Справа № 461/8369/18
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 рокуЛьвів№857/5370/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання: Луців І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 березня 2019 року у справі №461/8369/18 (головуючий суддя Юрків О.Р., рішення проголошене о 12:14 год. у м. Львові повний текст рішення складений 04.04.2019р.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Заступника начальника Львівської митниці ДФС Скоромного Ярослава Ігоровича, Львівської митниці ДФС про скасування постанови в справі про порушення митних правил,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Заступника начальника Львівської митниці ДФС Скоромного Ярослава Ігоровича, Львівської митниці ДФС про скасування постанови в справі про порушення митних правил.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що норми ст.95 Митного кодексу України щодо строків транзитних перевезень не поширюються на ввезений ним транспортний засіб марки «Seat Alhambra», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Крім того, при ввезені вказаного транспортного засобу на митну територію України, працівники Волинської митниці ДФС не надали йому жодних зобов`язань про доставлення ним транспортного засобу до конкретної митниці у конкретний строк, а тому він не був обізнаний з тим, у який строк йому необхідно вивезти транспортний засіб за межі митної території України. Крім того, зазначив, що протокол складений із порушенням п.6 ч.2 ст.494 МК України, оскільки у такому не вказано виду порушень митних правил, характеру порушення, прізвища та адреси свідків та інші, на думку позивача необхідні для вирішення справи, відомості. Просить поновити строк для оскарження постанови про порушення митних правил, визнати протиправною постанову у справі про порушення митних правил та скасувати таку.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що із рішенням суду першої інстанції не погоджується з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, невірного встановлення обставин у справ. Зазначає, що обов`язок письмового декларування транспортного засобу на позивача не поширюється, оскільки транспортний засіб ввезений ним з метою особистого користування та без визначення ним конкретного строку такого користування на території України; судом не враховано норми ст. 90 МК України та ст. 33 Конституції України щодо вільного пересування на території України; позивач не був проінформований проте, в який строк на транспортному засобі йому потрібно виїхати за межі України; відповідно до наявного у матеріалах справи витягу з реєстру № від 05.06.2018 р., відомості про розпорядчий акт, на підставі якого створено юридичну особу Львівську митницю ДФС відсутні; не було допитано свідків. У зв`язку із наведеним просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи слідує, що постановою заступника начальника Львівської митниці ДФС від 07.08.2018 року у справі про порушення митних правил за №4155/20900/18 ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 470 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 8 500,00 грн.

Як слідує із даної постанови, 12.07.2018 року, о 14.00 год., в зону митного контролю митного поста «Смільниця» Львівської митниці ДФС, в`їхав автомобіль марки «Seat Alhambra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 в якому прямував ОСОБА_1

У ході здійснення митних формальностей стосовно зазначеного автомобіля відповідно до інформації, що міститься в автоматизованій системі митного оформлення «Інспектор» та єдиній, автоматизованій інформаційній системі (ЄАІС) Держмитслужби України було встановлено, що вказаний громадянин 08.06.2018 року о 16:18 у зоні діяльності Волинської митниці ДФС ввіз на митну територію України транспортний засіб марки «марки «Seat Alhambra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 смугою руху «зелений коридор» у митному режимі «транзит» з метою особистого користування.

Згідно даних автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор» та єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС) станом на 12.07.2018 року транспортний засіб марки «Seat Alhambra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 з митної території України громадянином ОСОБА_1 не вивозився та у інший митний режим, згідно законодавства не поміщений.

Суд першої інстанції в позові відмовив з тих підстав, що позивачем жодних доказів про неможливість вивезення транспортного засобу за межі митної території України у встановлені строки, позивачем не надано.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 318 МК України передбачено, що митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

За приписами ч. 3 ст. 318 МК України митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до пункту 7 Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України затвердженого наказом Державної митної служби України №1118 від 17.11.2005 року власник транспортного засобу або уповноважена особа, який переміщує транспортний засіб через митний кордон України, пред`являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Згідно пункту 9 Правил не підлягає пропуску через митний кордон України ТЗ, увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження)

В силу п. 1.7. Порядку виконання митних формальностей при здійсненні транзитних переміщень, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 09.10.2012 №1066, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.12.2012 № 2120/22432, для здійснення контролю за переміщенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення і виявлення фактів їх недоставлення до митниці призначення використовується Єдина автоматизована інформаційна система митних органів України (далі - ЄАІС).

Частиною 1 ст. 381 МК України встановлено, що транспортні засоби особистого користування, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, дозволяється ввозити на митну територію України з метою транзиту без письмового декларування та внесення на рахунок митного органу, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів з метою вільного обігу.

Відповідно до гл. 55 розділу ХІІ МК України поміщення громадянином-резидентом транспортного засобу, постійно зареєстрованого у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, у будь-який інший митний режим ніж транзит супроводжуватиметься обов`язковим письмовим декларуванням цього транспортного засобу та виконанням інших митних формальностей, передбачених МК України (письмове зобов`язання, застосування заходів гарантування тощо).

Відповідно до ст.90 Митного кодексу України, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Таким чином, транспортний засіб ввезений позивачем на митну територію України, не є транспортним засобом комерційного призначення, на нього поширюється регулювання ч. З ст. 470 МК України, оскільки згідно з п. 57 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України, термін «товар» вживаються в значенні будь-якої рухомої речі, у тому числі такої, на яку законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі. Таким чином поняття «транспортний засіб особистого користування» охоплюється поняттям «товар», оскільки він є рухомою річчю.

Нормами ст. ст. 90 та 93 МК України визначено що товари, транспортні засоби комерційного призначення, що перемішуються у митному режимі транзиту, перебувають під митним контролем і повинні бути доставленими у митний орган призначення до закінчення строку, визначеного ст.95 МК України

У відповідності до ст. 95 МК України для автомобільного транспорту встановлено строк транзитного перевезення в десять діб, а у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - п`ять діб.

Згідно із нормами ч. 2 ст. 95 МК України до строків зазначених у ч. 1 даної статті, не включається час дії обставин, зазначених у ст. 192 МК України. Проте, в супереч ст. 192 МК України та розділу VIII Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 року №657, гр. ОСОБА_1 , до найближчого митного органу до завершення визначеного митницею строку транзиту про обставини подій, у зв`язку з якими порушено ці строки, та місцезнаходження товарів і транспортних засобів у випадку порушення строку транзиту не звертався.

Частиною 3 ст. 470 МК України передбачено, що перевищення встановленого ст. 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Однак, з врахуванням наведених норм митного законодавства України на час виникнення спірних правовідносин, позивач зобов`язаний був вивезти транспортний засіб з митної території України у встановлений строк.

Крім того, жодних доказів про неможливість вивезення транспортного засобу за межі митної території України у встановлені строки, позивачем не надано. Судом відхилено доводи позивача щодо неналежного повідомлення ОСОБА_1 про дату час та місце розгляду справи, оскільки ОСОБА_1 підписана графа протоколу, в якій зазначається що позивач примірник протоколу отримав, де і вказано що розгляд справи відбудеться « 07 серпня 2018 року о 10.00 год., за адресою: м Львів, вул. Городоцька , 369 - Львівська митниця ДФС.

Що стосується доводів апелянта про те, що ст. 33 Конституції України визначено вільне пересування на території України, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Отже, наведена норма Конституції України визначає свободу пересування і право на вибір місця проживання, згідно з якими кожна людина має право на свободу пересування і обрання собі місця проживання в межах кордонів кожної держави, право залишати будь-яку країну, включаючи також її власну, і повертатися до своєї країни, право шукати притулок від переслідувань (за винятком таких, які викликані вчиненням неполітичного злочину або діяннями, що суперечать цілям і принципам ООН) в інших країнах і користуватися цим притулком.

Щодо доводів апелянта про те, що відповідно до наявного у матеріалах справи витягу з реєстру № від 05.06.2018 р., відомості про розпорядчий акт, на підставі якого створено юридичну особу Львівську митницю ДФС відсутні, то такі є безпідставним, оскільки не стосуються предмету спору.

Що стосується допиту свідків, то суд першої інстанції вірно вказав, що ними не можуть бути повідомлені суттєві факти, які б могли вплинути на права та обов`язки сторін, чи підтвердити обставини, які унеможливлювали вивезення позивачем транспортного засобу у встановлені законом строки.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що посадовою особою було правомірно та на законних підставах прийнято рішення про наявність складу правопорушення та винесено постанову про порушення митних правил.

Перевіривши оскаржене позивачем рішення, апеляційний суд вважає, що так відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а представлені позивачем на обґрунтування позовних вимог докази у своїй сукупності не дають підставу вважати, що рішення прийняте відповідачем необґрунтовано, без дотриманням норм чинного законодавства, натомість вказують на відсутність підстав для його скасування.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 березня 2019 року у справі №461/8369/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
В. С. Затолочний
Повний текст постанови складено 05.07.2019р.