Справа № 280/2330/19
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

01 липня 2019 року Справа № 280/2330/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання: Сонгулія О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя (69041, м.Запоріжжя, вул.Карпенка-Карого, буд.25-А; )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя (далі відповідач, Управління) в якому позивач просить суд:

1) визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії за віком у відповідності до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії;

2) зобов`язати відповідача перерахувати пенсію за віком до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2016-2018 роки), забезпечити її виплату та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією, починаючи з 22.03.2019.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначає, що вона з 20.12.2007 перебувала на обліку у відповідача та отримувала пенсію як мати дитини інваліда у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII). Після призначення пенсії вона продовжувала працювати та набула з 19.12.2018 право на призначення пенсії за віком на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV), у зв`язку з чим звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії у відповідності до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Однак при розрахунку пенсії відповідачем неправомірно застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2014-2016 роки. З посиланням на ч.2 ст.40 Закону №1058-IV ОСОБА_1 вказує, що перерахунок її пенсії здійснено неправомірно, оскільки вона не зверталася до відповідача із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший вид пенсії в межах одного закону, а вперше просила призначити їй пенсію за іншим законом. Звертає увагу, що їй було призначено пенсію як матері інваліда у відповідності до Закону №1788-XII, який передбачає інші підстави призначення пенсії та порядок її виплати, а за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058-IV звернулася вперше. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 03.06.2019 відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Ухвалою суду від 03.06.2019 витребувано у відповідача матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 .

На виконання вимог ухвали про витребування доказів відповідачем подано документи (вх.24553 від 14.06.2019), а також відзив на позовну заяву (вх.25361 від 20.06.2019), в якому відповідач зазначив, що чинним законодавством передбачено право матері особи з інвалідністю з дитинства, яка виховала її до певного віку, на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. В питаннях пенсійного забезпечення вищезазначена категорія осіб має пільгу, яка виражається у зниженні пенсійного віку, проте, вид пенсії, що їм призначається - це пенсія за віком, яка згідно положень законодавства призначається, перераховується та виплачується у відповідності до Закону №1058. Позивач отримує пенсію за віком з 20.12.2007 року. Відповідач зазначає, що чинним законодавством не передбачено можливості переведення на один і той самий вид пенсії або призначення вдруге одного й того ж виду пенсії, у зв`язку з чим вважає позовні вимоги необгрунтованими. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

На підставі наданих сторонами письмових доказів судом встановлено такі обставини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні з 20.12.2007 у зв`язку із призначенням їй пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства, що підтверджується протоколом №504550 від 04.02.2008 року (а.с.10) та копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 (а.с.6).

22.03.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок невірно розрахованої пенсії за віком, в якій просив призначити йому пенсію відповідно до ст.26 Закону №1058 з урахуванням ч.2 ст.40 цього Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (а.с.14).

Листом №164 Х-1 від 05.04.2019 року відповідач повідомив позивача, що йому починаючи з 20.12.2007 вже було призначено пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку довічно відповідно до Закону №1058 та неодноразово перераховано пенсію за нормами цього Закону. Також зазначено, що чинним законодавством не передбачено переведення на один і той самий вид пенсії (а.с.9).

Не погодившись з відмовою відповідача щодо перерахунку пенсії за віком у відповідності до ч.2 ст.40 Закону №1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2016-2018 роки, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам, якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, встановленим на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, суд виходить з такого.

Закон №1058-ІV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 1 Закону №1058-IV встановлено, що «пенсією» є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Види пенсійних виплат і соціальних послуг визначені у ст.9 вищезазначеного Закону, зокрема, в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст.10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно абз.3 п.3 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV (в редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачеві) тимчасово, до прийняття відповідного закону, жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 20.12.2017 призначено дострокову пенсію за віком як матері інваліда з дитинства відповідно до пункту 3 розділу ХV Прикінцевих положень Закону №1058-IV, що вбачається з протоколу №504550 від 04.02.2008.

Крім того, з матеріалів пенсійної справи позивача судом встановлено, що відповідач неодноразово здійснював перерахунок пенсії позивача відповідно до Закону №1058-IV (а.с.27-54).

Суд зауважує, що відповідно до п.16 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV (в редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачеві) положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. Однак, дострокова пенсія за віком, яка призначена у 2007 році позивачу, не належить до пенсій за віком на пільгових умовах (Список 1, Список 2) та не є пенсією за вислугою років.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що твердження позивача про те, що їй призначено пенсію як матері інваліда з дитинства на підставі ст.17 Закону №1788-XII спростовується наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Доводи ж про те, що після отримання права на пенсію позивач продовжувала працювати та сплачувала у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, не суперечать встановленим судом обставинам справи, оскільки, як зазначено, пенсію позивачеві неодноразово перераховували у відповідності до вимог Закону №1058-IV, що свідчить про дотримання і реалізацію її права на перегляд розміру пенсії у зв`язку із збільшенням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, прожиткового мінімуму та страхового стажу.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що підстави для призначення та перерахування пенсії за віком у відповідності до ч.2 ст.40 Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2016-2018 роки), відсутні.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем доведено правомірність відмови щодо призначення пенсії позивачу відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2016-2018 роки), а отже в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про відсутність підстав для присудження понесених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, отже розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 263 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

2. У зв`язку з відмовою в позові розподіл судових витрат не здійснюється.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

4. Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя, місцезнаходження: 69041, м.Запоріжжя, вул.Карпенка-Карого, буд.25-А; .

Повне судове рішення складено 01.07.2019.

Суддя М.О. Семененко