Справа № 804/3722/18
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2019 року м. Дніпросправа № 804/3722/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Шальєвої В.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Малиш Н.І.,

за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О.

за участі представника позивача: Кумченка В.Ю.

представника відповідача: Сігалової М.Е.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Аском Сервіс» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.09.2018 р. та додаткове рішення від 04.01.2019 р. (суддя Горбалінській В.В., повні судові рішення складені 20.09.2018 р. та 04.01.2019 р. відповідно) в справі № 804/3722/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аском Сервіс» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аском Сервіс» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі ГУ ДФС) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.02.2018 р. № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 2 017 351,50 грн., в тому числі за основним платежем 1 344 901 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 672 450 грн., № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток в загальному розмірі 2 750 569,50 грн., в тому числі за основним платежем 1 833 713 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 917 856,5 грн., № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі 516 407,06 грн., в тому числі за штрафними санкціями 501 332,41 грн., за пенею 15 074,65 грн.

Заявою від 02.07.2018 р. позивачем збільшено позовні вимоги, відповідно до якої, крім зазначених вище податкових повідомлень-рішень позивач просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 15.02.2018 р. № про застосування штрафу за платежем «податок на додану вартість» в розмірі 10% за затримку строку сплати грошового зобов`язання в розмірі 247361,6 грн. в сумі 24736,16 грн.; № про застосування штрафу за платежем «податок на додану вартість» в розмірі 20% за затримку строку сплати грошового зобов`язання в розмірі 26733,55 грн. в сумі 5346,71 грн.; № про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору в загальному розмірі 55696,57 грн., в тому числі за штрафними санкціями 55696,57 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.09.2018 р. в задоволенні позову про скасування податкових повідомлень-рішень від 15.02.2018 р. № , № , відмовлено.

Додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.01.2019 р. відмовлено у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.02.2018 р. №№ , 003641404, .

В апеляційній скарзі на рішення від 10.09.2018 р. позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Апелянт вказує, що висновок суду першої інстанції про неможливість встановлення походження товарів, недоведеність фактичного здійснення господарських операцій, не узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у низці судових рішень, практикою Європейського суду з прав людини. При цьому вказує, що саме на відповідача як суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок із доведеності правомірності своїх рішень, проте відповідачем не надано таких доказів, а позивачем належними докази доведено фактичне здійснення спірних господарських операцій. Також зазначає про неправильне посилання суду першої інстанції на судові рішення у справі № 804/5985/17 як на рішення, що мають преюдиційного значення для правовідносин, що стосуються господарських операцій з ТОВ «Трейд-Векс», оскільки ці судові рішення стосуються інших правовідносин.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі на додаткове рішення, є аналогічними доводами апелянта, викладеними в апеляційній скарзі на рішення від 10.09.2018 р.

У відзиві на апеляційну скаргу на рішення від 10.09.2018 р. відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник позивача апеляційні скарги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні апеляційних скарг відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд доходить до висновку, що апеляційні скарги не можуть бути задоволені з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 р. по 30.06.2017 р., за результатами якої 08.11.2017 р. складено акт № 20966/04-36-14-04/34561966. Перевіркою встановленні наступні порушення позивачем:

- п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток підприємств за 2016 рік в сумі 1 833 713 грн.;

- п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість на загальну суму на загальну суму 1 344 901 грн., в т.ч. у січні 2016 4 539 грн., у лютому 2016- 116 996 грн., у жовтні 2016-5 406 грн., у листопаді 2016 року - 12 726 грн., у грудні 2016 - 642 640 грн., у січні 2017 - 562 594 грн.;

- п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством за березень 2017 року несвоєчасно зареєстрована податкова накладна, що тягне за собою накладення штрафу у розмірі 10%;

- п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України в частині недотримання граничних термінів сплати узгоджених зобов`язань;

- пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, в частині недотримання термінів подачі податкової декларації з податку на додану вартість;

- пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п. 171.1 ст. 171, пп. «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, в результаті чого несвоєчасно перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб у сумі 2 676 648,29 грн.;

- пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п. 171.1 ст. 171, пп. «а» п. 176.2 ст. 176, п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, в результаті чого несвоєчасно перераховано до бюджету військовий збір у сумі 377 516,30 грн.;

- абз. 1 п. 46.1 ст. 46, пп. 47.1.3 п. 47.1 ст. 47, п. 49.1 та п. 49.2, ст. 51 гл. 2 та п. 119.2 ст. 119, абз. «б» п. 176.2. ст. 176 Податкового кодексу України за подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, сум утриманого з них податку за формою 1ДФ за 2 кв. 2017р. з порушенням строків подання, та за 4 кв. 2016р. надання не у повному обсязі.

15.02.2018 року на підставі акта від 08.11.2017 р. № 20966/04-36-14-04/34561966 контролюючим органом винесено і податкові повідомлення-рішення:

- податкове повідомлення рішення форми «Р» № від 15.02.2018 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість;

- податкове повідомлення рішення форми «Р» № від 15.02.2018 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств;

- податкове повідомлення рішення форми «Д» № від 15.02.2018 року, яким застосовано штрафні санкції, чим було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб;

- податкове повідомлення рішення форми «Д» № від 15.02.2018 року, яким зобов`язано сплатити штраф у розмірі 10% за затримку сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість;

- податкове повідомлення рішення форми «Д» № 003641404 від 15.02.2018 року, яким зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% за затримку сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість;

- податкове повідомлення рішення форми «Д» № від 15.02.2018 року, яким застосовано штрафні санкції, чим було збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що у періоді, що перевірявся, позивач декларував взаємовідносини із ТОВ «Трейд-Векс», дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні господарських операцій з яким за жовтень 2016 р. були предметом документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Голметресурс» (). За результатами перевірки складено акт від 25.04.2017 року №4462/04-36-14-34561966, яким встановленоо порушення в частині завищення податкового кредиту, що призвело до заниження податку на додану вартість у жовтні 2016 року. За результатами перевірки відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення від 13.05.2017 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.11.2017 року по справі №804/5985/17 за позовом ТОВ «Голметресурс» до ГУ ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 13.05.2017 року, яка залишена без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2018 р., у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вважав доведеним, що у перевіряємий період позивачем завищено витрати по взаємовідносинам з ТОВ «Трейд-Векс», оскільки сума оскаржуваного податкового повідомлення-рішення була неправомірно відображена у складі витрат, в тому числі у складі сформованих витрат, які відображені у бухгалтерському обліку.

Також судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та ТОВ «Трейдпромінвест» укладено договор поставки товарів від 25.02.2016 року №25/02, предметом якого є поставка миючих засобів, інвентаря для прибирання та засобів побутової гігієни. На підтвердження виконання зазначеного договору позивачем надано податкові накладні, видаткові накладні, банківські виписки.

Встановивши, що ТОВ «Трейдпромінвест» придбавались на території України наступні групи товарів: сигарети, теплообмінник, послуги з оформлення звіту про проведення технічного обстеження об`єкту, суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість встановлення походження групи товарів, визначених договором поставки товарів від 25.02.2016 року №25/02, та їх подальшу поставку на адресу позивача, а також відсутність основних фондів, працівників, ведення господарської діяльності, не пов`язаної з виробництвом будь-якого товару.

Взаємовідносини між позивачем та ТОВ «Вин-пром» визначено укладеним договором поставки товарів від 31.12.2016 року №31-12 на поставку миючих засобів, інвентаря для прибирання та засобів побутової гігієни. На підтвердження виконання зазначеного договору позивачем надано податкові накладні та видаткові накладні.

Встановивши, що ТОВ «Вин-пром» придбавались на території України наступні групи товарів: сигарети, суміш вуглеводнів бензино-лігроїнова фракція, будівельні матеріали, м`ясо обрізь з тушек курей заморожене, відшкодування транспортних витрат, шпалери, пиво, сьомга, креветка, ворота секційні, жалюзі-ролети, суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість встановлення походження групи товарів, визначених договором поставки товарів від 31.12.2016 року №31-12, та їх подальшу поставку на адресу позивача, а також відсутність основних фондів, працівників, ведення господарської діяльності, не пов`язаної з виробництвом будь-якого товару.

Взаємовідносини між позивачем та ТОВ «Маріот Компані» визначено укладеним договором поставки товарів від 30.12.2016 року №30/12 на придбання миючих засобів, інвентаря для прибирання та засобів побутової гігієни. На підтвердження виконання зазначеного договору позивачем надано податкові накладні та видаткові накладні.

Встановивши, що ТОВ «Маріот Компані» придбавались на території України сигарети та скумбрія, суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість встановлення походження групи товарів, визначених договором поставки товарів від 30.12.2016 року №30/12, та їх подальшу поставку на адресу позивача, а також відсутність основних фондів, працівників, ведення господарської діяльності, не пов`язаної з виробництвом будь-якого товару.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до висновку про не підтвердження факту продажу товарів ТОВ «Трейдпромінвест», ТОВ «Вин-Пром», ТОВ «Маріот Компані» до ТОВ «Аском Сервіс», а первинні документи, які містяться в матеріалах справи, є формально складеними, а господарські операції між позивачем та вказаними підприємствами не є реальними.

Стосовно податкових повідомлень-рішень №№ 6 та , якими до позивача застосовано штрафні санкції за несвоєчасне перерахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору, суд першої інстанції встановив, що у перевіряємому періоді позивачем несвоєчасно перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб в розмірі 2676648,29 грн. та не своєчасно перераховано до бюджету військовий збір у розмірі 377516,30 грн., відповідно, суд першої інстанції дійшов до висновку про правомірність застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені.

Аналогічно, встановивши несвоєчасну сплату податкових зобов`язань з податку на додану вартість по податковим деклараціями з цього податку від 19.06.2017 р. та від 20.07.2017 р., суд першої інстанції дійшов до висновку про обґрунтованість застосування до позивача штрафних санкцій податковими повідомленнями-рішення №№ та 003641404.

Суд зауважує, що дослідивши докази стосовно всіх позовних вимог, судом першої інстанції не ухвалено рішення стосовно позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.02.2018 р. №№ , 003641404, .

Саме додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.01.2019 р. відмовлено у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.02.2018 р. №№ , 003641404, .

Здійснюючи апеляційний перегляд в межах вимог та доводів апеляційних скарг, суд вважає висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову обґрунтованим, з огляду на наступне.

ТОВ «Аском Сервіс» є новим найменуванням ТОВ «Голметресурс», .

Судом встановлено, що ГУ ДФС проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Аском Сервіс» (стара назва ТОВ «Голметресурс») з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 р. по 30.06.2017 р., валютного за період з 01.01.2016 р. по 30.06.2017 р., єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 р. по 30.06.2017 р., за результатами якої складено акт від 08.11.2017 р. № 20966/04-36-14-01/34561966, у висновках якого вказано по встановлення порушення ТОВ «Аском Сервіс» п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток за 2016 рік на суму 1 833 713 грн.; п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 1 344 901 грн., в тому числі у січні 2016 р. на 4539 грн., у лютому 2016 р. на 116996 грн., у жовтні 2016 р. на 5406 грн., у листопаді 2016 р. на 12726 грн., у грудні 2016 р. на 642640 грн., у січні 2017 р. на 562594 грн.; п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України в частині несвоєчасності реєстрації податкової накладної за березень 2017 р., що тягне за собою накладення штрафу в розмірі 10%; п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України в частині недотримання граничних термінів сплати узгоджених зобов`язань; пп. 49.8.1 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу в частині недотримання термінів подачі податкової декларації з податку на додану вартість; пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п. 171.1 ст. 171, пп. «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, в результаті чого несвоєчасно перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб в сумі 2 676 648,29 грн.; пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п. 171.1 ст. 171, пп. «а» п. 176.2 ст. 176, п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого несвоєчасно перераховано до бюджету військовий збір в сумі 377516,30 грн.; абз. 1 п. 46.1 ст. 46, пп. 47.1.3 п. 47.1 ст. 47, п. 49.1, п. 49.2 ст. 49, ст. 51 гл. 2 та п. 119.2 ст. 199, абз. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України в частині порушення строків подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, сум утриманого з них податку за формою 1ДФ за 2 квартал 2017 р. та за 4 квартал 2016 р. надання не у повному обсязі.

На підставі вказаного акту перевірки ГУ ДФС 15.02.2018 р. прийняті наступні податкові повідомлення-рішення: № про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 2 017 351,50 грн., в тому числі за основним зобов`язанням 1 344 901 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 672 450 грн.; № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток в загальному розмірі 2 750 569,50 грн., в тому числі за основним платежем 1 833 713 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 917 856,5 грн.; № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходив фізичних осіб в загальному розмірі 516 407,06 грн., в тому числі за штрафними санкціями 501 332,41 грн., за пенею 15 074,65 грн.; № про застосування штрафу за платежем «податок на додану вартість» в розмірі 10% за затримку строку сплати грошового зобов`язання в розмірі 247 361,60 грн. в сумі 24736,16 грн.; № про застосування штрафу за платежем «податок на додану вартість» в розмірі 20% за затримку строку сплати грошового зобов`язання в розмірі 26733,55 грн. в сумі 5346,71 грн.; № про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору в загальному розмірі 55696,57 грн., в тому числі за штрафними санкціями 55696,57 грн.

Підставою для збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість та податку на прибуток податковими повідомленнями-рішеннями № та № є висновок контролюючого органу про безтоварність господарських операцій з придбання миючих засобів, засобів гігієни, інвентарю для прибирання у ТОВ «Трейд-Векс», ТОВ «Трейдпромінвест», ТОВ «Маріот Компані», ТОВ «Вин-Пром».

Судом встановлено, що 30.12.2016 р. ТОВ «Голметресурс» укладено з ТОВ «Маріот Компані» договір поставки № 30/12, предметом якого є придбання інвентарю для прибирання, миючих засобів та інших побутових товарів. З посиланням на вказаний договір ТОВ «Маріот Компані» на адресу позивача виписані видаткові та податкові накладні. Крім того, позивачем надано до матеріалів справи товарно-транспортні накладні.

Спірні господарські операції з цим контрагентом мали місце у грудні 2016 р.

За наслідками цих господарських операцій платником податків віднесено до складу витрат у 2016 р. суму в розмірі 4167329 грн., до складу податкового кредиту 833465,74 грн.

Станом на час здійснення планової перевірки по розрахункам з ТОВ «Маріот Компані» у позивача рахувалась кредиторська заборгованість в сумі 5 000 794,44 грн.

31.10.2016 р. ТОВ «Голметресурс» укладено з ТОВ «Трейд-Векс» договір поставки № 31/10, предметом якого є придбання позивачем інвентарю для прибирання, миючих засобів та інших побутових товарів. З посиланням на вказаний договір ТОВ «Трейд-Векс» на адресу позивача виписані видаткові та податкові накладні. Крім того, позивачем надано до матеріалів справи товарно-транспортні накладні.

За наслідками цих господарських операцій платником податків віднесено до складу витрат у 2016 р. суму в розмірі 3751234 грн., до складу податкового кредиту 750246,72 грн.

Станом на час здійснення планової перевірки по розрахункам з ТОВ «Трейд-Векс» у позивача рахувалась кредиторська заборгованість в сумі 3 983 810,10 грн.

31.12.2016 р. ТОВ «Голметресурс» укладено з ТОВ «Вин-Пром» договір поставки № 31-12, предметом якого є придбання позивачем інвентарю для прибирання, миючих засобів та інших побутових товарів. З посиланням на вказаний договір ТОВ «Вин-Пром» на адресу позивача виписані видаткові та податкові накладні. Крім того, позивачем надано до матеріалів справи товарно-транспортні накладні.

Спірні господарські операції з цим контрагентом мали місце у грудні 2016 р.

За наслідками цих господарських операцій платником податків віднесено до складу витрат у 2016 р. суму в розмірі 1683750 грн., до складу податкового кредиту 336750,01 грн.

Станом на час здійснення планової перевірки по розрахункам з ТОВ «Вин-Пром» у позивача рахувалась кредиторська заборгованість в сумі 2 020 500,06 грн.

25.02.2016 р. ТОВ «Голметресурс» укладено з ТОВ «Трейдпромінвест» договір поставки № 25/02, предметом якого є придбання позивачем інвентарю для прибирання, миючих засобів та інших побутових товарів. З посиланням на вказаний договір ТОВ «Трейдпромінвест» на адресу позивача виписані видаткові та податкові накладні. Крім того, позивачем надано до матеріалів справи товарно-транспортну накладну.

Спірні господарські операції з цим контрагентом мали місце у лютому 2016 р.

За наслідками цих господарських операцій платником податків віднесено до складу витрат у 2016 р. суму в розмірі 584 982 грн., до складу податкового кредиту 116996,40 грн.

Станом на час здійснення планової перевірки по розрахункам з ТОВ «Трейдпромінвест» відсутня кредиторська/дебіторська заборгованість.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до пунктів 2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Пунктом 2.4 Положення визначено, що первинні документи (на паперових і машино зчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи від імені яких складений документ, назва документа (форма), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складення первинного документа.

Згідно з Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом визнається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно зі ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на п.ідставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 р. № 71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015 р., розділ ІІІ «Податок на прибуток підприємств» викладений у новій редакції, якою запроваджено новий підхід до визначенню об`єкта оподаткування податком на прибуток.

Так, відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України в редакції, чинній з 01.01.2015 р., об`єктом оподаткування податком на прибуток є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення відємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення відємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Пунктом 135.1 статті 135 Податкового кодексу України в редакції, яка діє з 01.01.2015 р., визначено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджене наказом Міністерства фінансів України 31.12.1999 р. № 318, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 р. за № 27/4248 (далі - Положення).

Відповідно до пунктів 5-7 цього Положення витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Згідно з п. 9 Положення не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати: платежі за договорами комісії, агентськими угодами та іншими аналогічними договорами на користь комітента, принципала тощо; попередня (авансова) оплата запасів, робіт, послуг; погашення одержаних позик; інші зменшення активів або збільшення зобов`язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення (стандарту); витрати, які відображаються зменшенням власного капіталу відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; балансова вартість валюти.

Первинні документи, якими позивач підтверджує фактичне здійснення спірних господарських операцій, не відтворюють змісту господарських операцій, не містять інформації щодо фактично здійснених господарських операці й. Зокрема, наявні в матеріалах справи первинні документи не підтверджують фактичного отримання позивачем товарів за спірними угодами, оприбуткування таких товарів та подальший їх рух.

Позивачем жодними доказами не підтверджено, яким чином придбані товари передані до об`єктів, на яких такі товари фактично використані.

При цьому суд зауважує, що майже усі об`єкти, на яких позивачем надавались послуги із прибирання, розташовані не в м. Дніпрі, а в інших містах (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, м. Маріуполь Донецької області тощо), а позивачем не підтверджено перевезення товарів до цих об`єктів. Так, позивачем ні до податкової перевірки, ні до матеріалів справи не надано доказів, які б підтверджують оприбуткування товарів на склад, внутрішнє переміщення таких товарів та їх використання або списання у виробництво, перевезення товарів.

Вказані недоліки у своїй сукупності позбавляють надані позивачем докази сили первинних документів, що підтверджують факт здійснення господарських операцій саме на виконання вимог укладених між позивачем та контрагентами договорів.

Оскільки формування позивачем витрат звітного періоду за спірними господарськими операціями, які здійснені позивачем у 2016 р., не підтверджено відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, не підтверджено, що такі витрати здійснені для подальшого використання у власній господарській діяльності, а наявні у позивача документи не є первинними документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», тому суд погоджує висновок контролюючого органу та суду першої інстанції про безпідставність віднесення витрат за спірними угодами до складу витрат у декларації з податку на прибуток за 2016 рік.

Безпідставність визначення складу витрат звітного періоду вказує на неправомірність визначення позивачем показників звіту про фінансові результати в контексті спірних господарських операцій, відповідно, є правильним висновок контролюючого органу про заниження платником податку фінансового результату до оподаткування у 2016 році, що свідчить про обґрунтованість збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на прибуток.

Неправомірність формування витрат обумовлює також й безпідставність формування податкового кредиту позивачем по господарським операціям з тими самими контрагентами.

Як встановлено п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України в редакції, чинній у 2015-2016 р.р., до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу у зазначеній редакції датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 цього кодексу у вказаній редакції податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку, зокрема, з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

За положеннями п. 198.6 ст. 198 у вказаній редакції не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України визначається порядок складання та реєстрації податкової накладної.

Оскільки суд вище дійшов висновок про недоведеність фактичного здійснення спірних господарських операцій, не підтвердження формування позивачем податкового кредиту належними первинними документи, тільки факт видачі постачальниками податкових накладних, які за формою відповідають вимогам законодавства, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, не може бути підставою для висновку про правомірність формування складу податкового кредиту.

Зважаючи на викладені вище обставини, суд погоджує висновок суду першої інстанції та відповідача про завищення позивачем податкового кредиту за спірними господарськими операціями, що свідчить про обґрунтованість збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість.

Доводи апелянта, що не встановлення походження товару по ланцюгу постачання не є підставою для висновку про відсутність фактичного здійснення господарських операцій, спростовані сукупністю приведених вище обставин. При цьому суд зазначає, що висновок про безтоварність спірних господарських операцій базується на сукупності обставин, а не тільки на факті не встановлення походження товару.

Також є незмістовними доводи позивача про неправильне посилання суду першої інстанції на судові рішення у справі № 804/5985/17 як на рішення, що мають преюдиційне значення для правовідносин, що стосуються господарських операцій з ТОВ «Трейд-Векс», оскільки ці судові рішення стосуються інших правовідносин.

Судом встановлено, що за наслідками проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Голметресурс» з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість по взаємовідносинах із ТОВ «Трейд-Векс» за жовтень 2016 року, результати якої оформлено актом від 25.04.2017 р. № 4462/04-36-14-34561966 та встановлено завищення податкового кредиту, що призвело до заниження податку на додану вартість у жовтні 2016 року, контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.05.2017 р. за № про збільшення платнику податку суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.11.2017 р. в справі № 804/5985/17, яка залишена без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2018 р., в задоволенні позову відмовлено.

При цьому судами встановлено, що господарські операції ТОВ «Голметресурс» з ТОВ «Трейд-Векс» за договором постачання № 31/10 від 31.10.2016 р. фактично не відбулись, тобто встановлена безтоварність господарських операцій.

Спірними в цій справі є господарські операції за тим самим договором № 31/10 від 31.10.2016 р.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлена безтоварність господарських операцій за тим самим договором, а в цій справі беруть участь ті ж самі особи, що й в справі № 804/5985/17, є правильним зазначення судом першої інстанції про те, що наявність вказаного судового рішення свідчить про доведеність обставин безтоварності господарських операцій позивача з ТОВ «Трейд-Векс».

Підставою збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб податковим повідомленням-рішенням № та військового збору податковим повідомленням-рішення № є висновок контролюючого органу про несвоєчасне перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб в сумі 2 676 648,29 грн. та військового збору в розмірі 114327,57 грн.

Позивачем в позовних заявах не наведене жодного обґрунтування у спростування факту несвоєчасного перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору у зазначених розмірах, не надано жодного доказу на підтвердження своєчасності перерахування податку та збору до бюджету.

Таких обґрунтувань та доказів позивачем не наведено у апеляційних скаргах та не надано суду апеляційної інстанції.

Підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України встановлено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом.

Згідно з пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

За приписами абз. «а», «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Пунктами 1.1, 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України визначено, що платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Статтею 129 Податкового кодексу України встановлені підстави для нарахування пені.

Оскільки контролюючим органом встановлено несвоєчасне перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб в сумі 2 676 648,29 грн. та військового збору в розмірі 114327,57 грн., є цілком обґрунтованим застосування до позивача штрафних санкцій за не сплату узгодженої суми грошового зобов`язання та нарахування пені податковими повідомленнями-рішеннями №№ , .

Стосовно податкових повідомлень-рішень від 15.02.2018 р. №№ , 003641404, якими до позивача застосовано штраф за платежем «податок на додану вартість» в розмірі 10% за затримку строку сплати грошового зобов`язання в розмірі 247 361,6 грн. в сумі 24736,16 грн. та в розмірі 20% за затримку строку сплати грошового зобов`язання в розмірі 26733,55 грн. в сумі 5346,71 грн. відповідно, суд зазначає наступне.

Підставою застосування штрафних санкцій зазначеними податковими повідомленнями-рішення є висновок контролюючого органу про затримку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковими деклараціями за травень та червень 2017 р. (від 19.06.2017 р. та від 20.07.2017 р.), граничними термінами сплати грошового зобов`язання за якими є 30.06.2017 р. та 30.07.2017 р. відповідно.

Позивачем здійснена сплата грошового зобов`язання із порушенням термінів сплати, встановлених п. п. 57.1, 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України, на термін від 5 до 38 днів.

Висновки акти перевірки з цього питання підтверджені дослідженими судом інтегрованими картками платника податків з цього податку.

Позивачем в позовних заявах не наведене жодного обґрунтування у спростування факту несвоєчасного перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору у зазначених розмірах, не надано жодного доказу на підтвердження своєчасності перерахування податку та збору до бюджету.

Таких обґрунтувань та доказів позивачем не наведено у апеляційних скаргах та не надано суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Оскільки судом встановлено факт сплати позивачем сум податкових зобов`язань з затримкою до 30 днів та більше 30 днів, суд погоджує висновок суду першої інстанції про обґрунтованість застосування до позивача штрафних санкцій на підставі п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями.

Доводи апелянта про те, що висновки суду першої інстанції не узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, практикою Європейського суду з прав людини, є безпідставними, оскільки в спірному випадку судом встановлена безтоварність господарських операцій.

Стосовно посилання апелянта на те, що саме на відповідача як суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок із доведеності правомірності своїх рішень, проте відповідачем не надано таких доказів, а позивачем належними докази доведено фактичне здійснення спірних господарських операцій, суд зазначає наступне.

Обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень, встановлений частиною 2 статті 77 КАС України щодо доказування правомірності свого рішення, не є безумовним.

В силу специфіки спірних правовідносин саме у позивача наявні докази на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, тому на виконання ч. 1 ст. 77 КАС України, за змістом якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, позивач також не звільнений від обов`язку надання доказів на підтвердження своїх вимог.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Аском Сервіс» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.09.2018 р. та додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.01.2019 р. в справі № 804/3722/18 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.09.2018 р. та додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.01.2019 р. в справі № 804/3722/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аском Сервіс» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 26.06.2019 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03.07.2019 р.

Головуючий - суддя В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.І. Малиш