Справа № 1740/2428/18
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2019-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/3783/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Курильця А.Р.

за участю секретаря судового засідання Ваврик Х.Б.,

представника позивача ОСОБА_1 Т ОСОБА_2 ,

представника відповідача Шеремети В.О.,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року у справі № 1740/2428/18 (рішення ухвалено в м. Рівне, головуючий суддя Махаринець Д.Є., повний текст рішення складений 22.02.2019) за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення,

в с т а н о в и в:

ФОП ОСОБА_3 20.09.2018 звернулася в суд із адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області (далі ГУ ДФС у Рівненській області), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 11.09.2018, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 365 796,08 коп., з яких 292 636,86 грн. за податковими зобов`язаннями та 73 159,22 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-98 від 11.09.2018, з єдиного соціального внеску в розмірі 58 838,28 грн;

- рішення № від 11.09.2018 про застосування штрафних санкцій в сумі 5 283,83 грн. за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску;

- податкове повідомлення-рішення № від 11.09.2018, яким збільшено грошове зобов`язання з військового збору в сумі 30 483 коп, з яких 24 386,40 грн. за податковими зобов`язаннями та 6 096,60 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

В обґрунтування позову зазначає, що відповідачем в акті перевірки не наведено належного обгрунтування безтоварності господарських операцій, проведених між позивачем та ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 та не надано належної оцінки наданим до перевірки первинно-бухгалтерським документам на підтвердження таких господарських операцій. Відтак, вважає ці рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 11.09.2018, вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-98 від 11.09.2018, рішення № від 11.09.2018 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та податкове повідомлення-рішення № від 11.09.2018.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ГУ ДФС у Рівненській області оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи. Апелянт вказує на не реальність господарських операцій між позивачем та ФОП ОСОБА_6 .П., ФОП ОСОБА_5 . Зазначає, що серед обраних видів діяльності ФОП ОСОБА_4 відсутні лісопильне та стругальне виробництво, розпилення та реалізація деревини.

Крім того, відповідно до наявних в інформаційних базах даних органів ДФС відсутня інформація про використання ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 під час здійснення власної господарської діяльності будь-яких виробничих (складських, лісопильних, деревообробних) приміщень, основних фондів, транспортних засобів та трудових ресурсів.

Таким чином, апелянт переконаний, що проведеною перевіркою встановлені обставини, що доводять нереальність господарських операцій з придбання позивачем послуг з розпилення лісоматеріалів у ФОП ОСОБА_4 та послуг по перевезенню вантажів (лісоматеріалів та готової продукції) у ФОП ОСОБА_5 .

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні представник позивача просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, а саме повісткою, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що в період з 23.07.2018 по 10.08.2018 відповідачем була проведена планова документальна виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_3 , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 14.12.2015 по 31.12.2017, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 14.12.2015 по 31.12.2017.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт №1909/17-00-13-05-07/ від 17.08.2018, згідно висновків якого, перевіркою встановлено, в т.ч., порушення:

- п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст.177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ (із змінами та доповненнями) (далі ПК України), а саме: відображення перекручених даних в деклараціях призвело до заниження оподатковуваного доходу за 2017 рік на суму 1 625 760,31 грн. Відповідно до п. 164.1 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України, за результатами перевірки донараховано податок на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю в сумі 292 636,86 грн. за 2017 рік.

- п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ із змінами та доповненнями, за результатами перевірки донараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 52 838,28 грн за 2017 рік.

- підпункти 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, за результатами перевірки донараховано військовий збір в сумі 24 386,40 грн за 2017 рік.

На підставі акту перевірки №1909/17-00-13-05-07/ від 17.08.2018 податковим органом прийняті наступні рішення :

1. податкове повідомлення-рішення № від 11.09.2018, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 365 796,08 коп, з яких 292 636,86 грн. за податковими зобов`язаннями та 73 159,22 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

2. вимогу №Ф-98 від 11.09.2018 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску в розмірі 58 838,28 грн.

3. рішення № від 11.09.2018 про застосування штрафних санкцій в сумі 5 283,83 грн за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

4. податкове повідомлення-рішення № від 11.09.2018, яким збільшено грошове зобов`язання з військового збору в сумі 30 483 коп, з яких 24 386,40 грн. за податковими зобов`язаннями та 6096,60 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Не погоджуючись з такими рішеннями контролюючого органу, ФОП ОСОБА_3 звернулася в суд з даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції між позивачем та його контрагентами мали реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, що зумовлює хибність висновків податкового органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства щодо неправомірності формування валових витрат по взаєморозрахунках з ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 за період, що перевірявся.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до підпункту 177.4.4 пункту 174.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

За змістом п.135.2 ст.135, п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування та доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат та отримання ним доходів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХІV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також в пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Згідно з п. 2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок. Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Згідно із ст. 1 Закону № 996-ХІV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції дії або події, що спричинили реальні зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, тобто майновому стані платника податків.

На думку податкового органу, відповідно до наданих для перевірки документів неможливо підтвердити віднесення до господарської діяльності ФОП ОСОБА_3 здійснених операцій з ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 , а понесені витрати не можливо вважати документально підтвердженими відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України.

В ході судового розгляду судом першої інстанції встановлено, що 19.06.2017 між ФОП ОСОБА_3 (Замовник) та ФОП ОСОБА_4 (Виконавець) був укладений Договір про надання послуг №1 від 19.06.2017.

За умовами вказаного договору ФОП ОСОБА_4 за завданням ФОП ОСОБА_3 надає послуги з розпилення лісопродукції в обсязі та на умовах, визначених договором. Адреса деревообробної ділянки Виконавця: АДРЕСА_1 буд. АДРЕСА_2 , с. Городок, Рівненський район., Рівненська область.

В пункті 2 Договору вказано, що ФОП ОСОБА_4 , зокрема, зобов`язується: приймати лісопродукцію, поставлену Замовником згідно ТТН, наданих перевізником; розпилювати лісопродукцію у кількості та якості, передбаченій Специфікацією, укладати пиломатеріали в пачки та стягувати поліпропіленовою стрічкою, наданою Замовником; зберігати на своїй території пиломатеріали та деревні відходи до відвантаження Замовнику; вивантажувати лісопродукцію та завантажувати пиломатеріали та деревні відходи за свій рахунок.

На виконання умов договору ФОП ОСОБА_4 у період з 27.06.2017 по 19.12.2017 було перероблено (розпилено) лісоматеріалів всього в кількості 1 947,673 м. куб., при переробці яких утворилось 831,800 м. куб. відходів (обпилу, обрізків, тирси).

На підтвердження вказаних обставин позивач надав відповідні акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), а саме: від 27.06. №270617-1, від 18.07.2017 №180817-1, від 19.07.2017 №190717-1, від 24.07.2017 №240717/1, від 27.07.2017 №270717-1, від 27.07.2017 №270717-2, від 03.08.2017 №030817-1, від 09.08.2017 №090817-1, від 11.08.2017 №110817-1, від 14.08.2017 №140817-1, від 16.08.2017 №160817-1, від 16.08.2017 №160817-2, від 22.08.2017 №220817-1, від 29.08.2017 №290817-1, від 30.08.2017 №300817-1, від 31.08.2017 №310817-1, від 04.09.2017 №040917-1, від 06.09.2017 №06091-1, від 10.09.2017 №100917-1, від 14.09.2017 №140917-1, від 19.09.2017 №190917-1, від 27.09.2017 №270917-1, від 28.09.2017 №280917-1, від 05.10.2017 №051017-1, від 05.10.2017 №051017-2, від 05.10.2017 №051017-3, від 10.10.2017 №101017-1, від 18.10.2017 №181017-1, від 20.10.2017 №201017-1, від 27.10.2017 №271017-1, від 27.10.2017 №271017-2, від 27.10.2017 №271017-3, від 09.11.2017 №091117-1, від 16.11.2017 №161117-1, від 16.11.2017 №161117-2, від 21.11.2017 №211117-1, від 07.12.2017 №071217-1, від 11.12.2017 №111217-1, від 19.12.2017 №191217-1 та від 19.12.2017 №191217-2.

Всього виконано робіт на суму 779 069,50 грн.

Розрахунки згідно вищевказаних актів приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) позивачем проведені у готівковій формі згідно квитанцій до прибуткових касових ордерів від 02.10.2017 №1, від 03.10.2017 №2, від 04.10.2017 №3, від 05.10.2017 №4, від 06.10.2017 №5, від 07.10.2017 № 6, від 08.10.2017 №7, від 09.10.2017 №8, від 10.10.2017 №9, від 11.10.2017 №10, від 12.10.2017 №11, від 13.10.2017 №12, від 14.10.2017 №13, від 15.10.2017 №14, від 16.10.2017 №15, від 17.10.2017 №16, від 18.10.2017 №17, від 19.10.2017 №18, від 20.10.2017 №19, від 21.10.2017 №20, від 22.10.2017 №21, від 23.10.2017 №22, від 24.10.2017 №23, від 25.10.2017 №24, від 26.10.2017 №25, від 27.10.2017 №26, від 28.10.2017 №27, від 29.10.2017 №28, від 30.10.2017 №29, від 31.10.2017 №30, від 01.11.2017 №31, від 02.11.2017 №32, від 03.11.2017 №33, від 04.11.2017 №34, від 05.11.2017 № 35, від 06.11.2017 №36, від 07.11.2017 №37, від 08.11.2017 №38, від 09.11.2017 №39, від 10.11.2017 №40, від 11.11.2017 №41 від 13.11.2017 №42, від 14.11.2017 №43, від 15.11.2017 №44, від 16.11.2017 №45, від 17.11.2017 №46, від 18.11.2017 №47, від 20.11.2017 №48, від 21.11.2017 №49, від 22.11.2017 №50, від 23.11.2017 №51, від 24.11.2017 №52, від 25.11.2017 №53, від 27.11.2017 №54, від 28.11.2017 №55, від 29.11.2017 №56, від 30.11.2017 №57, від 01.12.2017 №58, від 04.12.2017 №59, від 05.12.2017 №60, від 06.12.2017 №61, від 07.12.2017 №62, від 08.12.2017 №63, від 11.12.2017 №64, від 12.12.2017 №65, від 13.12.2017 №66, від 14.12.2017 №67, від 15.12.2017 №68, від 18.12.2017 №69, від 19.12.2017 №70, від 20.12.2017 №71, від 21.12.2017 №72, від 22.12.2017 №73, від 25.12.2017 №74, від 26.12.2017 № 75, від 27.12.2017 №76, від 28.12.2017 №77, від 29.12.2017 №78.

Всього оплачено на надані роботи 779 069,50 грн.

Кількість отриманих відходів при розпиленні лісу зазначена у актах приймання - передачі виконаних робіт, наданих ФОП ОСОБА_4 . Такі відходи від переробки деревини були отримані ФОП ОСОБА_3 від ФОП ОСОБА_4 упродовж 2017 року та оприбутковані нею, а в подальшому були реалізовані ФОП ОСОБА_3 для населення (фізичних) осіб.

Оплата за придбану продукцію проводилась фізичними особами в установах банку шляхом зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_3 згідно відповідних накладних.

Усього протягом 2017 року позивачем було реалізовано відходів (обпилу, обрізків, тирси) в кількості 1 394,274 м.куб. на загальну суму 110 581,2 грн., з яких 831,800 м.куб. складають відходи, отримані від ФОП Мешкова О.П., 562,474 м.куб. відходи, отримані при переробці деревини ФОП ОСОБА_7 .

На підтвердження реалізації відходів позивачем надано меморіальні ордери від 21.12.2017 №2PL445169, від 16.11.2017 №2PL415784, від 14.12.2017 №2PL311906, від 15.12.2017 №2PL805137, від 15.12.2017 №2PL818092, від 24.05.2018 №2PL982706, від 21.12.2017 №2PL445176, від 22.12.2017 №2PL896390, від 14.02.2018 , №2PL063200, від 15.12.2018 №2PL814381, від 15.12.2018 №2PL805132, від 22.12.2017 №2PL893519, від 22.12.2017 №2PL888122, від 22.12.2017 №2PL888120, від 22.12.2017 №2PL891112.

Дохід в сумі 110 581,20 грн. включено до валового доходу ФОП ОСОБА_3 за 2017-2018 роки.

Таким чином, колегія суддів не бере до уваги висновки контролюючого про неможливість підтвердження факту надання послуг з розпилення лісопродукції ФОП ОСОБА_4 для ФОП ОСОБА_3 .

Також, позивачем з ФОП ОСОБА_5 , укладено договір перевезення автомобільним транспортом №1 від 10.04.2017.

На підтвердження факту надання транспортних послуг ФОП ОСОБА_5 у 2017 надано акти наданих послуг, зокрема, від 11.05.2017 №110517, від 12.05.2017 №120517, від 15.05.2017 №150517, від 24.05.2017 №240517, від 25.05.2017 №250517, від 07.06.2017 №70617, від 12.06.2017 №120617, від 12.06.2017 №120617-2, від 15.06.2017 №150617,від 27.06.2017 №270617, від 12.07.2017 №120717, від 18.07.2017 №180717, від 19.07.2017 №190717, від 24.07.2017 №240717, від 27.07.2017 №270717/1, від 27.07.2017 №270717/2, від 03.08.2017 №30817, від 09.08.2017 №90817, від 11.08.2017 №110817, від 14.08.2017 №140817, від 16.08.2017 №160817/1, від 16.08.2017 №190817/2, від 21.08.2017 №210817, від 22.08.2017 №220817, від 28.08.2017 №280917, від 29.08.2017 №290817, від 30.08.2017 №300817, від 31.08.2017 №310817, від 04.09.2017 №40917, від 06.09.2017 №60917, від 11.09.2017 №110917, від 14.09.2017 №140817, від 19.09.2017 №190917, від 27.09.2017 №270917, від 05.10.2017 №051017/1, від 05.10.2017 №05101/2, від 05.10.2017 №05101/3, від 10.10.2017 №101017, від 18.10.2017 №181017, від 20.10.2017 №201017, від 27.10.2017 №271017/1, від 27.10.2017 №271017/2, від 27.10.2017 №271017/3, від 09.11.2017 №91117, від 15.11.2017 №151117, від 16.11.2017 №161117/1, від 16.11.2017 №161117/2, від 21.11.2017 №211117, від 07.12.2017 №71217, від 11.12.2017 №111217, від 19.12.2017 №191217/1, від 19.12.2017 №191217/2.

Всього на суму 846 690,81 грн.

На підтвердження факту перевезення лісоматеріалів до місцезнаходження деревообробного виробництва ФОП ОСОБА_7 с Хотин Березнівського району, ФОП ОСОБА_4 . с. Городок Рівненського району та готової продукції до місцезнаходження складу ФОП ОСОБА_8 В ОСОБА_9 Л. в с. Прислуч Березнівського району позивачем надано товарно-транспортні накладні, а саме: від 11.05.2017 №1, від 12.05.2017 №2, від 15.05.2017 № 3, від 24.05.2017 №4, від 25.05.2017 №5, від 07.06.2017 №6, від 12.06.2017 №7, від 13.06.2017 №8, від 14.06.2017 №9, від 15.06.2017 №10, від 19.06.2017 №11, від 27.06.2017 №12, від 12.07.2017 №13, від 18.07.2017 №14, від 19.07.2017 №15, від 20.07.2017 №16, від 21.07.2017 №17, від 24.07.2017 №18, від 25.07.2017 №19, від 26.07.2017 №20, від 27.07.2017 №21, від 28.07.2017 №22, від 03.08.2017 №23, від 04.08.2017 №24, від 08.08.2017 №25, від 09.08.2017 №26, від 10.08.2017 №27, від 11.08.2017 №28, від 14.08.2017 №29, від 15.08.2017 №30, від 16.08.2017 №31, від 17.08.2017 №32, від 18.08.2017 №б/н, від 21.08.2017 №34, від 22.08.2017 №35, від 23.08.201 №36, від 28.08.2017 №37, від 29.08.2017 №38, від 30.08.2017 №39, від 31.08.2017 №40, від 01.09.2017 №41, від 04.09.2017 №42, від 05.09.2017 №43, від 06.09.2017 №44, від 07.09.2017 №45, від 11.09.2017 №46, від 12.09.2017 №47, від 14.09.2017 №48, від 15.09.2017 №49, від 19.09.2017 №50, від 20.09.2017 №51, від 27.09.2017 №52, від 28.09.2017 №53, від 29.09.2017 №54, від 30.09.2017 №55, від 02.10.2017 №56, від 03.10.2017 №57, від 04.10.2017 №58, від 05.10.2017 №59, від 10.10.2017 №60, від 11.10.2017 №61, від 18.10.2017 №62, від 19.10.2017 №63, від 20.10.2017 №64, від 23.10.2017 №65, від 24.10.2017 №66, від 25.10.2017 №67, від 26.10.2017 №68, від 27.10.2017 №69, від 09.11.2017 №70, від 10.11.2017 №71, від 13.11.2017 №72, від 14.11.2017 №73, від 15.11.2017 №74, від 16.11.2017 №75, від 21.11.2017 №76, від 22.11.2017 №77, від 07.12.2017 № 78, від 08.12.2017 №79, від 11.12.2017 №80, від 12.12.2017 №81, від 18.12.2017 №82, від 19.12.2017 №83, від 20.12.2017 №84, від 21.12.2017 №85.

Всього на суму 876 690,81 грн.

Подальша реалізація лісоматеріалів, які перероблялись та перевозились вказаними підприємцями в загальній кількості 1 135,143 м.куб., підтверджується вантажними митними деклараціями, що також знаходяться в матеріалах справи (т. 1 а.с. 238-250, т. 2 а.с. 1-25).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що надані позивачем до перевірки первинні бухгалтерські документи по формі та за змістом відповідають вимогам Закону № 996-ХІV та Положенню №88.

На переконання колегії суддів, позивачем до перевірки та до матеріалів справи надані усі необхідні первинні документи для фактичного встановлення реальності господарської операції між позивачем та його контрагентами.

Аналізуючи укладені договори між позивачем та його контрагентами, колегія суддів вважає, що такі повністю узгодженні. При цьому, як позивач, так і його контрагенти виконали умови укладених між ними договорів, чим і підтвердили факт їх укладання.

Таким чином, факт здійснення реальної господарської операції між позивачем та вищевказаними контрагентами підтверджується відповідними первинними документами, копії яких наявні в матеріалах справи, які відображають зміст та обсяг цих господарських операцій, а також свідчать про зміни в майновому стані позивача, що відбувалися, у зв`язку із здійсненням оплати за отриманий товар/послуги.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту розірвання, визнання недійсними чи неукладеними вказаних правочинів. Також відповідачем не було надано належних та допустимих доказів нікчемності означених договорів, фіктивної господарської діяльності контрагентів позивача, безтоварності господарських операцій, відсутності зв`язку укладених угод з господарською діяльністю позивача, притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб вказаних підприємств за ухилення від сплати податків або за інші податкові правопорушення, а також, що укладені правочини порушують публічний порядок відповідно до ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України.

Необхідними умовами для визнання угоди нікчемною в силу вимог ст.228 Цивільного кодексу України є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних протиправних наслідків. При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Проте, існування відповідних обставин у даній справі податковим органом не доведено.

Щодо відсутності у ФОП ОСОБА_4 офіційного зареєстрованого нерухомого та/або рухомого майна, яке використовується для розпилювання лісопродукції, а також офіційно працевлаштованих працівників, то колегія суддів зазначає наступне.

На погляд колегій суддів, платник податків не може зазнавати негативних наслідків через діяння осіб, що перебувають поза межами його впливу. Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб. Судова практика вирішення податкових спорів також виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

У свою чергу, статтею 61 Конституції України встановлено індивідуальний характер відповідальності, що виявляється і у персональній відповідальності кожного платника податку за ведення податкового обліку.

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини підтвердив в рішенні у справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії», у пункті 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Також, колегія суддів зазначає, що позивач та його контрагенти на момент укладання та виконання спірних операцій були зареєстровані в ЄДР, знаходились на податковому обліку в ДПІ, мали свідоцтва платника податку на додану вартість, що не заперечується відповідачем.

Щодо посилання відповідача на те, що транспортний засіб, за допомогою якого контрагентом позивача ОСОБА_5 . здійснювалося перевезення ТМЦ, є зареєстрованим на іншу особу ОСОБА_10 , та те, що даний транспортний засіб є напівпричепом тентованим, а не лісовозом, а тому фактично не може використовуватися для перевезення лісоматеріалів, колегія суддів не бере до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 №363, товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку виконаної роботи.

З наведеного слідує, що товарно-транспортна накладна не є первинним документом, який впливає на формування податкового кредиту чи доводить факт або реальність господарської операції. Законодавство не ставить у залежність наявність товарно-транспортної накладної і формування податкового кредиту.

Товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно-транспортна накладна є первинним документом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг. Наявність дефектів (зокрема відсутність окремих підписів, даних про посвідчення водія тощо) допущених при оформленні товарно-транспортної накладної, не може свідчити про нереальність господарської операції з придбання товару в цілому за умови її підтвердження іншими первинними документами податкового та бухгалтерського обліку.

Вказана позиція висловлена Верховним судом у постановах від 12 лютого 2019 року у справі №813/1049/16 та від 21 серпня 2018 у справі №804/76/15.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що під час розгляду справи відповідачем не спростовано достовірності відомостей первинних та розрахункових документів, поданих платником податків на підтвердження факту реальності здійснення господарських операцій за спірними правочинами, не доведено неможливості проведення господарських операцій з урахуванням характеру наданих послуг, просторових та часових факторів, економічних чинників, не подано доказів відсутності руху активів у процесі здійснення господарської операції, доказів відсутності зміни стану та структури активів, зобов`язань чи власного капіталу сторін спірних правочинів, доказів отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету України за одночасної відсутності об`єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб, доказів отримання позивачем товарів (робіт, послуг) від іншої особи ніж сторона за правочином.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Також, не подано відповідачем жодних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його постачальника, як-от: пояснень посадової особи щодо її непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваного суб`єкта господарювання, судових рішень, вироків, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», Суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 КАС України.

Суд першої інстанції також вірно звернув увагу на те, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них послуги, незважаючи на те, що контрагенти, можливо, і мають наміри щодо порушення податкового законодавства, а відтак, відповідачем не доведено, що позивач як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з цими підприємцями було одержання податкової вигоди.

Стосовно донарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також встановленого порушення п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано військовий збір, то суд зазначає наступне.

Як видно з матеріалів справи, підставою для прийняття вимоги №Ф-98 від 11.09.2018 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску в розмірі 58838,28 грн та рішення № від 11.09.2018 про застосування штрафних санкцій в сумі 5 283,83 грн за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску слугували твердження податкового органу про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2017 рік і на основі яких було прийнято податкове повідомлення-рішення про донарахування податку на доходи фізичних осіб № від 11.09.2018.

Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI) визначаються правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Частиною 1 ст. 4 Закону № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI, єдиний внесок нараховується, для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом (ч. 3 ст. 7 Закону № 2464-VI).

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч. 2 ст. 9 Закону № 2464-VI).

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону № 2464, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI, платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464 є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відповідно до п. 11 ч. 3 Закону № 2464-VI, орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою для прийняття вимоги про сплату боргу слугували твердження податкового органу про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2017 рік і на основі яких було прийнято податкове повідомлення-рішення про донарахування податку на доходи фізичних осіб.

Враховуючи вищенаведене суд першої інстанції правильно дійшов висновку, щодо протиправності вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.09.2018 № Ф-98, рішення № від 11.09.2018 та податкового повідомлення-рішення № від 11.09.2018.

Відтак, доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. В апеляційній скарзі апелянт, як на підставу для задоволення поданої скарги, посилається лише на висновки акту перевірки позивача. Водночас, як вже зазначалось вище такі висновки спростовуються матеріалами справи та судом апеляційної інстанції усім наведеним висновкам надано оцінку.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року у справі № 1740/2428/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 03.07.2019