Справа № 826/848/18
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/848/18 Суддя (судді) першої інстанції: Головань О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Степанюка А.Г., Файдюка В.В.

при секретарі: Рагімовій Т.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове судове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 17.11.2017р. № .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

11 вересня 2018 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення в частині вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим судовим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове судове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2018 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити її заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 400,00 грн. Додатково апелянт просить стягнути з відповідача на її користь витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 3 000,00 грн.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема, апелянт вказує на те, що нею надано належні докази в підтвердження оплати правничої допомоги.

У відповідності до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку письмового провадження.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам, колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

У відповідності до змісту вказаної статті, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» № 7 від 20.05.2013 додатковими судовими рішеннями є додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові постанови (ухвали) можуть прийматися (постановлятися), якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Приписами ч. 3 ст. 132 КАС України встновлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно положень ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Слід також зазначає, що на підтвердження витрат на правову допомогу повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).

Дослідженням матеріалів справи колегією суддів встановлено, що позивачем разом з позовною заявою було надано копію договору про надання правової допомоги (витяг) від 14.09.2017р., укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2, предметом якого є надання правової допомоги Клієнту з приводу надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності, підготовку позову до адміністративного суду щодо оскарження податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 17.11.2017р. № ; акт виконаних робіт згідно договору про надання правничої допомоги № 7, згідно якого надано консультації з податкового законодавства, складено позовну заяву про скасування податкового повідомлення-рішення від 17.11.2017 р., виготовлено копії необхідних документів; копію квитанції від 12.01.2018р. про сплату 6400,00 грн. за вказаним договором.

Як вбачається з рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2018 року, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6400,00 грн. було стягнуто на користь позивача згідно рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 березня 2018 року у справі №826/849/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 17.11.2017р.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення, суд першої інстанції зауважив на тому, що в провадженні Окружного адміністративного суду м. Києва перебуває три справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про оскарження податкових повідомлень-рішень від 17.11.2017 р., прийнятих на підставі акту перевірки від 27.10.2017 р. №2126/26-15-42-02-12/, а відтак окремі позови про оскарження трьох податкових повідомлень-рішень, на думку суду першої інстанції, мали б розглядатися в одному позовному провадженні та не потребували звернення до суду з трьома окремими позовами та окремого понесення позивачем витрат на правову допомогу.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що сума витрат на правову допомогу у розмірі 6400,00 грн., що попередньо була присуджена до стягнення рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 березня 2018 року, не є співмірною з наданою правовою допомогою по всіх податкових повідомленнях-рішеннях Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 17.11.2017 р., винесених на підставі акту перевірки від 27.10.2017р. № 2126/26-15-42-02-12/.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки за приписами 1, 2 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, право кожної особи на звернення до суду у випадку, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси є беззаперечним та не може бути піддане сумніву. Водночас, визначені такою особою способи захисту або інші способи, які самостійно можуть визначатися судом, на переконання судової колегії, повинні передусім відповідати підставам позову та його змісту.

Оскільки за нормами чинного законодавства витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, то за результатом розгляду даної справи такі витрати згідно вимог статті 134 КАС України підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Як уже зазначалося, позивачем до позовної заяви було додано наступні документи:

- копію договору про надання правової допомоги (витяг) від 14.09.2017р., укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2, предметом якого є надання правової допомоги Клієнту з приводу надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності, підготовку позову до адміністративного суду щодо оскарження податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 17.11.2017р. № ;

- акт виконаних робіт згідно договору про надання правничої допомоги № 7, згідно якого надано консультації з податкового законодавства, складено позовну заяву про скасування податкового повідомлення-рішення від 17.11.2017 р., виготовлено копії необхідних документів;

- копію квитанції від 12.01.2018р. про сплату 6400,00 грн. за договором про надання правової допомоги (витяг) від 14.09.2017р., укладеним між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2.

При цьому, вказані докази, на думку колегії суддів, є достатніми стосовно обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Відповідно до частин 6,7 статті 139 КАС України у разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Оскільки від відповідача по справі - Головного Управління державної фіскальної служби у місті Києві клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не надходило, доказів на спростування позиції заявника не надано, колегія суддів вважає співмірними витрати на професійну правничу допомогу, що були понесені позивачем при підготовці та зверненні з даним позовом до суду в сумі 6400,00 грн.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, в прохальній частині апеляційної скарги позивачкою було заявлено також клопотання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на її користь витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 3000,00 грн.

На підтвердження вказаних витрат на професійну правничу допомогу позивачем було надано договір про надання правничої допомоги від 14.08.2018 року № 47, за умовами п.2 якого виконавець надає правничу допомогу, а саме: щодо захисту прав та інтересів замовника у справі № 826/848/18 при апеляційному оскарженні додаткового судового рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2018 року; складання інформаційних запитів; складання та підготовка процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів замовника, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення, в тому числі у судовому засіданні, під час ознайомлення з матеріалами справи в суді; надання усних консультацій; підготовки апеляційної скарги на додаткове судове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2018 року у справі № 826/848/18; участі у судових засіданнях суду апеляційної інстанції. На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем (апелянтом) було надано також квитанцію № 0.0.1 від 02.10.2018р.

Також, позивачем було надано Акт виконаних робіт від 16.10.2018 року, відповідно до якого виконавцем надано замовнику правничу допомогу у формі та у відповідності до п.2 Договору в об`ємах, що не перевищує розмір передплаченої винагороди, а саме: складання апеляційної скарги на додаткове судове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2018 року у справі № 826/848/18 в частині відмови у стягненні з відповідача понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу, виготовлення її копії з додатками, зібрання додаткових доказів у розмірі 3000,00 грн.

Таким чином, враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги чинного законодавства України, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому, у відповідності до ст.317 КАС України додаткове судове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2018 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 132, 134, 139, 241, 242, 252, 310, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Додаткове судове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2018 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення - задовольнити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 400 (шість тисяч чотириста) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка 33/19, ).

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка 33/19, ).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Степанюк А.Г.

Суддя Файдюк В.В.