Справа № 160/3897/19
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 року Справа № 160/3897/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоцентр-Дніпропетровськ» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Обґрунтовуючи позовні вимоги у заявах по суті, Товариство посилається на протиправність оскарженого рішення з огляду на відсутність у його діях складу правопорушення, санкція за яке передбачена статтею 1201 Податкового кодексу України. За позицією позивача, приписи вказаної норми не передбачають накладення на платника податків штрафних санкцій за порушення строків реєстрації податкових накладних, які не надаються покупцю або, які складені за операціями, звільненими від оподаткування. Окрім цього посилається на обставини порушення справи про банкрутство щодо банку, у якому відкрито рахунок Товариства, зазначає про порушення відповідачем процедури проведення камеральної перевірки (без оприлюднення погодження Державної регуляторної служби), а також звертає увагу на наявність неоднозначного (множинного) тлумачення прав та обов`язків платників податків, визначених у пункті 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим вважає, що у силу підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4, пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України, рішення повинно бути прийнято на його користь.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.05.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки оскарженим рішенням на Товариство накладено штрафні санкції за порушення граничних строків реєстрації в ЄДРПН таких податкових накладних, які не відповідають критеріям податкових накладних, за порушення строків реєстрації яких платник податків звільнявся би від юридичної відповідальності.
31.05.2019 року на адресу суду від Товариства надійшло клопотання про призначення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи з питань тлумачення пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України.
Проте, суд не знайшов підстав для його задоволення з огляду на відсутність перешкод для встановлення фактичних обставин у розгляді вказаної справи без проведення лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи, за наявними у матеріалах справи документами.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у зв`язку із порушенням термінів реєстрації податкових накладних за січень-квітень, червень, серпень, вересень 2018 року на загальну суму податку на додану вартість у розмірі 2544032,17 грн. в Єдиному реєстрі податкових накладних, у тому числі на суму податку на додану вартість у розмірі 2544032,17 грн. із затримкою до 15 календарних днів
При вирішенні спору суд, що відповідно до вимог пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
У свою чергу лише дотримання встановлених податковим законодавством умов та порядку проведення перевірок може бути підставою для висновку про законність перевірки. Невиконання процедурних вимог ПК України щодо призначення та (або) проведення контрольних заходів призводить до визнання перевірок (незалежно від їх виду) незаконними та відсутності правових наслідків таких.
Підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.
Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
Об`єктом камеральної перевірки є виключно дані, які знаходяться в розпорядженні податкового органу, будь-які інші дані не можуть бути предметом дослідження податковим органом.
У силу приписів пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.
Отже, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника. При цьому будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податків податкової звітної документації автоматично є юридичним фактом для перевірки її достовірності, що у свою чергу спростовує доводи Товариства про проведення відповідачем перевірки без оприлюднення погодження Державної регуляторної служби.
Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку-продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.
У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.
Так, пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України передбачено, що порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі, зокрема: 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;
Системний аналіз статті 201, пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України дає суду підстави для висновку про те, що порушення платником податку на додану вартість граничного строку реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних є підставою для застосування до такого платника штрафу, за виключенням випадку порушення строку реєстрації податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю) та складена на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.
Тобто, для звільнення від відповідальності, передбаченої пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України, необхідна наявність двох обов`язкових складових: податкова накладна не повинна надаватись отримувачу (покупцю) та, водночас, повинна бути складена на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 816/1488/17.
Згідно з положеннями Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 № 1307, до графи 8 податкових накладних вноситься - код ставки податку на додану вартість, за якою здійснюється оподаткування операцій з постачання товарів/послуг, що постачаються.
Зокрема, у графі 8 зазначається код ставки: 20 - у разі здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню за основною ставкою; 7 - у разі здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню за ставкою 7 відсотків; 901 - у разі здійснення операцій з вивезення товарів за межі митної території України, що підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою; 902 - у разі здійснення операцій з постачання на митній території України товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою; 903 - у разі здійснення операцій з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування.
Судом встановлено і сторонами не заперечується, що перелічені у Акті податкові накладні складені за операціями, які не звільнені від оподаткування податком на додану вартість. Доказів протилежного суду не надано.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що застосовуючи до позивача штрафні санкції на підставі пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних, які не звільнені від оподаткування податком на додану вартість, відповідач діяв у спосіб, передбачений законодавством України, у зв`язку з чим, оскаржене рішення є правомірним.
Посилання Товариства на обставини порушення справи про банкрутство щодо банку, у якому відкрито рахунок позивача, на увагу не заслуговують, оскільки платник податків не обмежений мати (відкривати) рахунок у більш ніж одному банку. Окрім того, приписи Податкового кодексу України взагалі не містять норм щодо звільнення від відповідальності за вказаними обставинами. Більш того, вказана обставина не була підставою позову.
На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.
Відповідно, згідно із статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, не підлягають стягненню судові витрати.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоцентр-Дніпропетровськ» відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна