Справа № 1.380.2019.000102
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.000102
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулкевич І.З.,

секретар судового засідання Шавель М.М.,

за участю: представників відповідачів Бончишин О.Я., Гути О.М.

розглянувши у відкритому судовому з асіданні в залі суду в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військово-лікарської комісії Західного регіону Львівської області, Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, Комунального закладу Львівської обласної ради "Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи", Міністерства оборони України про визнання протиправними, скасування постанови та рішення, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Військово-лікарської комісії Західного регіону Львівської області, Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, Комунального закладу Львівської обласної ради "Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи", Міністерства оборони України , в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати постанову Військово-лікарської комісії Західного регіону від 12.09.2018 року про визнання ОСОБА_1 придатним до військової служби без визначення ступеня придатності;

- визнати протиправним та скасувати рішення Комунального закладу Львівської обласної ради "Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи", МСЕК №3 від 25.10.2018 року про відмову у визнанні ОСОБА_1 інвалідом;

- визнати протиправними дії (бездіяльність) військово-лікарської комісії Західного регіону; Комунального закладу Львівської обласної ради "Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи", МСЕК №3, Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, Міністерства оборони України з приводу не визначення (у відсотковому співвідношенні) ступеня придатності (обмеженої придатності) ОСОБА_1 до військової служби;

- зобов`язати Військово-лікарську комісію військово-медичного клінічного центру Західного регіону провести повторний огляд ОСОБА_1 на предмет визначення ступеня придатності (обмеженої придатності) до військової служби;

- зобов`язати комунальний заклад Львівської обласної ради "Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи", МСЕК №3 провести повторний огляд ОСОБА_1 на предмет визначення ступеня втрати працездатності та встановлення групи інвалідності.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постановою Військово-лікарської комісії Західного регіону від 12.09.2018 встановлено у ОСОБА_1 ряд захворювань пов`язаних із захистом Батьківщини, однак визнано придатним для проходження військової служби. Окрім того, при визначенні ступеня придатності до військової служби посадовими особами Військово-лікарської комісії Західного регіону у постанові від 12.09.2018 не було зазначено ступінь придатності (обмеженої придатності) у відсотках та не було проведено додаткових обстежень стану мого здоров`я та свідомо проігноровано наявну у позивача медичну документацію.

Після скарг та звернень позивача на неправомірність дій посадових осіб Військово-лікарської комісії Західного регіону, позивач скеровано до Комунального закладу Львівської обласної ради "Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи", МСЕК №3, для отримання висновку з приводу визначення ступеня обмеження життєдіяльності та можливого встановлення групи інвалідності. Рішення МСЕК №3 від 25.10.2018 позивача не визнано інвалідом та повторно не проведено додаткових обстежень стану здоров`я та проігноровано наявну в нього медичну документацію, не встановлено ступеня придатності до військової служби у відсотках, з врахуванням виявлених захворювань.

Позивач подав скаргу до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України на постанову від 12.09.2018, однак листом від 09.11.2018 №5040 скаргу залишено без задоволення, а постанову від 12.09.2018 без змін.

Відтак вважає, що відповідачами порушено вимоги чинного законодавства, просив задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач 1 позов не визнав, долучив до матеріалів справи відзив на позовну заяву в якому зазначив, що постанова ВЛК від 12.09.2018 №475/3 прийнята обгрунтовано, відповідно до п.22.7 ІІ розділу Положення про військову-лікарську експертизу в ЗС України. Окрім того, зазначив, що Положенням про військову-лікарську експертизу в ЗС України не передбачено визначення (у відсотковому співвідношенні) ступеня придатності (обмеженої придатності) до військової служби.

Вважає, позовні вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Відповідач 2 позов не визнав, долучив до матеріалів справи відзив на позовну заяву в якому зазначив, що висновок про придатність Позивача до військової служби є законним та обгрунтованим, відтак позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Відповідач 3 подав заперечення на позовну заяву, в якому зазначив, що рішення Обласної МСЕК №3 щодо невизнання ОСОБА_1 особою з інвалідністю, є законним та обгрунтованим, відтак позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Відповідач 4 подав відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що Військово-лікарська комісія Західного регіону Львівської області та Центральна військово-лікарська комісія Міністерства оборони України діяли в межах повноважень визначених Положенням про військову-лікарську експертизу в ЗС України, а отже відсутні будь-які підстави вважати їхні дії протиправними та відповідно зобов`язувати вчиняти дії в розріз Положення про військову-лікарську експертизу в ЗС України. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, подав клопотання про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсягу.

Представники відповідачів у судовому засіданні проти позовних вимог заперечили та просили у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, прийшов до наступних висновків.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 у період з 22.08.2018 по 13.09.2018 проходив обстеження в умовах клініки психіатрії Військово-лікарської комісії Західного регіону.

Згідно довідки Військово-лікарської комісії Західного регіону Львівської області від 12.09.2018 №475/3 сержант військової служби за контрактом ОСОБА_1 , 1981 року народження пройшов медичний огляд ВЛК психоневрологічного профілю ВМКЦ Західного регіону 12.09.2018 та на підставі статей 64в, 68в, 45в, 52г, 62г графи ІІ Розкладу хвороб визнаний "Придатний до військової служби". Причинний зв`язок захворювань хребта (ізольований остеохондроз шийного та поперекового відділів хребта) та хронічний калькульозний простатит "Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини". Інші діагностовані захворювання у ОСОБА_1 - пов`язані з проходженням військової служби.

27 вересня 2018 року наказом командира №200 позивача звільнено у запас за сімейними обставинами.

Згідно заключення Обласної МСЕК №3 від 25.10.2018 ОСОБА_1 інвалідом не визнано.

Позивач подав скаргу до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України на постанову від 12.09.2018, однак листом від 09.11.2018 №5040 скаргу залишено без задоволення, а постанову від 12.09.2018 визнано обгрунтованою, яка набула законної сили і підстав для її перегляду немає.

Не погодившись з постановою Військово-лікарської комісії Західного регіону та рішенням Обласного МСЕК , позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.2 ст.2 КАС України, відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відносини щодо надання особі статусу інваліда врегульовані наступними нормативно-правовими актами: Законом України від 21 березня 1991 року № 875 ХІІ "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі Закон № 875); Законом України від 06 жовтня 2010 року № 2961-IV "Про реабілітацію інвалідів в Україні" (далі Закон № 2961); Положенням про медико-соціальну експертизу та Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317; Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 (далі Положення № 402).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 875 інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Абзац четвертий частини першої статті 1 Закону № 2961 встановлює, що інвалідність це міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Цією ж статтею передбачено, що обмеження життєдіяльності - це помірно виражена, виражена або значно виражена втрата особою внаслідок захворювання, травми (її наслідків) або вроджених вад здатності до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності нарівні з іншими громадянами.

Частиною першою статті 3 Закону № 875 передбачено, що інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2961 медико-соціальна експертиза це визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров`я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи.

Згідно з частиною другою статті 6 Закону № 875 громадянин має право в судовому порядку оскаржувати рішення органів медико-соціальної експертизи про визнання чи невизнання його інвалідом.

При розгляді справи суд враховує таку особливість відповідної сфери правовідносин як необхідність високого професіоналізму для визначення питання про наявність у особи ознак інвалідності.

Це зумовлює висновок про те, що суд, при розв`язанні спору, у першу чергу перевіряє дотримання медико-соціальною експертною комісією порядку проведення експертизи та основних вимог законодавства, що регулює відповідну сферу.

При цьому, вирішення питань щодо визначення міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності особи вбачається дискреційним повноваженням відповідних комісій, яке суд не може перебирати на себе, оскільки це вимагає наявності медичної освіти та спеціальної підготовки.

Тому при розгляді цієї справи суд перевірятиме виключно питання щодо відповідності діянь та рішень відповідачів положенням частини другої статті 19 Конституції України, згідно з якою органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1.3. Положення, що затверджено наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі Положення) одним із основних завдань військово-лікарської експертизи є визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.

Відповідно до пункту 2.1 Положення для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Відповідно до п.2.2 розділу І Положення №402 штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону; ВЛК евакуаційного пункту; ВЛК пересувної госпітальної бази.

Пунктом 2.3 Положення встановлено, що ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України.

Згідно п. п. 2.3.5, 2.4.10 Положення передбачено, що постанови ЦВЛК та ВЛК Західного регіону можуть бути оскаржені в судовому порядку.

Разом з тим, п.6.10 глави 6 розділу IІ Положення № 402 визначено, медичний огляд військовослужбовців, які отримали захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії), з метою визначення ступеня придатності до військової служби проводиться при визначеному лікарсько-експертному наслідку (результаті) захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії).

Пункт 20.1 розділу ІІ Положення №402, визначає, що постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів. У прийнятті постанови голова та члени ВЛК не залежні і у своїй роботі керуються цим Положенням. У разі незгоди голови або членів комісії з думкою інших членів, їх окрема думка заноситься до протоколу засідання ВЛК. Члени ВЛК зобов`язані дотримуватись вимог Положення.

Голова або члени ВЛК відповідають за прийняте рішення та видачу документів про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень (контузій, травм або каліцтв).

Абзац 4 п.20.4 глави 20 розділу ІІ Положення №402 передбачає прийняття ВЛК однієї з постанов за статтями Розкладу хвороб, що передбачають індивідуальну оцінку придатності або обмежену придатність до військової служби осіб, які пройшли медичний огляд за графами ІІ, ІІІ : придатний або обмежено придатний до військової служби.

Відповідно до п.22.7 розділу ІІ Положення, Постанова ВЛК про придатність військовослужбовця (військовозобов`язаного, резервіста) до військової служби оформлюється довідкою ВЛК, затвердженню штатною ВЛК не підлягає.

Як встановлено судом, при визнанні Позивача придатним до військової служби з урахуванням індивідуальних характеристик, враховувалися фактори, передбачені п.6.9 Глави 6 розділу ІІ Положення №402.

Пунктом 21.5 розділу ІІ Положення передбачено формулювання постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, зокрема п.п. ґ передбачає таке формулювання "Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини", якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, що входять до складу діючої армії, або коли захворювання, яке виникло до цього, у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби.

Як вбачається з матеріалів справи, в постанові від 12.09.2018 р стосовно ОСОБА_1 зазначено, саме таке формулювання.

Відповідно до п.1.1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідні норми Положення не зобов`язують військово-лікарську комісію визначати втрату працездатності у відсотковому співвідношенні, а передбачено для МСЕК при визначенні ступеня втрати працездатності.

Відтак, суд приходить до висновку, що постанова від 12.09.2018 про придатність ОСОБА_1 до військової служби є правомірною, відповідає вимогам Положення №402.

Відповідно до пункту 3 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Судом встановлено, що вперше ОСОБА_1 проходив медико-соціальну експертизу 17.10-25.10.2018. Рішенням Обласної МСЕК №3 від 25.10.2018 прийнято відмову про визнання ОСОБА_1 особою з інвалідністю. При прийнятті рішення Обласної МСЕК №3 досліджено медичні документи, проведено огляд ОСОБА_1 , довідку Військово-лікарської комісії від 12.09.2018 №475/3.

Відповідно до п. 23-24 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності у разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або особа з інвалідністю має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров`я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров`я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення.

В особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер.

Позивач не погодився з рішенням Обласної МСЕК №3 від 25.10.2018 та подав заяву про незгоду з рішенням МСЕК. 08.11.2018 №03-М№15 Обласної МСЕК №3 надано позивачу відповідь, в якій запропоновано обстеження у Науково-дослідному інституті реабілітації інвалідів та надано роз`яснення про отримання путівки.

Також, позивач звернувся із скаргою до Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця), про що йому надана відповідь, що для проходження обстеження в клініці НДІ реабілітації інвалідів йому необхідно звернутися до Обласної МСЕК, яка його оглядала, з метою отримання направлення-путівки до даного закладу. Проте, ОСОБА_1 за путівкою не звертався.

В свою чергу, за результатами обстежень позивача та дослідження медичної документації відповідачем було встановлено, що медичних показників для визнання ОСОБА_1 не має, а відтак відповідач дійшов висновку про відсутність підстав для визнання позивача інвалідом саме за результатами медичного обстеження позивача та на підставі медичної документації.

Відтак, суд приходить до висновку, що рішення Обласної МСЕК №3 від 25.10.2018 відповідає вимогам Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317.

За таких обставин, з урахуванням викладеного суд не встановив підстав для визнання протиправними та скасування прийнятих відповідачами та оскаржуваних позивачем рішень, а саме : постанови від 12.09.2018 Військово-лікарської комісії Західного регіону та рішення Обласного МСЕК №3 від 25.10.2018

Оскільки судом не встановлено підстав для визнання оскаржуваних у цій справі рішень протиправними, похідні вимоги про визнання протиправними дій (бездіяльність) Військово-лікарської комісії Західного регіону; Комунального закладу Львівської обласної ради "Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи", МСЕК №3, Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, Міністерства оборони України з приводу не визначення (у відсотковому співвідношенні) ступеня придатності (обмеженої придатності) ОСОБА_1 до військової служби; зобов`язання Військово-лікарську комісію військово-медичного клінічного центру Західного регіону провести повторний огляд ОСОБА_1 на предмет визначення ступеня придатності (обмеженої придатності) до військової служби; зобов`язання комунального закладу Львівської обласної ради "Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи", МСЕК №3 провести повторний огляд ОСОБА_1 на предмет визначення ступеня втрати працездатності та встановлення групи інвалідності задоволенню не підлягають.

За приписами вимог пункту 4 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою ст. 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. ч. 1, 2 КАС України).

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи відповідність оскаржуваних у цій справі рішень вказаним критеріям, матеріалами справи підтверджується, що відповідачами такі дотримано у повному обсязі.

Таким чином, позивачем не підтверджено долученими до матеріалів справи письмовими доказами обставин, викладених нею у позовній заяві, поясненнях, а відповідачами спростовано такі у повному обсязі.

Беручи до уваги вищевикладене, виходячи з предмету адміністративного позову та встановлених обставин під час розгляду справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 139 КАС України підстави для відшкодування судових витрат у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, пп. пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України, суд -

Вирішив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 04 липня 2019 року.

Суддя Гулкевич І.З.