Справа № 620/494/19
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/494/19 Суддя (судді) першої інстанції: Тихоненко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В.,Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Ніжинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ніжинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ніжинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач) про визнання протиправними дій відповідача щодо не проведення перерахунку призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області, а саме: від 12.12.2018 року № 03/36-1120 про розмір суддівської винагороди станом на 04.12.2018 року, за період з 04.12.2018 року по 31.12.2018 року та від 16.01.2019 року № 03/36-142 про розмір суддівської винагороди станом на 01.01.2019 року, за період з 01.01.2019 року по 31.01.2019 року; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86% відповідно до довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області, а саме: від 12.12.2018 року № 03/36-1120 про розмір суддівської винагороди станом на 04.12.2018 року, за період з 04.12.2018 року по 31.12.2018 року з урахуванням фактично проведених за даний період виплат та від 16.01.2019 року № 03/36-142 про розмір суддівської винагороди станом на 01.01.2019 року, за період з 01.01.2019 року по 31.01.2019 року з урахуванням фактично проведених за даний період виплат.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції не враховано те, що з урахуванням змін до законодавства та рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-р, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці проведено з 01 січня 2019 року та 01 лютого 2019 року.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Судове засідання проведено без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є суддею у відставці, перебуває на обліку у Ніжинському ОУПФУ Чернігівської області, з 20.09.2016 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди, призначене відповідно до Закону України від 07.07.2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням норм Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016.

12.12.2018 року ТУ ДСА у Чернігівській області видано позивачу довідку №03/36-1120, згідно якої станом на 04.12.2018 року суддівська винагорода позивача, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 44931,00 грн.

13.12.2018 року позивач звернулася до Пенсійного фонду із заявою про проведення перерахунку її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки №03/36-1120 від 12.12.2018 року.

Згідно рішення №94 ОСОБА_1 проведено перерахунок щомісячного грошового утримання на підставі поданих документів з 01.01.2019 року.

16.01.2019 року ТУ ДСА у Чернігівській області видано позивачу довідку №03/36-142, згідно якої станом на 01.01.2019 року суддівська винагорода позивача, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 48 985,50 грн.

18.01.2019 року позивач звернулася до Пенсійного фонду із заявою про проведення перерахунку її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки №03/36-142 від 16.01.2019 року.

Згідно рішення №94 ОСОБА_1 проведено перерахунок щомісячного грошового утримання на підставі поданих документів з 01.02.2019 року.

Не погоджуючись із проведеним перерахунком, позивачка звернулася до Ніжинського ОУПФ Чернігівської області із відповідною заявою, проте листом від 01.02.2019 року №930/0412 відповідач повідомив, що з дня набрання чинності Законом України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», Закон України від 07.07.2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» втратив чинність, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VІІІ. Тобто, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання здійснюється для суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання відповідно до норм Закону №2453-VI, а для суддів, які пройшли таке оцінювання, згідно із нормами Закону №1402-VІІІ. Враховуючи наведене, а також положення Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України та Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 року №11-р, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці проведено згідно поданих позивачем заяв та довідок 01 січня 2019 року і 01 лютого 2019 року.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до рішення Конституційного Суду України №11-р/2018 зміна розміру складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою, мала місце саме 04.12.2018 року та саме з цієї дати настає необхідність у проведенні перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, право на перерахунок довічного грошового утримання виникає з 01.01.2019 року, а дія Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» поширюється на весь 2019 рік, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

04.12.2018 року Конституційним Судом прийнято Рішення №11-р/2018, згідно якого визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України від 07.07.2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України від 12.02.2015 року №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд»). Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 01.01.2011 - 6 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2012 - 8 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2013 - 10 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2014 - 12 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2015 - 15 мінімальних заробітних плат».

Також, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини десятої статті 133 Закону України від 07.07.2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України від 12.02.2015 року №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд»), згідно якого «суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу», для цілей застосування окремих положень Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» зі змінами.

У частині 3 резолютивної частини рішення також вказано, що положення частин 3 та 10 статті 133 Закону України від 07.07.2010 року №2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України від 12.02.2015 року №192-VІII «Про забезпечення права на справедливий суд»), які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього Рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Конституційний суд України у даному рішенні відновив права на отримання посадового окладу у розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з 01.01.2015 року, а також зазначив, що положення частини третьої статті 133 Закону №2453 (у редакції Закону №192) звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів у частині зменшення гарантованого розміру винагороди судді, створює загрозу для незалежності як судді, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддю через розмір його матеріального забезпечення. Таким чином, положення частини третьої статті 133 Закону №2453 (у редакції Закону №192) суперечить частинам першій та другій статті 26 Конституції України.

Згідно ст. 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічне положення встановлено ч. 1 ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України».

З матеріалів справи вбачається, що позивач 13.12.2018 року зверталась до відповідача із відповідною заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 04.12.2018 року, додавши довідку №03/36-1120 від 12.12.2018 року.

Проте, Пенсійний орган здійснив перерахунок довічного грошового утримання позивача з 01.01.2019 року та виплату провів у лютому 2019 року.

Колегія суддів в контексті рішення Конституційного Суду України погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зміна розміру складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою, мала місце саме 04.12.2018 року та саме з цієї дати настає необхідність у проведенні перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

В даному випадку, у відповідності до п.4 розділу ІІ Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, не відбувається зміна розміру щомісячного грошового утримання суддям, а виключно відновлюються раніше порушені права, з дати ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення, у даному випадку це 04.12.2018 року.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2019 року становить 1921 гривня, що також є підставою для проведення раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці саме з 01.01.2019 року.

Матеріалами справи підтверджується, що 18.01.2019 року позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у зв`язку з підвищенням суддівської винагороди, через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2019 року (Закон України «Про державний бюджет на 2019 рік»), додавши до заяви довідку №03/36-142 від 16.01.2019 року, проте відповідач здійснив перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці лише з 01.02.2019 року.

Колегія суддів зазначає, що вказаний перерахунок обумовлено підвищенням суддівської винагороди через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, згідно Закону України від 23.11.2018 року № 2629 «Про державний бюджет на 2019 рік», а дію вказаного закону поширено на весь 2019 рік, в тому числі і на січень 2019 року, що вказує на виникнення права на перерахунок довічного грошового утримання позивачу саме з 01.01.2019 року, а не з місяця, наступного за місяцем, у якому відбуваються зміни.

Посилання апелянта на п. 4 Розділу ІІ Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою Пенсійного Фонду України від 25.01.2008 року № 3-1, та визначення періоду, за який підлягає перерахунку щомісячне довічне грошове утримання, та яким передбачено, що перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони стосуються періоду, в якому має бути здійснено саме перерахунок, що помилково ототожнюється відповідачем з періодом, за який може бути здійснений такий перерахунок. А отже, дата, з якої у відповідача виник обов`язок здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача, не є тотожною з датою, з якої позивач набув право на такий перерахунок.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, тому у її задоволенні необхідно відмовити, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Ніжинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В. Файдюк

Є.І.Мєзєнцев