Справа № 560/1019/19
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2019-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/1019/19
УХВАЛА

іменем України

27 червня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К.

за участі:секретаря судового засідання Голуб О.Р. позивача ОСОБА_1 .
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу реєстрації місця проживання апарату виконавчого комітету Дунаєвецької міської ради Хмельницької області про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в Хмельницький окружний адміністративний суд з позовом до відповідача, в якому просить:

1) скасувати рішення відділу реєстрації місця проживання апарату виконавчого комітету Дунаєвецької міської ради Хмельницької області від 22.03.2019 року № 4810 про відмову у реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

2) зобов`язати відділ реєстрації місця проживання апарату виконавчого комітету Дунаєвецької міської ради Хмельницької області зареєструвати місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні головуючим по справі поставлено на обговорення питання щодо закриття провадження у даній справі, в зв`язку із тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Позивач в судовому засіданні проти закриття провадження заперечила.

Представник відповідача в судове засідання не прибув повторно, хоча відповідач був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, та 22.04.2019 року подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника, в якій зазначив, що заперечень щодо позову немає.

Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що провадження у даній справі підлягає закриттю, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 2013 року по 2016 рік перебувала у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_3 .

Від спільного проживання у них народилася донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 відділу актів цивільного стану з реєстру актів про народження провінції м. Віджевано Італійської Республіки.

Відповідно до довідки № 383 від 12 травня 2016 року Генерального консульства України в Мілані, вбачається, що ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Павія (Італійська Республіка), зареєстрована громадянином України.

30 грудня 2016 року позивач разом із малолітньою донькою Хадією в`їхала на територію України до місця свого постійного проживання: АДРЕСА_2 , де з 18 червня 2018 року зареєстрована та з 30.12.2016 року по теперішній час мешкає разом із малолітньою донькою та своїм братом - ОСОБА_5 , племінником - ОСОБА_6 , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , копіями закордонних паспортів серії FF НОМЕР_3 , Р НОМЕР_4 , довідкою про склад сім`ї від 25.03.2019 року № 9326 Дунаєвецької міської ради, актом обстеження житлового будинку від 26.03.2019 року депутата Дунаєвецької міської ради.

Батько позивача - ОСОБА_7 , є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 квітня 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу за реєстраційним № 577, копією витягу № 2489594 від 16.04.2013 року.

26 березня 2019 року ОСОБА_7 , надав згоду на реєстрацію місця проживання малолітньої, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 для постійного проживання в належному йому на праві власності житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією заяви, посвідченої приватним нотаріусом Дунаєвецького нотаріального округу за реєстраційним № 819.

Відповідно до довідки комунальної установи Центру розвитку дитини "Пролісок" Дунаєвецької міської ради від 26.03.2019 року № 3, вбачається, що ОСОБА_4 з 22 травня 2017 року відвідує дитячий садок, який знаходиться в АДРЕСА_3 . Дунаївці. вул. Гагаріна,22.

22 березня 2019 року позивач звернулася до відділу реєстрації місця проживання апарату виконавчого комітету Дунаєвецької міської ради Хмельницької області із заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої доньки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою свого місця проживання: АДРЕСА_2 , однак у реєстрації проживання малолітньої дитини відмовлено, що підтверджується відповідними записами на зворотній стороні поданої позивачем заяви про реєстрацію місця проживання дитини № 4810.

У позові позивач зазначає, що на даний час батько доньки, ОСОБА_3 , залишився проживати у Італійській Республіці, долею доньки не цікавиться, тим самим усунувшись від виконання обов`язків, передбачених статтею 150 Сімейного кодексу України, що унеможливлює отримання позивачем письмової згоди батька на реєстрацію доньки за її місцем проживання.

Також вказує, що спору між позивачем та батьком дитини щодо визначення місця проживання дитини немає. Відсутність реєстрації місця проживання малолітньої доньки суперечить її інтересам, та суттєво обмежує реалізацію її прав і свобод, тому позивач з метою захисту прав дитини, звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 20.07.2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб місцевих органів виконавчої влади, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України та статті 6 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Частина 1 статті 2 КАС України регламентує необхідність справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із пунктом 7 частини 1 статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За правилами пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Зі змісту пунктів 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України випливає, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з, у тому числі, іншим суб`єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних (публічно-владних) управлінських функцій.

Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Наведеними положеннями процесуального закону окреслюється перелік повноважень адміністративного суду при вирішенні питання про правомірність рішень, дій чи бездіяльності осіб, яким делеговані повноваження зі здійснення владних (публічно-владних) управлінських функцій. Викладене підтверджує відсутність в адміністративних судів правових підстав для вирішення питань про право цивільне у межах оскарження таких дій, рішень чи бездіяльності.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Предметом розгляду у цій справі є протиправні, на думку позивача, дії відділу реєстрації місця проживання апарату виконавчого комітету Дунаєвецької міської ради Хмельницької області щодо відмови у реєстрації місця проживання малолітньої дочки позивача, та зобов`язання відділу реєстрації місця проживання апарату виконавчого комітету Дунаєвецької міської ради Хмельницької області зареєструвати місце проживання.

Суд зазначає, що у даній справі спір пов`язаний з реалізацією житлових прав особи, зокрема, права доньки позивача на користування будинком, тобто з цивільним правом. Відповідач у таких відносинах владних управлінських функцій щодо позивача не здійснює, а є органом, який виконує свої обов`язки щодо реєстрації у відношеннях з власником майна.

Відтак, спір про захист права конкретної фізичної особи на користування житлом є не публічним, а приватноправовим. Держава, юридичні особи публічного права можуть бути учасниками цивільних відносин, а розгляд такого спору між ними проводиться за правилами цивільного судочинства.

Той факт, що відповідачем є відділу реєстрації місця проживання апарату виконавчого комітету Дунаєвецької міської ради Хмельницької області, не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.

Суд зазначає, що в даному випадку, між позивачем, та батьком дитини може виникнути спір щодо місця проживання дитини, та місця реєстрації дитини.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2008 року у справі № 21-1540во06, і у постановах Верховного Суду України від 23 лютого 2016 року (справа № 21-6551а15) та від 02 березня 2016 року (справа № 6-14цс16). Дані правові позиції кореспондуються з правовим висновком у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року по справі № 826/13571/17.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки спірні правовідносини фактично пов`язані із захистом особистих прав, які виникають із житлових та сімейних правовідносин, місця проживання дитини, суд приходить до висновку, що даний спір не є публічно-правовим і має вирішуватися з урахуванням суб`єктного складу учасників справи за правилами цивільного судочинства.

Пунктом 1 частини 1 статті 238 КАС України визначено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що провадження у даній справі необхідно закрити.

Відповідно до частини 2 статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Згідно із частинами 1, 2 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" установлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідно до частин 2 статті 7 Закону України "Про судовий збір", у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 при зверненні до суду з даним позовом сплатила судовий збір у розмірі 768,40 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що сплачений позивачем судовий збір у розмірі 768,40 грн., підлягає поверненню з Державного бюджету України на користь позивача.

Керуючись статтями 238, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі № 560/1019/19 за позовом ОСОБА_1 до відділу реєстрації місця проживання апарату виконавчого комітету Дунаєвецької міської ради Хмельницької області про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

Повернути ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 768,40 грн., (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок), сплачений при подачі даного позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали суду, - з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 01 липня 2019 року

Головуючий суддя В.К. Блонський