Справа № 200/4758/19-а
Суддя: Мозговая Н.А.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2019 р. Справа№200/4758/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мозгової Н.А.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Обласного центра медико-соціальної експертизи, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправною та скасування індивідуальної програми, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

02 квітня 2019 року позивач, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ), звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Обласного центра медико-соціальної експертизи (, місцезнаходження: Донецька область, м. Покровськ, проспект Шахтобудівельників, буд. 3) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи, буд.5) про визнання протиправною та скасування індивідуальної програми реабілітації інваліда №1030, зобов`язання скласти нову індивідуальну програму реабілітації інваліда з додержанням всіх вимог «Порядку складання форм індивідуальної програми інваліда», затвердженої 08.10.2007 року Наказом Міністерства охорони здоров`я України №623, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.10.2007 року №1197/14464, зобов`язання при складанні індивідуальної програми реабілітації інваліда вирішити питання про медикаментозне лікування та сторонній догляд (згідно довідки МСЕК від 06.09.2007року №069846 Серія ДОН-04) та внести в неї відповідні записи, стягнення моральної шкоди, завданої неправомірними діями в сумі 20 000 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що отримав черепно-мозкову травму на виробництві при виконанні трудових обов`язків. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, позивач є інвалідом ІІ групи безстроково та 80% втрати працездатності. Міжрайонною медико-соціальною експертизою м.Покровська затверджено індивідуальну програму реабілітації за №1030 позивача, при складанні якої допущено деякі порушення вимог чинного законодавства України, а саме зауважує, що уповноваженими особами відповідача було вчинено ряд порушень порядку її заповнення: не вірно заповнена зазначена ІПР; в графі п. 18 «Додаткові відмітки та побажання» міститься запис лікаря зі словом «Згоден», однак не було взято до уваги побажання стосовно стороннього догляду та потреби в медикаментозному лікуванні; в розділі І п.14 «Реабілітаційні заходи» ІПР зазначено невірні дані про те, що позивач є пенсіонером за віком та може працювати за фахом, однак позивач є інвалідом другої групи; інші графи взагалі не заповнені; не розбірливо зазначено прізвище лікаря; не розбірливо значиться дата складання ІПР; відсутні вихідний номер з ІПР; не чітко заповнений п. 14 «Реабілітаційні заходи»; відсутні підсумки МСЕК щодо результатів реабілітації; підпис голови та члена МСЕК; печатка МСЕК; дата складання ІПР на останньому листі, тощо. Зазначає, що 06 вересня 2007 року позивачу присвоєно другу групу інвалідності у зв`язку з 80% втратою працездатності безстроково з потребою у додаткових видах допомоги, а саме з медикаментозним лікуванням з супроводженням на підставі акту №2432 МСЕК, тобто сторонній догляд встановлено безстроково, а Закон не має зворотної сили.

Вказує, що станом на день звернення до суду, через неправомірні дії відповідача позбавлений права повноцінного існування, пересування та без допомоги сторонніх осіб може втратити свідомість в будь-який час, стан здоров`я через недоотримані ліки погіршується. Неправомірними діями МСЕК м.Покровськ завдано моральну шкоду, які позивач оцінює в 20 000 грн.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого вказує, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам діючих нормативно-правових актів з питань медико-соціальної експертизи. Зазначають, що ОСОБА_1 має інвалідність ІІ групи безстроково та 80 % регресу безстроково за трудовим каліцтвом 1993 р. У 2018 р. видана ІПР, в якій згідно з ПКМУ №1317 від 03.12.2009 р. підставою для встановлення ІІ групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводить до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі та наказом МОЗ №420 від 05.06.2012р., згідно п.2.13.3 при виражених порушеннях функцій організму, що призводять до значного обмеження життєдіяльності за умови збереження здатності до самообслуговування, та відсутності потреби в постійному сторонньому догляді чи допомозі (ІІ група інвалідності) і можливості виконання професійної діяльності лише у спеціально створених виробничих умовах ступінь втрати професійної працездатності встановлюється в межах 65-80 відсотків не вказано потребу на сторонній огляд ОСОБА_1 , у зв`язку з функціональним діагнозом, який не потребує постійного стороннього догляду. Посилаючись на консультативний висновок від 07.06.19р. №72 позаштатної загальноінститутської медико-експертної комісії ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» стосовно ОСОБА_1 , де вказано, що не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області надав пояснення щодо позову, де зазначив, що у зв`язку із зверненням особи з інвалідністю на Урядову лінію від 27.02.2019 року №АЛ-910624 щодо включення до індивідуальної програми реабілітації стороннього догляду, медико-експертна документація потерпілого спрямована департаментом охорони здоров`я облдержадміністрації до ДУ «Науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» м.Дніпро на заочну консультацію. Станом на 26.04.2019р. відповідь ще не отримана. Вважають, що для правильного вирішення питання про забезпечення потерпілого ОСОБА_2 постійним стороннім доглядом необхідно отримати відповідь від інституту експертизи м.Дніпро та після отримання відповіді провести повторний огляд на обласній МСЕК №1 для вирішення питання доцільності призначення цього виду догляду потерпілому за участю працівника Фонду.

Ухвалою суду від 08 квітня 2019 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Ухвалою суду від 28.05.2019 року замінено первинного відповідача - Міжрайонну медико-соціальну експертизу м.Покровська обласного центра медико-соціальної експертизи Міністерства охорони здоров`я України на належного - Обласний центр медико-соціальної експертизи (, місцезнаходження: 84306, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Дніпропетровська, 14).

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зясував наступне.

Позивач, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ), громадянин України, має другу групу інвалідності (повторно) у зв`язку з 80 % втратою працездатності безстроково, згідно ст. 43 КАС України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Відповідач - Обласний центр медико-соціальної експертизи () є суб`єктом владних повноважень, повноваження його, порядок проведення медико-соціальної експертизи та прийняття відповідних рішень регулюються Положенням про медико-соціальну експертизу та Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Питання медико-соціальної експертизи» від 03.12.2009 року №1317, наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.06.2012 року №420, здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Судом встановлено, що згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги Серії ДОН-04 №069846 видану 06.09.2007 року позивачу встановлено ІІ групи інвалідності безстроково та 80% втрати професійної працездатності. У даній Довідці зазначено про потреби у додаткових видах допомоги: «Медикаментозне лікування з супроводженням».

Також, судом досліджено виписки із амбулаторної карти, виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, епікриз, з яких вбачається, що позивач отримав другу групу інвалідності внаслідок виробничої черепно-мозкової травми у 1993 році (забій головного мозку тяжкого ступеня, перелом костей свода черепа, епідуральна гематома зліва, субдуральна гематома справа).

ОСОБА_1 перебуває на обліку у Покровському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області з 01.04.2001 року, де отримує страхові виплати. З 02.10.2002 р. з додаткових видів допомоги отримує медикаментозне лікування.

07.02.2008 року під час чергового огляду МСЕК ОСОБА_1 встановлено 80 % втрати працездатності безстроково з урахуванням строку з 28.11.2017 р. та позивач визнаний інвалідом ІІ групи. З додаткових видів допомоги призначено медикаментозне лікування та постійний сторонній догляд.

У 2018 році Покровською центральною районною лікарнею ОСОБА_1 направлений на МСЕК для складання індивідуальної програми реабілітації інваліда.

Судом досліджено Індивідуальну програму реабілітації інваліда №1030, заповнену 03.05.2018р.

З`ясовано, що Індивідуальна програма реабілітації інваліда №1030, заповнена 03.05.2018р., в графі п. 18 «Додаткові відмітки та побажання» міститься запис лікаря зі словом «Згоден». Разом з тим, побажання стосовно стороннього догляду не було взято до уваги.

Незаповнені графи не містять прочерків. Не заповнено графу 15.Реабілітаційний потенціал. В розділі І п.14 «Реабілітаційні заходи» ІПР зазначено невірні дані про те, що позивач є пенсіонером за віком та може працювати за фахом, однак позивач є інвалідом другої групи; інші графи взагалі не заповнені; не розбірливо зазначено прізвище лікаря; не розбірливо значиться дата складання ІПР; відсутні вихідний номер з ІПР; не чітко заповнений п. 14 «Реабілітаційні заходи».

З консультативного висновку від 07.06.19р. №72 позаштатної загальноінститутської медико-експертної комісії ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» вказано, що ОСОБА_1 з 2006 р. є інвалідом ІІ групи від трудового каліцтва і 80 % втрати працездатності, безтерміново. Підставою для встановлення ІІ групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Спірні правовідносини врегульовані Законами України «Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991р. №875-XII, «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005р. №2961-IV, Положенням про медико-соціальну експертизу (надалі - Положення про МСЕ) та Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності (надалі - Положення про критерії), затверджені Постановою КМУ від 03.12.2009 р. № 1317 «Питання медико-соціальної експертизи», Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затверджену Наказом МОЗ України від 05.09.2011р. №561 (надалі - Інструкція).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських організацій осіб з інвалідністю.

Відповідно до абз 8 ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» медико-соціальна експертиза - визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров`я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи.

Відповідно до п. 3 Положення про МСЕ медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Відповідно до п.п. 1 п. 11 Положення про МСЕ міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

Пунктом 12 Положення про МСЕ передбачено, що кримська республіканська, обласні, центральні міські комісії повторно оглядають осіб, що звертаються для встановлення інвалідності і оскаржили рішення районних, міжрайонних, міських комісій, перевіряють якість розроблення індивідуальних програм реабілітації, здійснюють контроль за повнотою і якістю їх виконання.

Пунктом 14 Положення про МСЕ передбачено, що комісії мають право направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, до лікувально-профілактичних закладів для проведення огляду з метою уточнення діагнозу і призначення відповідного лікування.

Відповідно до п. 19 Положення про МСЕ комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Згідно п. 24 Положення про МСЕ форма документів, що використовується у роботі комісій, затверджується МОЗ України.

Наказом МОЗ України від 30.07.2012р. №577 затверджено форми первинної облікової документації, що використовується в медико-соціальних експертних комісіях. Зокрема, вказаним наказом визначено форми акту огляду медико-соціальною експертною комісією (№157/о), виписка з акта огляду медико-соціальною експертною комісією (№ 157-1/о), довідка про невизнання інвалідом (№167/о).

Як вже зазначалось судом, ОСОБА_1 згідно акту №2432 огляду МСЕК присвоєно ІІ групу інвалідності (повторно) у зв`язку з 80 % втратою працездатності безстроково з потребою у додаткових видах допомоги - медикаментозне лікування з супроводженням, що підтверджується довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 06.09.2007 р.

На час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності у зв`язку з 80 % втратою працездатності безстроково з потребою у додаткових видах допомоги - медикаментозне лікування з супроводженням діяло «Положення про забезпечення необхідними видами догляду інвалідів внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання» затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 25.10.2005 №66.

Пунктом 1.3 вказаного Положення, МСЕК встановлює потребу потерпілого у необхідних видах догляду: 1) спеціального медичного догляду потребують інваліди, яким

необхідні життєво важливі щоденні багаторазові медичні маніпуляції

(уколи, перев`язки, промивання порожнин тіла тощо); 2) постійного стороннього догляду потребують інваліди, які не можуть самостійно приймати їжу, забезпечувати туалет, потребують 3) побутового обслуговування потребують інваліди, які за наслідками травм чи професійного захворювання нездатні себе обслуговувати, оскільки мешкають у приміщеннях з несприятливими соціально-побутовими умовами (відсутні централізоване водопостачання, опалення, каналізація, громадський транспорт

тощо), а також у разі неможливості розміщення одиноких інвалідів у будинках-інтернатах для громадян похилого віку та інвалідів, пансіонатах ветеранів війни та праці.

Постановою «Про затвердження Положення про організацію, забезпечення та фінансування необхідних видів догляду за потерпілими внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання» від 03.11.2011 р. №41 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 січня 2012 р. за № 30/20343 визнано такою, що втратила чинність, постанову правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 25.10.2005 № 66 «Про затвердження Положення про забезпечення необхідними видами догляду інвалідів внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання».

Відповідно до п.1.2 «Положення про організацію, забезпечення та фінансування необхідних видів догляду за потерпілими внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання» інваліди II групи - особи зі стійкими, вираженої важкості функціональними порушеннями в організмі, зумовленими захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції Українипро зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 6-2705цс16 тільки підтверджує, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Надання зворотної сили законам, які передбачають розширення змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина чи звільнення їх від певних обов`язків, не може підірвати впевненість людей у стабільності свого правового становища. (Окрема думка судді Конституційного Суду України Козюбри М.І. (справа про податки).

Проаналізувавши вищевикладені норми права, суд доходить висновку, що закон поширює свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. За таких обставин, враховуюче те, що ОСОБА_1 присвоєно ІІ групу інвалідності (повторно) у зв`язку з 80 % втратою працездатності з потребою у додаткових видах допомоги - медикаментозне лікування з супроводженням безстроково, оскільки п.1.2 «Положення про організацію, забезпечення та фінансування необхідних видів догляду за потерпілими внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання» набув законної сили 27.01.2012р., а отже і сфера дії цієї норми починається з дня набрання нею чинності.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що індивідуальна програма реабілітації інваліда ОСОБА_1 №1030 підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Крім того, відповідно до ст.23 Закону України №2961-IV від 06.10.2005 «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» індивідуальна програма реабілітації особи з інвалідністю розробляється відповідно до Державної типової програми реабілітації осіб з інвалідністю для повнолітніх осіб з інвалідністю - медико-соціальною експертною комісією, для дітей з інвалідністю - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів. Визначення конкретних обсягів, методів і термінів проведення реабілітаційних заходів, які повинні бути здійснені щодо особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю, кошторис витрат за рахунок бюджетних коштів чи загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також контроль за виконанням індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю в межах своїх повноважень здійснюють медико-соціальні експертні комісії (лікарсько-консультаційні комісії лікувально-профілактичних закладів - щодо дітей з інвалідністю), місцева державна адміністрація, служби зайнятості, реабілітаційні установи, розпорядники відповідних коштів. Обсяг реабілітаційних заходів, що передбачається індивідуальною програмою реабілітації особи з інвалідністю, не може бути меншим від передбаченого Державною типовою програмою реабілітації осіб з інвалідністю. Індивідуальна програма реабілітації особи з інвалідністю є обов`язковою для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними установами, підприємствами, установами, організаціями, в яких працює або перебуває особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності. Індивідуальна програма реабілітації має для особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю рекомендаційний характер. Особа з інвалідністю (законний представник дитини з інвалідністю) має право відмовитися від будь-якого виду, форми та обсягу реабілітаційних заходів, передбачених її індивідуальною програмою реабілітації, або від усієї програми в цілому. Особа з інвалідністю (законний представник недієздатної особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю) бере участь у виборі конкретних технічних та інших засобів реабілітації, виробів медичного призначення, реабілітаційних послуг і санаторно-курортного лікування тощо в межах її індивідуальної програми реабілітації у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Положення про індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю, порядок її фінансування та реалізації затверджується Кабінетом Міністрів України.

Індивідуальна програма реабілітації інваліда є обов`язковою для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними установами, підприємствами, установами, організаціями, в яких працює або перебуває інвалід, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності (ч.6 ст.69 Закону України №2801-XII, 19.11.1992 «Основи законодавства України про охорону здоров`я»).

Відтак, досліджена судом Індивідуальна програма реабілітації інваліда №1030 за своїм характером впливає на права, свободи та інтереси ОСОБА_1 , отже, як індивідуальний акт може бути оскаржена в адміністративному суді.

Надаючи правову оцінку додержання відповідачем порядку оформлення та заповнення Індивідуальної програми реабілітації інваліда №1030, суд бере до уваги, що згідно з п.3 «Положення про індивідуальну програму реабілітації інваліда», затвердженого 23.05.2007 постановою Кабінету Міністрів України №757 (надалі «Положення про індивідуальну програму реабілітації інваліда»), індивідуальна програма розробляється на підставі Державної типової програми реабілітації інвалідів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2006р. №1686 (Офіційний вісник України, 2006р., №50, ст.3311).

Індивідуальна програма для повнолітніх інвалідів розробляється медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК), для дітей-інвалідів - лікарсько-консультативною комісією (далі - ЛКК) лікувально-профілактичних закладів за зареєстрованим місцем проживання або лікування інвалідів (п.4 «Положення про індивідуальну програму реабілітації інваліда»).

Згідно з п.10 «Положення про індивідуальну програму реабілітації інваліда» у разі письмової відмови інваліда, законного представника дитини-інваліда від виконання індивідуальної програми в цілому або від будь-якого передбаченого нею виду, форми, обсягу або місця проведення реабілітаційних заходів у програмі робиться відповідний запис.

Відповідно до п.1.1 Розділу 1 «Порядку складання форм індивідуальної програми реабілітації інваліда, дитини-інваліда», затвердженого 08.10.2007 наказом Міністерства охорони здоров`я України №623, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.10.2007 за №1197/14464 (надалі «Порядок складання форм індивідуальної програми реабілітації інваліда, дитини-інваліда»), цей Порядок визначає механізм складання форм індивідуальної програми реабілітації інвалідів, дітей-інвалідів (далі - ІПР), заповнення ІПР, унесення до неї змін і результатів про виконання реабілітаційних заходів, а також підбиття підсумків виконання ІПР. Заповнення ІПР та підбиття підсумків про її виконання здійснюється медико-соціальними експертними комісіями (далі - МСЕК), лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів (далі - ЛКК). У разі потреби до складання окремих розділів ІПР залучаються спеціалісти закладів охорони здоров`я, органів праці та соціального захисту населення, освіти, державної служби зайнятості, цільових страхових фондів та інших органів, що здійснюють заходи з реабілітації інвалідів, дітей-інвалідів. Залучення таких спеціалістів до складання ІПР відбувається шляхом безпосередньої їх участі в роботі (засіданнях) МСЕК, ЛКК. У разі потреби, для складання або корегування ІПР, інваліда можуть направити до обласної, центральної міської, Кримської республіканської МСЕК, Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності, Українського державного науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів, обласної (міської) ЛКК, науково-дослідних інститутів педіатричного профілю. Термін складання ІПР не повинен перевищувати одного місяця з дня звернення інваліда до МСЕК, законного представника дитини-інваліда до ЛКК щодо встановлення інвалідності. Унесення змін до ІПР здійснюється МСЕК, ЛКК та, у разі потреби, її оперативного коригування і в межах повноважень - реабілітаційними комісіями реабілітаційних установ.

Як передбачено п.1.2 Розділу 1 «Порядку складання форм індивідуальної програми реабілітації інваліда, дитини-інваліда», записи в ІПР здійснюють МСЕК, ЛКК, реабілітаційні комісії реабілітаційних установ, виконавці реабілітаційних заходів з урахуванням побажань інваліда, дитини-інваліда (її законного представника) та завіряються печаткою. Записи в ІПР здійснюють державною мовою розбірливим почерком. Помилкові та неправильні записи закреслюються однією лінією та засвідчуються підписами керівника або вповноваженої посадової особи. Не допускається заповнення ІПР олівцем, закреслення чи виправлення відомостей, що вносяться до ІПР, а також додаткових записів після того, як ІПР підписана інвалідом або законним представником дитини-інваліда. У графах, які не заповнюються при складанні ІПР, проставляється прочерк ("-").

Також, є очевидними порушення приписів п.1.2 Розділу 1 «Порядку складання форм індивідуальної програми реабілітації інваліда, дитини-інваліда» при заповненні відповідачем Індивідуальної програми реабілітації інваліда №1030: записи здійснені не розбірливим почерком; у графах, які не заповнюються, не проставлені прочерки («-»).

У п.2.7 Розділу 2 «Порядку складання форм індивідуальної програми реабілітації інваліда, дитини-інваліда» зазначено: «2.7. Пункт 14 "Реабілітаційні заходи та їх реалізація" фахівці МСЕК, ЛКК заповнюють відповідно до переліків послуг, що надаються інвалідам, згідно з додатками 1-6 до постанови Кабінету Міністрів України від 08.12.2006 N 1686 "Про затвердження Державної типової програми реабілітації інвалідів", визначаючи в кожному конкретному випадку види та форми реабілітаційних заходів та їх виконавців. У графі "Обсяги" у відповідних розділах указується зміст, періодичність реабілітаційних заходів; у графі "Термін проведення" у відповідних розділах указується термін, протягом якого повинен здійснюватись рекомендований реабілітаційний захід; у графу "Місце проведення" у відповідні розділи уноситься запис про виконавця реабілітаційного заходу і підпис особи, яка його пропонує та визначає виконавця реабілітаційного заходу (фахівці МСЕК, ЛКК, представники державної служби зайнятості, соціальних служб, фондів тощо); у графі "Відмітка про виконання" робиться запис "виконано" або "не виконано" виконавцем, підписується відповідальною особою і скріплюється печаткою. 2.7.1. Розділ 1 "Медична реабілітація" заповнюється відповідно до потреби інваліда (дитини-інваліда) в заходах медичної реабілітації. Указуються характер медичних заходів, їх кількість, обсяг, методи та строки виконання, при необхідності із залученням до формування цього розділу в разі потреби спеціалістів закладів охорони здоров`я. … 2.7.7. Розділ 7 "Соціальна та побутова реабілітація" - потреба в них визначається лікарями МСЕК, ЛКК після обстеження соціально-побутових умов проживання інваліда, дитини-інваліда із залученням до формування цього розділу відповідних фахівців органів праці і соціального захисту населення, центрів соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді і служб у справах неповнолітніх. … У разі згоди інваліда, дитини-інваліда (його законного представника) у пункті 20 ставиться відповідний підпис і вказується дата ознайомлення з ІПР. У разі відмови від ІПР або від її окремих розділів вказаних осіб зазначається причина відмови. …».

У графах розділу І п.14 «Реабілітаційні заходи» Індивідуальної програми реабілітації інваліда №1030 зазначено невірні дані про те, що позивач є пенсіонером за віком та може працювати за фахом, в той час коли позивач є інвалідом другої групи.

Крім того, суд звертає увагу, що представник управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області участі у МСЕК стосовно ОСОБА_1 не приймав.

Як свідчать матеріали справи, заповнення неналежним чином відповідачем Індивідуальної програми реабілітації інваліда ОСОБА_1 №229 тягне порушення прав, свобод та інтересів позивача у сфері охорони здоровя, виникнення спорів під час реалізації цієї Індивідуальної програми реабілітації інваліда.

Враховуючи наведене, оскільки Індивідуальна програма реабілітації інваліда ОСОБА_1 №1030, складена з порушенням наведених норм права, що впливає на права, свободи та інтереси позивача, то вона є протиправною і підлягає скасуванню.

З метою захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за можливе зобов`язати відповідача скласти нову індивідуальну програму реабілітації інваліда ОСОБА_1 з додержанням всіх вимог "Порядку складання форм індивідуальної програми інваліда", затвердженого 08.10.2007 Наказом Міністерства охорони здоров`я України за №623, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.10.2007 за №1197/14464.

Оскільки при складанні нової індивідуальної програми реабілітації інваліда ОСОБА_1 з урахуванням зазначених норм права мають бути відповідачем ураховані побажання позивача, у тому числі щодо стороннього догляду, то суд не вбачає потреби окремо зобовязувати відповідача під час складання нової індивідуальної програми реабілітації інваліда ОСОБА_1 вирішити питання про медикаментозне лікування та стороннього догляду та внести відповідні записи стосовно позивача.

Таким чином, у цій частині позовних вимог позивача має бути відмовлено.

Стосовно вимог позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 20000 грн., суд зазначає наступне.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд керується статтею 237-1 Кодексу законів про працю України відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, зазначена норма сформульована так, що відшкодувати моральну шкоду, заподіяну працівникові робото давцем, можна тільки за наявності трьох життєвих обставин: моральних страждань; втрати нормальних життєвих зв`язків; необхідності додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки під час провадження у даній справі позивач в порушення п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 не пояснив, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надав належних доказів, в задоволенні позову в частині стягнення на користь ОСОБА_2 в якості моральної шкоди у розмірі 20000 грн. слід відмовити.

Окрім того, згідно приписів ст. 1173 ЦК України відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади, здійснюється за рахунок держави, а не конкретного органу. Відтак, вимоги про стягнення відшкодування з Міжрайонної МСЕК м.Покровська обласного центру медико-соціальної експертизи є необгрунтованими.

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Доводи позивача і відповідача частково не приймаються судом до уваги, виходячи з вище зазначеного.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» з відповідача судові витрати у відповідності до ст. 139 КАС України не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) до Обласного центра медико-соціальної експертизи (, місцезнаходження: Донецька область, м. Покровськ, проспект Шахтобудівельників, буд. 3) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи, буд.5) про визнання протиправною та скасування індивідуальної програми реабілітації інваліда №1030, зобов`язання скласти нову індивідуальну програму реабілітації інваліда з додержанням всіх вимог «Порядку складання форм індивідуальної програми інваліда», затвердженої 08.10.2007 року Наказом Міністерства охорони здоров`я України №623, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.10.2007 року №1197/14464, зобов`язання при складанні індивідуальної програми реабілітації інваліда вирішити питання про медикаментозне лікування та сторонній догляд (згідно довідки МСЕК віл 06.09.2007року №069846 Серія ДОН-04) та внести в неї відповідні записи, стягнення моральної шкоди, завданої неправомірними діями в сумі 20 000 грн. - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати Індивідуальну програму реабілітації інваліда ОСОБА_1 №1030.

Зобов`язати Обласний центр медико-соціальної експертизи (, місцезнаходження: Донецька область, м. Покровськ, проспект Шахтобудівельників, буд. 3) скласти нову індивідуальну програму реабілітації інваліда ОСОБА_1 з додержанням вимог "Порядку складання форм індивідуальної програми інваліда", затвердженого 08.10.2007 Наказом Міністерства охорони здоров`я України за №623, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.10.2007 за №1197/14464.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст судового рішення складено та підписано 04 липня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Н.А. Мозговая