшення грошового зобов`язання надсилається окреме податкове повідомлення - рішення, а на суму збільшення податкового боргу окрема податкова вимога не надсилається.

Згідно з визначенням, наведеним в підпункті 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий борг - податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Суд зазначає, що оскільки позивачами не надано доказів сплати суми грошового зобов`язання з податку на землю, визначеного вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями або оскарження даних податкових повідомлень-рішень, то підстави для скасування наявного у позивачів податкового боргу відсутні.

Стосовно позовних вимог про заборону ГУ ДФС у Київській області нараховувати позивачам, земельний податок на зазначені земельні ділянки в майбутньому, суд зазначає, що вона не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійснені ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Тобто, виходячи зі змісту норми частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено в майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушене чи ні.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи учасників справи стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 6, 8, 9, 77, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивачі: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_52 , має право здійснювати будь-які платежі та правочини без ідентифікаційного номеру);

ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_6 , має право здійснювати будь-які платежі та правочини без ідентифікаційного номеру);

ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_16 );

ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_4 , паспорт НОМЕР_18 , має право здійснювати будь-які платежі та правочини без ідентифікаційного номеру).

Відповідач: Головне управління ДФС у Київській області (адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 5А, ).

Суддя Р.О. Арсірій