Справа № 199/3226/19(2-а199/128/19)
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 липня 2019 року м. Дніпросправа № 199/3226/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2019 року (суддя Подорець О.Б.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора поліції 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Скріль Артема Сергійовича

третя особа Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову серії ЕАВ № 936627 від 21.02.2019 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2019 року позов задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції Національної поліції України подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що позивачем не спростовано належними доказами факт встановленого правопорушення. Також звертає увагу, що позивачем порушено строк звернення до суду для оскарження постанови.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Інспектором поліції 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Скріль Артемом Сергійовичем 21 лютого 2019 року було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 936627, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. у зв`язку з вчиненням останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме, не виконав вимогу знаку 2.2.

Не погодившись з вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що ПДР України не порушував, про що на місці зупинки транспортного засобу було надано пояснення інспектору патрульної поліції. Останній на місці зупинки документи, які дають право керувати транспортним засобом, не витребував, постанову про притягнення до адміністративної відповідальності не складав, про винесення останньої позивач дізнався лише після виклику до органів Державної виконавчої служби, а саме, 11 квітня 2019, у зв`язку з чим просив суд першої інстанції поновити строк звернення до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, 21.02.2019 на пр. Дмитра Яворницького, 34-б у м. Дніпрі водій транспортного засобу PORSCE PANAMERA, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , не виконав вимогу знаку 2.2, чим порушив п. 33 Правил дорожнього руху та ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно з поясненнями позивача, після зупинки транспортного засобу інспектором патрульної поліції Скріль А.С. було оголошено причину зупинки - порушення водієм ПДР в частині заборони проїзду певної ділянки дороги без зупинки транспортного засобу. Проте позивач таке порушення заперечує та зазначає, що останнє не доведено відповідачем належними та допустимими доказами

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, зазначив, що відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови серії ЕАВ № 936627 від 21 лютого 2019 року, тому суд приходить до висновку про недоведеність вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, отже відсутні і підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять будь-якого доказу вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху.

Доводи апелянта, що відсутність скоєння правопорушення має бути доведена самим позивачем, суд апеляційної інстанції не знаходить обґрунтованими, адже частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Також суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи апелянта, що сам факт винесення поліцейським постанови є належним доказом вини ОСОБА_1 , оскільки поняття доказів та критерії доказування у справах про адміністративне правопорушення визначені статтею 251 КУпАП, серед яких відсутній такий спосіб доказування, як пояснення посадової особи, яка винесла постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність відповідачем обґрунтованості та правомірності оскаржуваної постанови. Докази у спростування вказаного висновку суду не надані апелянтом й до суду апеляційної інстанції.

Щодо доводів апелянта про пропуск строку звернення до суду з вказаним позовом та необґрунтоване поновлення судом такого строку, колегія суддів зазначає, що за приписами ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Позивач зазначив, що оскаржувана постанова не була складена у його присутності в місці зупинки транспортного засобу, про винесення такої постанови йому стало відомо від державного виконавця АНД відділу ДВС м. Дніпра після виклику на 11.04.2019 о 14:00 з приводу виконання постанови про стягнення на користь держави штрафу за порушення правил дорожнього руху. Копія вказаного виклику надана позивачем до матеріалів справи.

Натомість, ані відповідач, ані апелянт у спростування таких пояснень не зазначили жодного доводу та не надали жодного належного доказу.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що підпис ОСОБА_1 про отримання постанови серії ЕАВ № 936627 від 21 лютого 2019 року, в останній відсутній, так само як і відсутня фіксація відмови від підпису або отримання водієм постанови, а також інформація про направлення постанови на адресу ОСОБА_1 рекомендованим листом.

З огляду на встановлені обставини, суд апеляційної інстанції вважає доведеним з боку позивача факт того, що про оскаржувану постанову йому стало відомо 11 квітня 2019 року, а 18.04.2019 останній звернувся з даним позовом до суду, тобто протягом десяти днів з моменту, коли йому стало відомо про прийняття відповідної постанови.

Враховуючи сукупність викладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджуються з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Разом з тим, суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, постановивши віднести судові витрати на рахунок держави, адже в даній категорії справ судовий збір не сплачується, а тому у вказаній частині рішення суду підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 317, 322, Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2019 року в адміністративній справі № 199/3226/19 в частині розподілу судових витрат скасувати.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з 02 липня 2019 року та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров

суддя Т.І. Ясенова