Справа № 420/2219/19
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2019 р. Категорія: 109040000м.ОдесаСправа № 420/2219/19
Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І. В.

час і місце ухвалення: не зазначено, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюка Г.В.

суддів: Потапчука В.О. , Шляхтицького О.І.

при секретаріВишневській А.В.

за участю сторін:
Пред-к позивачаМолодецький Р.А. (довіреність, адвокат)
Пред-к позивачаРогаліна Г.В. (довіреність, адвокат)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Модуль" на Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Модуль" до Юридичного департаменту Одеської міської ради в особі Управління державної реєстрації про зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Юридичного департаменту Одеської міської ради в особі Управління державної реєстрації, в якому просив зобов`язати відповідача внести до Державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення павільйону (буфету) "ІНФОРМАЦІЯ_1", розташованого по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 11.10.2002, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кіріченко І.Є., зареєстрованого у реєстрі за № 8924, який укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - з одного боку та ОСОБА_5 і ОСОБА_4 - з іншого.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі у зв`язку з тим, що спір не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись з Рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Модуль" подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи у відкритті провадження по справі, суд першої інстанції не врахував, що спір про право в даному випадку був остаточно вирішений 10 років тому, а позивач звернувся до адміністративного суду вже після звернення з такою ж вимогою до цивільного суду (ухвала Київського районного суду м. Одеси від 01.04.2019 року).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 16.11.2009 по справі № 2-923/2009, яке набрало законної сили 27.11.2009, договір дарування від 11.10.2002, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кіріченко І.Є., зареєстрованого у реєстрі за № 8924, який укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - з одного боку та ОСОБА_5 і ОСОБА_4 - з іншого визнано недійсним; зобов`язано зазначених осіб не чинити перешкод ТОВ "Модуль" в користуванні власністю - майданчиком павільйоном (буфетом) площею 46,80 кв. м. з комунікаціями, розташованими по АДРЕСА_1 шляхом знесення тимчасового павільйону (буфету) "ІНФОРМАЦІЯ_1".

11.12.2018 ТОВ "Модуль" звернулось до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради з листом № 03-12/2018 щодо скасування запису про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення павільйону (буфету) "ІНФОРМАЦІЯ_1", розташованого по АДРЕСА_1 на підставі заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 16.11.2009 по справі № 2-923/2009.

Листом від 26.12.2018 № з-803-18 Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради надав відповідь, згідно якої для вирішення зазначеного питання та подальшої державної реєстрації скасування запису про право власності необхідно звернутися до суду з метою визначення наслідків недійсності договору дарування від 11.10.2002.

На переконання позивача, будь-які додаткові роз`яснення рішення суду не потребуються, оскільки скасована підстава виникнення та реєстрації права власності на об`єкт як такий, що насправді є лише тимчасовою спорудою, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів, а тому зазначений спір належить до юрисдикції цивільного суду, оскільки спір у ній не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст.16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Із системного аналізу зазначених положень убачається, що не є публічно-правовим спір між суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права - фізичною чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий, однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Таким чином, предметом розгляду в цій справі є не сама по собі бездіяльність органу реєстрації, а результат таких послуг - державна реєстрація скасування права приватної власності на об`єкт нерухомого майна, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що вже звертався до Київського районного суду м. Одеси з аналогічних підстав, але йому було відмовлено.

Однак, колегія суддів з цього приводу зазначає, що ухвалою від 01.04.2019 року позивачу було відмовлено в задоволенні заяви про визначення порядку виконання рішення, так як відділ державної реєстрації прав на нерухоме майно управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, не був стороною по справі та не приймав участь, вчинити певні дії, що фактично є зміною рішення по суті.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зазначений спір належить до юрисдикції цивільного суду, оскільки спір у ній не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 6 червня 2018 року № 826/12559/16 (провадження № 11-511апп18) та який в силу ч.5 ст.242 КАС України підлягає врахуванню судом при застосуванні норм права.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні ч. 1 ст. 6 Конвенції.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2016 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №29458/04, №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v.Austria), заява №7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. (…) фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Модуль", - залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст Постанови складено - 03 липня 2019 року.

Суддя-доповідач Семенюк Г.В.
Судді Потапчук В.О. Шляхтицький О.І.