Справа № 360/4173/18
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року справа №360/4173/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів Блохіна А.А., Міронової Г.М., секретар судового засідання Макаренко А.С., за участі представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Матусевича Р.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року (повне судове рішення складено 11 квітня 2019 року у м. Сєвєродонецьку) у справі № 360/4173/18 (суддя в І інстанції Чиркін С.М.) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправними та скасування в частині наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі - ГУНП в Луганській області), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП у Луганській області від 31.08.2016 № 2227 «Про покарання окремих поліцейських БПСПОП «Луганськ-1» ГУНП в Луганській області в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності та про накладення на капрала поліції ОСОБА_2 , поліцейського батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Луганськ-1» ГУНП у Луганській області дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. начальника ГУНП у Луганській області від 14.09.2016 № 623 о/с «По особовому складу» в частині звільнення - капрала поліції ОСОБА_2 , поліцейського батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Луганськ-1»ГУНП у Луганській області зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту ОВС України;

- поновити позивача на посаді поліцейського батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Луганськ-1» ГУНП в Луганської області з 15.09.2016;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 329 161,00 грн.;

- постанову суду в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 12 489,50 грн. звернути до негайного виконання.

Підставою подання цієї позовної заяви є незгода позивача з наказами від 31.08.2016 № 2227 та від 14.09.2016 № 623 о/с щодо звільнення позивача зі служби.

В обґрунтування позову зазначив, що 01 серпня 2016 року був затриманий в порядку ст. 208 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) за підозрою у скоєні злочину, передбаченого частиною другою статті 307 Кримінального кодексу України (далі - КК України). Зазначив, що 31.10.2018 був звільнений з ДУ «Старобільський слідчий ізолятор» під заставу. Вказує, що після звільнення з ДУ «Старобільський слідчій ізолятор» йому стало відомо, що відповідачем був виданий наказ від 31.08.2016 № 2227 «Про покарання окремих поліцейських БППСПОП «Луганськ-1» ГУНП в Луганській області», згідно з яким на нього безпідставно накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення з лав Національної поліції України та згідно з наказом відповідача від 14.09.2016 № 2623 о/с він був звільнений з ПБПСПОП «Луганськ-1» ГУНП в Луганській області за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби. На думку позивача, будь-яких порушень ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України він не скоював, у зв`язку з чим підстав для його звільнення за порушення службової дисципліни не було.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог повністю (а.с.36-39).

Не погодившись з судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що підставою для винесення протиправних наказів та звільнення з займаної посади було незаконне затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення та обрання судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Буд-яких порушень ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України позивач не скоював і судом першої інстанції цей факт встановлений з порушенням норм матеріального права, відповідачем не доведено факт дисциплінарного проступку, що є підставами для скасування відповідних наказів та поновлення на роботі (а.с.45-49).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду в та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, проти чого заперечував представник відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що на підставі наказу відповідача від 07.11.2015 № 8 ОСОБА_2 , який мав спеціальне звання молодший лейтенант міліції, призначено поліцейським роти патрульної поліції ГУНП в Луганській області, та в подальшому було присвоєно спеціальне звання капрал поліції (т.1 а.с.15).

В трудовій книжці зроблений відповідний запис № 5 про прийняття на службу (т.1 а.с.14). Також в трудовій книжці позивача наявні записи про проходження служби в органах внутрішніх справ у період з 05.08.2008 по 03.12.2013 та з 06.03.2015 по 06.11.2015 (т.1 а.с.14), які узгоджується з поясненнями сторін, в частині того, що позивач раніше проходив службу в органах внутрішніх справ.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877 затверджене Положення про Національну поліцію (далі - Постанова № 877).

Згідно із п. 1 Постанови № 877 Національна поліція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Національна поліція у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки регулюється Законом № 580-VIII, Дисциплінарним статутом та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114).

Визначення службової дисципліни міститься у статті 1 Дисциплінарного статуту та означає дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів МВС підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги.

За змістом статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку тощо.

Згідно із ухвалою Сєвєродонецького міського суду від 03.08.2016, прийнятої в межах кримінального провадження за ознаками вчинення злочину, передбаченого частиною другою ст. 307 КК України, позивач був відсторонений від посади поліцейського батальйону патрульної служби до 03.10.2016 (т.1 а.с.160-161).

Наказом відповідача від 15.08.2016 № 542 о/с, на підставі ухвали Сєвєродонецького міського суду від 03.08.2016, позивач був відсторонений від посади поліцейського батальйону патрульної служби поліції з 03.08.2016 до 03.10.2016 (т.1 а.с.158).

31.08.2016 відповідачем, за результатами службового розслідування, був прийнятий наказ № 2227, згідно із яким за особисту недисциплінованість, грубе порушення вимог дисциплінарного статуту ОВС, ігнорування вимог керівництва, особисту участь у протиправній діяльності, ОСОБА_2 підлягає звільненню (т.1 а.с.20-22, далі - наказ № 2227).

На виконання наказу від 31.08.2016 № 2227 наказом відповідача від 14.09.2016 № 623 о/с капрала поліції ОСОБА_2 звільнено за п.6 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII (т.1 а.с.16).

Зі змісту протоколу від 01.08.2016 вбачається, що позивач був затриманий за підозрою у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, та під час затримання у останнього були вилучені грошові кошти у національній валюті України (т.1 а.с.25-28).

02.08.2016 ОСОБА_2 було повідомлено про підозру у вчинені 12.07.2016 злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України (т.1 а.с.81-84).

Відповідно до ухвали слідчого судді Сєвєродонецького міського суду від 03.08.2016 відносно ОСОБА_2 , підозрюваного у вчинені злочину передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб (т.1 а.с.29-30).

19.09.2016 позивачу повідомлено про зміну підозри, яку доповнено обвинуваченням у вчинені 01.08.2016 злочину, передбаченого ч.1 ст. 317 КК України (т.1 а.с.85-88).

29.09.2016 прокуратурою Луганської області був затверджений обвинувальний акт відносно позивача (т.1 а.с.89-94).

Згідно із поясненнями сторін та ухвалами суду, зазначене кримінальне провадження знаходиться на розгляді у Сєвєродонецькому міському суді (т.1 а.с.97-99).

У довідці про звільнення зазначено, що позивач у період часу з 01.08.2016 по 31.10.2018 утримувався під вартою та був звільнений під заставу (т.1 а.с.31).

02.08.2016 із посиланням на вимоги п.п.2.1, 2.6 наказом Відповідача № 1893 призначено проведення службового розслідування (т.1 а.с.118).

Під час проведення службового розслідування був допитаний позивач, який не визнав провину у скоєні кримінального правопорушення та співробітники поліції, які не були обізнані про інкримінований кримінальний злочин (т.1а.с.132,133-135). За місцем служби позивач характеризується посередньо (т.1 а.с.137).

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу врегульовано статтею 14 Дисциплінарного статуту.

Зокрема, з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. З метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником.

Наказом Міністерства внутрішніх справ від 12.03.2013 № 230 затверджено Інструкцію «Про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України» (далі - Інструкція № 230).

Згідно із пунктами 2.1, 2.6 Інструкції № 230 підставами для проведення службового розслідування є порушення службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс, та належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Відповідно до п. 4.4.7 Інструкції № 230 до компетенції ГУНП в Луганській області відноситься проведення службового розслідування у разі надходженні відомостей про скоєння адміністративного або кримінального правопорушення, дисциплінарних проступків керівниками органів та підрозділів внутрішніх справ, працівниками апаратів МВС, ГУМВС, УМВС, ВНЗ та науково-дослідних установ МВС.

Таким чином, до компетенції відповідача відноситься проведення службового розслідування, у тому числі, щодо скоєного правопорушення, та дотриманий порядок призначення та проведення службового розслідування.

Згідно із вимогами пункту 6.3 Інструкції № 230 позивач має право отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування, брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування, висловлювати письмові зауваження щодо об`єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять).

Наявність пояснень ОСОБА_2 свідчать про обізнаність останнього про проведення службового розслідування, реалізацію права на надання пояснень.

Згідно із п. 6.3.6 Інструкції № 230 Позивач має право оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та його представник були ознайомлені з відзивом на позов від 04.01.2019, до якого долучались матеріали службового розслідування, та, при уточнені позову 23.01.2019 на виконання вимог ст. 77 КАС України, не зазначили будь-яких обставин на спростування даних, зазначених у службовому розслідуванні (т.1 а.с. 162-168).

Звернення позивача з позовом та визнання судом дотримання строків звернення до суду свідчить про реалізацію Позивачем права на судовий захист за результатами службового розслідування

В описовій частині службового розслідування зазначено, що 12.07.2016 ОСОБА_2 придбав наркотичні засоби з метою їх подальшого збуту (т.1 а.с.119-121).

Зі змісту службового розслідування вбачається, що зазначена інформація отримана з матеріалів досудового розслідування у кримінальному проваджені № 0000044 від 16.03.2016, за ч.2 ст. 307 КК України та оцінена у сукупності із поясненнями позивача та співробітників, які проходили з ним службу. Зазначена оцінка відповідачем наявних доказів, кореспондується із вимогами ч.2 ст. 77 КАС України.

Відповідно до частини другої п. 6.3.6 Інструкції № 230 забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акту про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

Наявність пояснень ОСОБА_2 разом з іншими матеріалами службового розслідування свідчить про відсутність формальних обмежень для затвердження висновку.

Згідно із пунктами 8.1, 8.4 Інструкції № 230 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. У резолютивній частині висновку службового розслідування виконавцем (комісією) зазначаються підтвердилися чи спростувалися відомості, які стали підставою для його призначення, пропозиції щодо закінчення службового розслідування, застосування до осіб РНС конкретних заохочень або дисциплінарних стягнень…

Таким чином, до дискреційних повноважень комісії відноситься встановлення наявності або відсутності порушень дисципліни, у тому числі, порушень, які могли призвести до інших порушень без визначення вини у скоєні кримінального правопорушення.

Відповідно до пункту 8.3 Інструкції 230 до повноважень комісії відноситься встановлення наявності причинного зв`язку між неправомірними діяннями, умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього, вимоги законодавства або посадові обов`язки, які було порушено, наявність вини особи, обставини, що пом`якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

Системний аналіз зазначеної норми свідчить про наявність повноважень у комісії проводити службове розслідування в даному випадку, встановлювати обставини порушення вимог законодавства та причини, які до цього призвели.

Відповідно до пунктів 8.6, 8.7 Інструкції № 230, із затвердженим висновком службового розслідування за рішенням начальника, який призначив службове розслідування, повинен бути ознайомлений начальник органу (підрозділу) внутрішніх справ, де проходить службу працівник, стосовно якого воно проводилося. Висновок службового розслідування підписується виконавцем (головою та членами комісії) та затверджується начальником, який призначив службове розслідування, або вищим прямим начальником. Зазначені вимоги відповідачем виконані.

У висновках службового розслідування, в контексті дотримання службової дисципліни, дії позивача розцінені як грубе порушення ст. 7 Дисциплінарного статуту, які призвели до інкримінованого злочину.

Відповідно до частини п`ятої статті 18 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Зазначений висновок реалізований в наказі № 2227 від 31.08.2016, у якому, зокрема зазначено, що особиста недисциплінованість ОСОБА_2 та грубе порушення останнім вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту призвели до протиправної діяльності.

Отже, ГУНП в Луганській області не кваліфікував дії позивача як злочин, а лише на виконання дискреційних повноважень встановив факт порушення службової дисципліни у вигляді вчинення дій, які призвели до протиправної діяльності. Подальшу оцінку кримінальному злочину повинен надати компетентний суд.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що вчинення позивачем дисциплінарного проступку є доведеними, а наведені представником позивача доводи не спростовують цього.

Закон № 580-VIII визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Статтею 18 Закону № 580-VIII передбачено основні обов`язки поліцейського, зокрема, поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

За правилами, встановленими статтею 19 Закону № 580-VIII, поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону у разі вчинення протиправних діянь. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Види дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни, наведені в статті 12 Дисциплінарного статуту, найсуворішим з яких є звільнення з органів внутрішніх справ, що застосовується як крайній захід дисциплінарного впливу.

Отже, у разі встановлення порушення службової дисципліни до дискреційних повноважень відповідача відноситься застосування передбачених заходів дисциплінарної відповідальності.

Тяжкість застосованого до позивача виду дисциплінарного стягнення відповідає вчиненому дисциплінарному проступку.

В свою чергу, позивачем не доведені недоліки службового розслідування, які вплинули або могли вплинути на висновки про вчинення ним дисциплінарного проступку, а також невиконання ГУНП в Луганській області своїх обов`язків при проведені розслідування або прийнятті оскаржених рішень.

Слід зазначити, що в цьому випадку, позивачу інкриміновано порушення службової дисципліни, несумісне з посадою останнього.

Щодо аргументів апелянта про те, що більше 2-х років його вина у скоєні будь-якого кримінального правопорушення Сєвєродонецьким міським та будь-яким іншим судом не встановлена, можливість визнання його винним у вчиненні дисциплінарного проступку лише за вироком суду у кримінальній справі, колегія суддів вважає ці доводи безпідставними, оскільки дисциплінарна комісія не вирішувала питання про обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_3 , яке здійснюється в межах судового розслідування, а лише встановила факт порушення службової дисципліни у вигляді вчинення дій, які призвели до протиправної діяльності. Встановлені в ході дисциплінарного провадження комісією факти і з`ясовані обставини мають значення тільки для прийняття рішень останньою в рамках своєї компетенції та жодним чином не свідчать про доведеність вини особи у вчиненні адміністративних або кримінальних правопорушень.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням ст. 6 Конвенції притягнення особи до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див.рішення Європейської комісії з прав людини від 6 жовтня 1982 року у справі «X.. Austria» про неприйнятність заяви№ 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі «C. v.» про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована п. 2 ст. 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Аналогічна правова позиція відображена в постановах Верховного Суду від 16 лютого 2018 року у справі № 821/4900/14, Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 800/454/17, від 11 вересня 2019 року у справі № П/9901/14/17, від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (реєстраційні номера рішень в Єдиному державному реєстрі судових рішень 72293837, 79958086, 76945463, 73837584 відповідно).

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення ГУНП в Луганській області про звільнення позивача за порушення дисципліни прийнято на підставі та в порядку визначеному законом, отже позовні вимоги про скасування наказів про звільнення та, як наслідок, поновлення на посаді з виплатою середнього заробітку (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу, є безпідставними.

Відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правомірність власних дій, які є предметом оскарження у цій справі.

Апеляційна скарга не містить інших належних доказів, які б спростували висновки місцевого суду.

Таким чином, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийняв рішення з дотриманням як матеріального так і процесуального права, а позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд першої дійшов вірного висновку про необхідність відмови у задоволені позовних вимог, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 360/4173/18 - залишити без змін.

Повне судове рішення - 02 липня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Г. М. Міронова