Справа № 607/3316/17
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/3388/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Марцинковської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 лютого 2019 року у справі № 607/3316/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Тернопільська філія Державного підприємства «Укрветсанзавод», про визнання неправомірною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Дзюбича В.Л. в м. Тернополі Тернопільської області 12.02.2019 року), -

ВСТАНОВИВ:

13.03.2017 року ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (далі Управління, Відповідач), в якому просив визнати неправомірним та скасувати рішення комісії Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області по розгляду спірних питань щодо призначення та перерахунку пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та у відповідності до спеціальних законів, оформлене протоколом від 28.09.2016 року № 42, про відмову у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п. «б» ст. 13 Закону України від 05.11.1991 року № 1778-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-ХІІ); зобов`язати відповідача зарахувати йому до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах період роботи з 12.05.1989 року до 05.03.1998 року на посаді електрозварника ручного зварювання на Тернопільському заводі по виробництву м`ясо-кісткового борошна та призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, починаючи з 19.07.2016 року відповідно до п. «б» ст. 13 Закон № 1788-ХІІ.

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області рішенням від 12 лютого 2019 року адміністративний позов задовольнив повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив Відповідач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що у спірний період роботи ОСОБА_1 згідно з відомостями його трудової книжки працював на посаді газоелектрозварювальника, яка не передбачена Списком № 2, і назва професії на підприємстві не була приведена у відповідність згідно зі Списком № 2. Крім того, в апеляційній скарзі відповідач зазначив про необхідність документального підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації.

Сторони у справі та їх представники не з`явились в судове засідання, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце його проведення, що відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

При цьому, ОСОБА_1 в день розгляду справи 26.06.2019 року подав засобами електронного зв`язку клопотання про відкладення розгляду справи, мотивуючи його неможливістю прибуття в судове засідання в зв`язку з перебуванням на санаторно-профілактичному лікуванні, зазначаючи, водночас, про бажання взяти особисту участь у розгляді справи та надати пояснення. Також позивач зазначив, що хоче скористатись правничою допомогою, оскільки не володіє достатнім рівнем юридичних знань для самостійного захисту своїх прав, однак через значні витрати на санаторно-профілактичне лікування його матеріальний стан значно погіршився і він не має можливості оплатити послуги адвоката, а тому йому потрібний час для отримання безоплатної правової допомоги.

Оцінивши мотиви зазначеного клопотання, апеляційний суд вважає його необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

ОСОБА_1 не надав жодних відомостей і доказів щодо періоду та місця проходження санаторно-профілактичного лікування і не вказав на який строк слід відкласти розгляд справи. Також непідтвердженими жодними доказами є твердження позивача про суттєве погіршення його матеріального стану і, як наслідок, неможливості оплатити послуги адвоката. Крім того, зазначаючи, що він бажає взяти особисту участь у розгляді справи та надати пояснення, позивач не вказує, які він хоче подати нові пояснення і докази, що не подавались суду першої інстанцій і які відсутні в матеріалах справи, а також не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. При цьому, відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний (далі КАС України) суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними у справі і додатково поданими доказами, а докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Також слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами. Водночас, ОСОБА_1 подав клопотання про відкладення розгляду справи в день її розгляду апеляційним судом, тобто 26.06.2019 року, не надавши, при цьому, жодних доказів на обґрунтування свого клопотання. Крім того, апеляційний суд враховує, що в день судового засування в даній справі, призначеного на 12.06.2019 року, позивач вже подавав клопотання про відкладення розгляду справи із схожих мотивів і таке клопотання було задоволене судом.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 19.07.2016 року звернувся до Управління із письмовою заявою та доданим до неї документами про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-ХІІ.

Однак згідно з рішенням Комісії Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області по розгляду спірних питань щодо призначення та перерахунку пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та у відповідності до спеціальних законів, оформленим протоколом від 28.09.2016 року № 42, у призначенні такої пенсії позивачу було відмовлено у зв`язку з недостатнім стажем на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2. В обґрунтування прийнятого рішення зазначено, що згідно довідки від 19.07.2016 року № 78 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії, виданої Тернопільською філією ДП «Укрветсанзавод», і акту перевірки пільгового стажу роботи від 16.08.2016 року пільговий стаж Позивача за період роботи з 12.05.1989 року до 05.03.1998 року на вказаному підприємстві становить 1 рік 04 місяці 17 днів. Пільговий стаж роботи зараховано з 15.05.1989 року до 28.02.1990 року та з 01.06.1995 року до 31.12.1995 рік, оскільки в інший період роботи ОСОБА_1 працював на посаді газоелектрозварювальника, що не передбачена Списком № 2 розділу ХХХІІІ постанови Кабінету Міністрів СРСР від 11.03.1994 року № 162. Назва професії «газоелектрозварювальник» на підприємстві не приведена у відповідність посаді згідно Списку № 2. Таким чином, загальний стаж роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 становить 06 років 09 місяців 16 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Приймаючи оскаржуване рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідними записами у трудовій книжці позивача та наданою довідкою про підтвердження трудового стажу підтверджується наявність у позивача пільгового стажу на роботах зі шкідливими умовами праці, зокрема, на Тернопільському заводі по виробництву м`ясо-кісткового борошна в період з 12.05.1989 року до 05.03.1998 року, зазначена довідка видана на підставі первинних документів за час виконання відповідної роботи.

Однак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. «б» ст. 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи 30 років у період до 01 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи: з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року не менше 26 років у чоловіків.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам.

Відповідно до ст. 100 Закону № 1788-ХІІ особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Згідно із записами у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 він в період з 17.10.1983 року до 09.05.1988 року працював на посаді електрогазозварювальника ручної зварки 4 розряду у ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно»; з 05.07.1988 року до 10.05.1989 року працював електрозварювальником 3 розряду на Тернопільському заводі освітлювальних приборів «Світлоприбор» ВО «Ватра», який в подальшому був перейменований у НВО «Ватра» м. Тернопіль, а потім у ТзОВ «Ватра-Укр»; 12.05.1989 року позивач був прийнятий на роботу електрозварювальником 5 розряду у Тернопільський завод по виробництву м`ясо-кісткового борошна»; 10.07.1990 року йому присвоєно 4 розряд газоелектрозварювальника; 06.03.1993 року присвоєно 5 розряд газозварювальника; 18.10.1994 року присвоєно 6 розряд газоелектрозварювальника; 05.03.1998 року позивач був звільнений із зазначеної посади.

Розділом XXXII «Загальні професії» Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173, передбачалися професії «газозварювальник», «електрозварювальник».

Розділом XXXIII «Загальні професії» Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 26.01.1991 року № 210, передбачалися професії «газозварювальник», «електрозварювальник».

Постановою Кабінету Міністрів від 11.03.1994 року № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» затверджено Список № 2 виробництв, цехів, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, в якому у розділі XXXIII «Загальні професії» передбачені професії «електрозварники» та «газозварники».

Згідно зі ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Щодо доводів Відповідача про те, що у спірний період роботи ОСОБА_1 згідно з відомостями його трудової книжки працював на посаді газоелектрозварювальника, яка не передбачена Списком № 2, і назва професії на підприємстві не була приведена у відповідність до вимог законодавства, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсії, затвердженому Постановою Кабінету міністрів України від 12.08.1993 року, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

В довідці про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 19.07.2016 року № 78, виданій Тернопільською філією ДП «Укрветсанзавод», зазначено, що ОСОБА_1 в період з 12.05.1989 року до 05.03.1998 року працював повний робочий день на Тернопільському заводі по виробництву м`ясо-кісткового борошна на посаді електрозварника ручного зварювання, що передбачена Списком № 2, і його стаж роботи на вказаній посаді становить 8 років 9 місяців 21 день.

Таким чином, враховуючи, що згідно із записами в трудовій книжці позивача та уточненнями, наданими підприємством-роботодавцем у вказаній довідці, на переконання колегії суддів, можливо достовірно встановити вид та характер виконуваної ОСОБА_1 роботи у спірний період, а певні незначні неточності чи недоліки в оформленні трудової книжки щодо зазначення посади, на якій працював позивач, не є достатньою підставою для неврахування відповідного періоду роботи до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, за умови документального підтвердження зайнятості протягом повного робочого дня на відповідній посаді.

Враховуючи наведені вище обставини та положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 має право на зарахування до пільгового стажу за Списком № 2 спірного періоду роботи на Тернопільському заводі по виробництву м`ясо-кісткового борошна» з 12.05.1989 року до 05.03.1998 року.

Щодо доводів Відповідача про необхідність документального підтвердження проведення атестації робочого місця позивача у спірний період, колегія суддів зазначає таке.

Пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII встановлено вимогу щодо проведення атестації робочого місця.

Відповідно до п. 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 року за № 1451/11731 (далі Порядок № 383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до пп. пп. 4.1, 4.4, 4.5 Порядку № 383 згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 № 442 (далі Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Зазначена постанова набула чинності з 21.08.92. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.

Якщо атестація була вперше проведена після 21.08.97, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.92, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Якщо ж атестація з 21.08.92 не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.97, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.92 включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Уточнююча довідка підприємства, на якому працював позивач, щодо підтвердження пільгового стажу містить відомості про наявність у позивача права на отримання пільгової пенсії у зв`язку з виконанням зварювальних робіт за професією електрозварника ручного зварювання, яка передбачена Списком № 2.

Відмовляючи у призначенні позивачу пільгової пенсії, відповідач не посилався на відсутність документів, що підтверджують належну атестацію робочого місця позивача.

Жодних таких посилань не міститься також у запереченнях на позов та в апеляційній скарзі Управління.

Останнім у вказаних документах лише зазначено про законодавчо передбачену необхідність документального підтвердження атестації робочого місця.

Більше того, як у відмові у призначенні пенсі, так і у письмових запереченнях проти позову та апеляційній скарзі Управління зазначило, що до пільгового стажу позивача зарахований період роботи з 01.06.1995 року по 31.12.1995 року, тобто сумнівів у належному документальному підтвердженні атестації робочого місця позивача у відповідача не було.

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до норм розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій подання додаткових документів, передбачених законодавством, необхідних для вирішення питання про призначення пенсії, перевіряти обґрунтованість їх видачі тощо.

Таким чином, саме на відповідача покладений обов`язок перевірити достовірність відомостей про наявність у позивача пільгового стажу.

Матеріали справи не містять будь-яких даних, що дають підстави для сумнівів у наявності такого стажу внаслідок відсутності документального підтвердження атестації робочого місяця позивача у спірний період. В апеляційній скарзі також не зазначено про таку відсутність.

Управлінням не доведено, що ним виявлений факт відсутності документального підтвердження атестації робочого місця позивача.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справі, що розглядається, оскаржена позивачем відмова відповідача не ґрунтувалася відсутністю атестації робочого місця, а отже дана обставина не була і не могла бути предметом позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено критерії, за якими адміністративний суд перевіряє оскаржені рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Проаналізувавши зміст наведених норм в їх сукупності на системному зв`язку, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, адміністративний суд повинен досліджувати правомірність оскарженого рішення суб`єкта владних повноважень на момент його прийняття і не може обґрунтовувати юридичну правильність чи неправильність такого рішення мотивами, які не були враховані суб`єктом владних повноважень при його прийнятті чи обставинами, які виникли у майбутньому, тобто рішення суду не може ґрунтуватися на тих фактичних обставинах, якими відповідач не обґрунтовував своє рішення.

Зважаючи на вказане вище, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції у справі, що розглядається, повно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку встановленим обставинам, правильно застосував норми матеріального права, ухваливши правильне рішення, у зв`язку з чим підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року у справі № 819/1785/17 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає за виключенням випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 03.07.2019