Справа № 240/7450/19
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року м. Житомир справа № 240/7450/19

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Токаревої М.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у якому просить:

- визнати протиправними дії Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання;

- зобов`язати Васильківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області прийняти до виконання виконавчий лист № 1920 2018 виданий 19.06.2018 Житомирським окружним адміністративним судом за справою № 806/2883/17 та відкрити виконавче провадження за цим виконавчим листом.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 21.03.2019 Васильківським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області прийнято рішення про повернення виконавчого документу, виданого Житомирським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 1920 2018, яким зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити мені індексацію грошового забезпечення за період з 1 квітня 2007 року по 31 грудня 2012 року з встановленням базового місяця червень 2003 року, стягувачу без прийняття до виконання. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Позивач просив справу розглянути за його відсутності.

Відповідачем було направлено відзив на позовну заяву за змістом якого він просив відмовити у задоволенні позову. Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що виконавчий документ пред`явлено не за підвідомчістю, оскільки відповідно до п.З Постанови "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників" рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій), тобто, ОСОБА_1 за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу мав звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені ЗУ "Про виконавче провадження" із заявою про виконання рішення суду, а в частині зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1 квітня 2007 року по 31 грудня 2012 року з встановленням базового місяця червень 2003 року до Васильківського міськрайонного відділу ВДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області. Відповідач просив справу розглянути за відсутності його представника.

У відповідності до ст. 205 КАС України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 15.11.2017 у справі № 806/2883/17 було задоволено частково позов ОСОБА_1 . Визнано відмову Військової частини НОМЕР_1 від 15 червня 2017 року №573, щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення протиправною та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1 квітня 2007 року по 31 грудня 2012 року з встановленням базового місяця червень 2003 року.

Вказана постанова набрала законної сили у встановленому Кодексом адміністративного судочинства України порядку.

Житомирським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 1920 2018, яким зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1 квітня 2007 року по 31 грудня 2012 року з встановленням базового місяця червень 2003 року, який було звернуто до виконання до Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Васильківським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 1920 2018.

В подальшому, Васильківським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області проведено перевірку матеріалів виконавчого провадження, за результатами якої винесено постанову від 27.08.2018 №56701329 про скасування процесуального документу, якою скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.07.2018.

Скасування здійснено у зв`язку з тим, що виконавчий лист пред`явлено не за місцем виконання, про що зазначено у постанові про проведення перевірки матеріалів виконавчого провадження

З огляду на позицію ВДВС, позивач надіслав виконавчий лист до Васильківського управління Державної казначейської служби України в Київській області для виконання.

Листом Васильківського управління Державної казначейської служби України в Київській області від 26.11.2018 № 02-01/585 повернуто виконавчий лист з посиланням на те, що органи державного казначейства не є органами примусового виконання, а здійснюють лише безспірне стягнення коштів з рахунків боржників.

ОСОБА_1 з врахуванням листа Васильківського управління Державної казначейської служби України в Київській області від 26.11.2018 № 02-01/585 надіслав виконавчий лист для виконання до Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Проте, 21.03.2019 Васильківським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" ( далі - Закон № 1404-VIII) та Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Стаття 1 Закону № 1404-VIII визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Частиною 1 статті 5 Закону № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Разом з тим, з 01 січня 2013 року набув чинності Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" та особливості їх виконання.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Приписами ч.1 ст.3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Водночас, згідно з ч.1 ст.24 Закону №1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Частиною 3 статті 24 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Аналіз наведених норм свідчить, що органами державного казначейства згідно Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" можуть виконуватися виключно рішення суду про стягнення коштів.

Водночас, резолютивна частина постанови від 15.11.2017 у справі № 806/2883/17 свідчить, що вказаним судовим рішенням зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1 квітня 2007 року по 31 грудня 2012 року з встановленням базового місяця червень 2003 року.

Тобто, судом зобов`язано відповідача вчинити певні дії, а саме нарахувати та виплатити індексацію. Питання про стягнення з військової частини НОМЕР_1 будь яких коштів судом не вирішувалося.

З огляду на резолютивну частину постанови у справі №806/2883/17 та приписи ст.24 Закону № 1404-VIII виконання судового рішення зазначеній справі покладено саме на органи ДВС, а не центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно виніс повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, оскільки воно ґрунтується на помилковому трактуванні норм законодавства, яке регулює порядок виконання рішення суду, а тому дії Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання є протиправними.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України закріплено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Одночасно суд, з метою належного захисту прав позивача та їх відновлення, користуючись ч.2 ст.9, ч. 2 ст. 245 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та скасувати повідомлення Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 21.03.2019 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Суд не приймає до уваги та не надає оцінки посиланню відповідача на те, що виконавчий лист не відповідає вимогам встановленим до виконавчих документів, оскільки таке твердження відповідача не було відображено у повідомленні про повернення виконавчого документу.

Що стосується позовної вимоги зобов`язати Васильківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області прийняти до виконання виконавчий лист № 1920 2018 виданий 19.06.2018 Житомирським окружним адміністративним судом за справою № 806/2883/17 та відкрити виконавче провадження за цим виконавчим листом суд зазначає наступне.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Науковий висновок Верховного Суду щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією від 13 квітня 2018 року.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким;

- дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни "може", "має право", "за власної ініціативи", "дбає", "забезпечує", "веде діяльність", "встановлює", "визначає", "на свій розсуд". Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження; подібний термін є приводом для докладного аналізу закону на предмет того, що відповідне повноваження є дійсно дискреційним;

- при реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

- критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Водночас, з врахуванням позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 18.07.18 у справі №826/3520/15, зважаючи на природу та підстави даного спору та враховуючи Науковий висновок щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією, суд вважає за доцільне зазначити, що орган влади, використовуючи дискреційні повноваження, зобов`язаний повно і правильно оцінювати обставини, наявні у справі факти та правильно застосовувати до встановлених фактів чинні правові норми, не допускаючи при цьому зловживання владою у процесі прийняття відповідного рішення, в основі якого мають бути закладені конкретно визначені публічні інтереси. А завданням суду є належний та ефективний контроль відповідності таких дій закону й принципам права задля забезпечення дотримання таким органом прав особи, що звернулася за захистом.

Таким чином, суди не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України та не вправі підміняти собою держані органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що вирішення питання щодо прийняття до виконання виконавчих листів та відкриття виконавчого провадження за цими листом Законом України "Про виконавче провадження" віднесено до дискреційних повноважень відповідача, а тому суд позбавлений можливості вручатися у дискреційні повноваження відповідача та зобов`язувати його вирішувати питання про прийняття до виконання виконавчих листів та відкриття виконавчого провадження поза межами процедури.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відповідача у справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції (вул. Покровська, 5, м.Васильків, Київська область,08600, ) про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Визнати протиправним та скасувати повідомлення Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 21.03.2019 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

У задоволенні позовних вимог в частині зобов`язати Васильківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області прийняти до виконання виконавчий лист № 1920 2018 виданий 19.06.2018 Житомирським окружним адміністративним судом за справою № 806/2883/17 та відкрити виконавче провадження за цим виконавчим листом відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі розміром 768 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Токарева