Справа № 826/13012/18
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 червня 2019 року № 826/13012/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Чудак О.М., за участю секретаря судового засідання Шарій А.А., представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представника відповідача Задарожка К.В., представника Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Гончарова О.В., представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 , у відсутність представників Київської міської ради, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_6 до Головного управління Держгеокадастру у місті Києві, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Київська міська рада, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_4 , про зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ), звернулася в суд за позовом, в якому просить:

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у місті Києві скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер № НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.08.2018 у справі відкрито провадження та залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ), Київську міську раду, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Відповідачем у справі подано відзив на позовну заяву, який зареєстровано судом 04.10.2018 та в якому заявлено клопотання залишити позов без задоволення. В свою чергу, 18.10.2018 позивачем подано відповідь на відзив, а відповідачем 23.11.2018 заперечення на відповідь на відзив. 25.02.2019 та 13.03.2019 відповідачем подано додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву. Представником позивача 18.03.2019 до матеріалів справи приєднано також вступне слово.

Поряд із цим, відповідачем у справі, 30.10.2018 до суду подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, в зв`язку з пропуском строків звернення до адміністративного суду, а в подальшому, а саме 22.01.2019 додаткові пояснення до даного клопотання. Позивачем у справі з приводу тверджень відповідача щодо пропуску строку звернення до суду 25.01.2019 подано пояснення, а відповідачем на них заперечення. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.02.2019 в задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, - відмовлено.

Представниками третіх осіб, а саме ОСОБА_4 й Київської міської ради до суду подано письмові пояснення від 05.11.2018 й від 10.12.2018 відповідно, в яких також висловлено прохання в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представники позивача заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та наданій у справу докази.

Представник відповідача й третіх осіб проти задоволення позву заперечували, посилаючись на письмово викладену позицію.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши пояснення, надані учасниками судового процесу, а також докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, встановив наступне.

Правова позиція позивача зводиться до того, що третя особа у справі - ОСОБА_4 намагається відвести у власність земельну ділянку, яка знаходиться в користуванні позивача та межує з ділянкою, власником якої на праві спільної власності є позивач, в той час, як позивач своєї нотаріально посвідченої згоди на відведення ділянки у власність не давала. При цьому, в основу правової позиції позивача покладено те, що у випадку, якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника, - така реєстрація підлягає скасуванню. В зв`язку з тим, що відповідну заяву позивача відповідачем залишено без задоволення, позивач звернулась в суд з даним позовом.

В свою чергу, відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що чинним законодавством визначено чіткий перелік підстав, настання яких, передбачає скасування державної реєстрації земельної ділянки. Водночас, чинним законодавством не передбачено скасування державної реєстрації земельної ділянки з інших підстав, ніж ті що визначено Законом. Крім того, в Головному управлінні Держгеокадастру у місті Києві відсутні відомості та інформація, яка підтверджує чи спростовує вину заявника щодо не проведення державної реєстрації прав на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 протягом року з моменту проведення її державної реєстрації. Також відповідач зазначає, що спірна земельна ділянка у Київській міській раді обліковується, як землі не надані у власність чи користування, відтак власником земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, який наділений повноваженнями розпоряджатися нею та надавати її у власність юридичним чи фізичним особам у відповідності до вимог статей 9 та 122 Земельного кодексу України є Київська міська рада.

Позиція третьої особи - Київської міської ради зводиться до того, що позов задоволенню не підлягає, оскільки спірна земельна ділянка не перебуває в користуванні позивача, адже згідно даних міського земельного кадастру спірна земельна ділянка обліковується, як землі не надані у власність чи користування. Позивачем не доведено належними доказами, як саме дії державного реєстратора Головного управління Держгеокадастру у місті Києві порушили права, свободи та інтереси позивача у даних правовідносинах.

Позиція третьої особи - ОСОБА_4 зводиться до того, що доказів вини ОСОБА_4 , внаслідок чого не зареєстровано речове право на земельну ділянку суду не надано. Відсутні також докази на підтвердження того, що позивач є добросовісним землекористувачем спірної земельної ділянки.

Отже, як встановлено судом, державним кадастровим реєстратором Головного управління Держгеокадастру у місті Києві на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на-місцевості) громадянці ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 16.04.2015 здійснено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 , площею 0,0997 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення - 02.01. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

На даній земельній ділянці розташовано житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 180,40 кв.м, який належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 14.08.2012 № НОМЕР_4 , що видано на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення.

Власниками 1/2 суміжної земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_5 , площею 0,1000 га, за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_6 , якій земельна ділянка належить на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_6 від 04.04.2011, що видано на підставі рішення Київської міської ради від 28.01.1999 №116-2/217 та від 08.07.2010 №1248/4686.

Позивач, стверджуючи, що є користувачем зареєстрованої у Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 використовує її як город, який межує з ділянкою, що перебуває у її спільній власності (НОМЕР_5 ), звернулась 26.02.2018 до Головного управління Держгеокадастру у місті Києві із заявою про скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 від 22.01.2018.

Підставами для скасування державної реєстрації земельної ділянки зазначила, що процес оформлення земельної ділянки ОСОБА_4 почала в 2013 році. Згідно відповіді Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вих. №057022-057/с-762-6703 від 05.05.2015 справа А-14496 про передачу громадянці ОСОБА_7 у приватну власність земельної ділянки на АДРЕСА_3 з 11.11.2013 знаходиться у замовника проекту землеустрою. Станом на 22.01.2018 речове право на цю земельну ділянку на неї не зареєстровано.

З огляду на наведені обставини, у заяві про скасування державної реєстрації земельної ділянки, позивач посилається на частину десяту статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та пункт 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 в редакції від 09.12.2017, якими передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, зокрема у разі якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника.

Листом від 21.03.2018 №С-158/С-214/6-18, за результатами розгляду заяви ОСОБА_6 , останню повідомлено, що в Головному управлінні Держгеокадастру у місті Києві відсутня інформація, що підтверджує факт вини заявника. Враховуючи відмову у скасуванні державної реєстрації земельної ділянки, позивач звернулась до суду з даним позовом, зазначаючи, що факт вини заявника полягає в зволіканні процесу приватизації земельної ділянки та відсутності згоди землекористувача.

Суд, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, дійшов наступних висновків.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру врегульовує Закон України «Про Державний земельний кадастр».

Статтею 1 цього Закону визначено, що державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера;

Відповідно до частин першої та другої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, серед іншого, особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи (ч. 3 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин;

оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки;

документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви:

перевіряє відповідність документів вимогам законодавства;

за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації (ч. 5 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Процедуру Державної реєстрації земельної ділянки врегульовано також Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, відповідно до частини третьої статті 5 Закону України «Про Державний земельний кадастр» (пункти 107-111).

Таким чином, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Відповідно до частини дев`ятої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

Так, згідно статей 1, 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та пунктів 29, 30, 34 Порядку ведення Державного земельного кадастру, кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Кадастровий номер земельної ділянки присвоюється за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру.

Кадастровий номер присвоюється земельній ділянці незалежно від форми власності. У разі переходу права власності на земельну ділянку від однієї особи до іншої, виникнення інших, крім права власності, речових прав на земельну ділянку, зміни речових прав на земельну ділянку, інших відомостей про неї кадастровий номер не змінюється.

Частиною сімнадцятою статті 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що інформація про дату реєстрації заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, вхідний номер, стислий зміст заяви, а також інформація про наслідки її розгляду підлягає оприлюдненню на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки (ч. 8 ст. 24 Закону статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Водночас, земельну ділянку, як об`єкт цивільних прав визначено статтею 79 Земельного кодексу України, яка визначає, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

В свою чергу, формуванню земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, присвячено статтю 79-1 Земельного кодексу України, якою визначено, що:

1. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

2. Формування земельних ділянок здійснюється:

у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;

шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.

3. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

4. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Водночас, в силу частини дев`ятої наведеної статті земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Поряд із цим, згідно статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (стаття 126 Земельного кодексу України).

Таким чином, виходячи з системного аналізу правових норм, суд доходить висновку про те, що витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку не є правовстановлюючим документом у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а відтак не породжує виникнення у особи, в даному випадку, третьої особи - ОСОБА_4 речових прав.

Окрім того, згідно даних міського земельного кадастру спірна земельна ділянка обліковується, як землі не надані у власність чи користування. Відтак власником земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 , який наділений повноваженнями розпоряджатися нею та надавати її у власність юридичним чи фізичним особам у відповідності до вимог статей 9 та 122 Земельного кодексу України є Київська міська рада.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що на спірній земельній ділянці знаходиться будинок, власником якого є ОСОБА_4 , в той час, як будівлі, власником чи користувачем яких є позивач, на відповідній ділянці відсутні.

Поряд із цим, як встановлено судом, межі спірної земельної ділянки ( НОМЕР_1 ) не накладаються на межі земельної ділянки належної позивачу на праві спільної власності (НОМЕР_5).

За змістом пункту 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 №376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Так, у матеріалах технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянці ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд міститься Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 10.12.2015, з якого вбачається, що його складено у присутності, зокрема ОСОБА_6 , і що користувачі суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не мають.

Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

Водночас, згідно частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи встановлені обставини, що підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку, що права позивача державною реєстрацією земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 , площею 0,0997 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 не порушено, як не порушено їх і тим, що таку реєстрацію не скасовано за відповідною її заявою.

В контексті таких висновків, суд також враховує, що у справах, на судову практику у яких посилається позивач, правовідносини є відмінними від правовідносин, що склалися в рамках даної справи.

Так, посилання на постанову Верховного суду у справі №263/11779/16-ц не обґрунтоване, оскільки у наведеній постанові спірні правовідносини склалися навколо того, що межі приватизованої земельної ділянки не погоджено з власниками та користувачами суміжних земельних ділянок, в той час, як фактично відбулось накладення меж приватизованої ділянки на землі суміжного користувача. Аналогічно накладення меж спірної земельної ділянки стало підставою для звернення до суду з позовом і у рамках справи №826/5562/17.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, обґрунтованості аргументів сторін та третіх осіб, суд доходить висновку про те, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, внаслідок чого не підлягають розподілу і понесені позивачем судові витрати.

На підставі вкладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246 КАС України,

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_6 до Головного управління Держгеокадастру у місті Києві, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Київська міська рада, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_4 , про зобов`язання вчинити дії, - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_6 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_2

Відповідач - Головне управління Держгеокадастру у місті Києві (місцезнаходження юридичної особи: 03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 69; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 39802366).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Київська міська рада (місцезнаходження юридичної особи: 01044, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 36; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 22883141).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (місцезнаходження юридичної особи: 01601, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 32-а; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 26199097).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 ).

Повний текст рішення складено 02.07.2019.

Суддя О.М. Чудак