Справа № 620/1399/19
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2019 року Чернігів Справа № 620/1399/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Житняк Л.О.

за участі секретаря Демусенко А.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідача Пуценко Т.В., Антоненко А.П.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування припису і постанови,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Управління Держпраці в Чернігівській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати припис Управління Держпраці в Чернігівській області від 22.03.2019 №25-18-012/0141 про усунення виявлених порушень;

- визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці в Чернігівській області від 09.04.2019 №25-18-012/0274/117 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, якою на позивача накладено штраф у розмірі 125 190,00 грн.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що в листопаді 2017 року до позивача звернулася громадянка ОСОБА_4 та повідомила, що може бути продавцем у його магазині, але спочатку хоче ознайомитися із його роботою, щоб переконатися, чи зможе вона у ньому працювати. 08.11.2017 та 09.11.2017 ОСОБА_4 приходила у магазин не більше, ніж на одну годину в день, знайомилася з товаром, що продається у магазині, та цінами на нього, дивилася, як працює позивач та інший продавець. Будь-яких трудових обов`язків продавця, у тому числі операцій отримання товару від постачальників та його продажу споживачам, вона у ті дні не здійснювала. В подальшому, ОСОБА_4 09.11.2017 остаточно визначилась та повідомила про своє бажання працювати та її було прийнято на роботу. Того ж дня, 09.11.2017 позивач подав до Прилуцької ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області повідомлення про прийняття працівника на роботу, у якому зазначив про прийняття на роботу громадянки ОСОБА_4 .. Також, позивачем було видано наказ про прийняття на роботу. 10.11.2017 між позивачем та гр. ОСОБА_4 укладено трудовий договір та внесено запис до трудової книжки. Про те, що 08.11.2017 та 09.11.2017 ОСОБА_4 виконувала які-небудь трудові обов`язки продавця, зокрема про приймання чи продаж нею якого-небудь товару, інспектору праці у своїх поясненнях ніхто не повідомляв, і будь-які докази виконання нею таких робіт відсутні, у зв`язку із чим твердження в акті інспекційного відвідування про здійснення ОСОБА_4 у ці дні якихось робіт носять характер нічим не підтверджених припущень. З огляду на вказане, припис та постанова є незаконними та мають бути визнані протиправними і скасовані.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду від 10.06.2019 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та проведенням судового засідання.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, протягом встановленого судом строку надав відзив на позов, в якому зокрема зазначив, що перебування ОСОБА_4 в магазині 08.11.2017 та 09.11.2017 з метою ознайомлення з асортиментом товару, цінами та роботою продавця продовольчих товарів свідчить про проходження нею стажування на робочому місці та підтверджує існування між ним трудових правовідносин. Таким чином з 08.11.2017 ОСОБА_4 допущена до роботи ФОП ОСОБА_1 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням позивача та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що є порушенням ч.3 ст.24 КЗпП України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

На підставі наказу Управління від 15.03.2019 №86 та направлення на проведення контрольного заходу від 15.03.2019 №324 головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Антоненко Оленою Петрівною в період з 21.03.2019 по 22.03.2019 проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 на предмет додержання законодавства про працю в частині використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин.

21.03.2019 під час проведення інспекційного відвідування за фактичним місцем здійсненням підприємницької діяльності позивачем, інспектор праці отримала письмові пояснення від ФОП ОСОБА_1 найманих працівників ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .

В письмовому поясненні від 21.03.2019 ОСОБА_4 зазначила, що з 08.11.2017 проходила стажування в магазині "Ольвія", вивчала ціни, знайомилася з постачальниками товару, а 10.11.2017 прийнята на роботу продавцем до ФОП ОСОБА_1 відповідно до укладеного з ним трудового договору.

В письмовому поясненні від 21.03.2019 ФОП ОСОБА_1 повідомив, що 08.11.2017 у зв`язку із звільненням попереднього продавця ОСОБА_8 терміново запросив на роботу ОСОБА_4 . Також зазначив, що з його дозволу 08.11.2017 та 09.11.2017 ОСОБА_4 приходила на роботу для ознайомлення з цінами, товаром та постачальниками товару.

В письмовому поясненні від 21.03.2019 ОСОБА_7 повідомила, що працює в магазині "Ольвія" продавцем відповідно до укладеного трудового договору з ФОП ОСОБА_9 . Також зазначила, що в цьому магазині здійснює підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 в якого працює ОСОБА_4 , яка в листопаді 2017 року протягом двох днів проходила стажування.

Оскільки у період з 08.11.2017 та 09.11.2017 трудовий договір не укладався, за результатом проведення інспекційного відвідування відповідач дійшов висновку про порушення ч.3 ст.24 КЗпП України, про що складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 22.03.2019 №25-18-012/0274. 22.03.2019 головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_12 винесено припис про усунення виявлених порушень №25-18-012/0141.

Позивачем на виконання припису надано трудовий договір від 10.11.2017.

В подальшому, 29.03.2019 начальником Управління Держпраці у Чернігівській області Дорошенком С.В. прийнято рішення №92 щодо розгляду справи про накладення штрафу. Повідомлення Управління Держпраці у Чернігівській області від 01.04.2019 за вих. №10-04/1967 про призначення розгляду справи за фактом порушення позивачем трудового законодавства на 14 год. 20 хв. 09.04.2019 направлено рекомендованим листом 01.04.2019 та отримано позивачем 02.04.2019.

09.04.2019 начальником Управління Держпраці у Чернігівській області Дорошенком С.В. винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №25-18-012/0274/117 на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 125 190 грн.

Вважаючи припис та постанову незаконними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктами 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно ч.4 ст.2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю).

Частиною 5 ст.2 вищевказаного Закону зазначені у частині четвертій цієї статті органи (в тому числі і Управління), що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог ст.1, ст.3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої ст.4, частин першої - четвертої ст.5, частини третьої ст.6, частин першої - четвертої та шостої ст.7, ст.ст.9, 10, 19, 20, 21, ч.3 ст.22 цього Закону.

Згідно ч.3 ст.6 вищевказаного Закону суб`єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Як встановлено ст.12 Конвенції Міжнародної організації праці №81 інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції, та здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються. Згідно зі ст.16 вказаної Конвенції інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №295), відповідно до якого інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (далі - органи контролю), посадовими обов`язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження). Зазначений Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно п.2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці. Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Згідно пп.3 п.5 Порядку від 26.04.2017 №295 інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Судом встановлено, що за результатами інспекційного відвідування позивача було виявлено порушення ч.3 ст.24 КЗпП України, про що складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 22.03.2019 №25-18-012/0274.

Відповідно до п.19 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Також п.20 та п.21 Порядку встановлено, що акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акту залишається в об`єкта відвідування.

Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в Акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання Акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Так, відповідно до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі - Порядок №509) із змінами та доповненнями, справа про накладення штрафу розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд (п.4). Рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу приймається уповноваженою особою не пізніше ніж через 10 днів з дати складання акту про виявлені порушення (п.3).

Таким чином, зазначена постанова встановлює конкретні строки розгляду справи про накладення штрафу на суб`єкта господарювання за порушення законодавства, які не можуть бути подовжені.

Пунктом 6 вищевказаного Порядку №509 передбачено, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам.

Згідно з п.8 Порядку №509 уповноважена посадова особа, що розглядає справу, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

З аналізу вищевикладених положень Порядку №509 слідує, що за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акту складає постанову про накладення штрафу. Зазначена постанова складається у двох примірниках, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, а другий надсилається протягом трьох днів суб`єктові господарювання, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Наведені обставини свідчать, що під час проведення інспекційного відвідування позивача, складання та направлення Акту, а також винесення постанови про накладання штрафу Управлінням Держпраці у Чернігівській області не було допущено порушення вимог діючого законодавства.

Перевіряючи нормативно-правове обгрунтовання підстав для накладення на позивача штрафу, судом встановлено, що підставою для накладення на позивача штрафу став, на думку відповідача, фактичний допуск працівника ОСОБА_4. до роботи без оформлення трудового договору.

Суть порушення, на думку відповідача, полягає в тому, що остання у період з 08.11.2017 по 09.11.2017 проходила стажування, що знаходить своє відображення у письмових поясненнях осіб, відібраних в ході інспекційного відвідування.

Так, згідно ч.1 ст.1 КЗпП України, даний кодифікований акт регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

В свою чергу, ч.1 ст.9 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, зокрема, що положення цього Кодексу застосовуються до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

При цьому, Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, не передбачено здійснення вказаним органом та/або його територіальними органами контролю та/або нагляду за додержанням цивільного законодавства України юридичними та/або фізичними особами. Так само вказаний орган не має жодних повноважень щодо кваліфікації (трактування) тих чи інших цивільних або будь-яких інших правовідносин у якості трудових, а також щодо здійснення контролю та/або нагляду за правильністю ведення бухгалтерського обліку та звітності.

В свою чергу, ч.2 ст.2 КЗпП України визначено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Частиною 1 ст.21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. У відповідності до ч.1 та 2 ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

При цьому, абзацом першим п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" передбачено, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу.

Так, нормами ст.21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно з ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (ст.187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров`я.

В судовому засіданні встановлено, що інспектором праці зроблено висновок про проходження стажування громадянкою ОСОБА_4 з 08.11.2017 по 09.11.2017 та виконування нею трудових функцій. Таких висновків інспектор праці дійшла на підставі письмових пояснень.

При цьому судом встановлено, що 09.11.2017 позивач подав до Прилуцької ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області повідомлення про прийняття працівника на роботу, у якому зазначив про прийняття на роботу громадянки ОСОБА_4 . Також, позивачем було видано наказ про прийняття на роботу. 10.11.2017 між позивачем та гр. ОСОБА_4 укладено трудовий договір та внесено запис до трудової книжки.

Доказом, що підтверджує наведені обставини, є складене позивачем повідомлення про прийняття працівника на роботу від 09.11.2017 із наявною на ньому відміткою Прилуцької ОДПІ від 09.11.2017, наказ №01 "Про прийняття на посаду продавця", трудовим договором від 10.11.2017 та запис у трудовій книжці.

Суд звертає увагу, що жодних доказів про те, що зазначена громадянка виконувала трудові функції з 08.11.2017 по 09.11.2017 відповідачем не надано. Письмові пояснення також не містять жодних посилань на виконання трудових функцій ОСОБА_4 у вказаний період.

На спростування висновків відповідача, з пояснень позивача та свідків, допитаних в судовому засіданні під присягою встановлено, що наприкінці 2017 року ФОП ОСОБА_1 дійсно шукав продавця у свій магазин та в листопаді 2017 року звернувся до ОСОБА_4 , яка 2 роки тому працювала у нього. Остання повідомила, що може бути продавцем у вказаному вище магазині, але спочатку хоче ознайомитися із його роботою, щоб переконатися, чи зможе вона у ньому працювати, оскільки в магазині змінився касовий апарат. 08.11.2017 та 09.11.2017 ОСОБА_4 приходила у магазин, знайомилася з товаром, що продається у магазині, та цінами на нього, дивилася, як працює позивач та інший продавець, втім будь-яких трудових обов`язків продавця, у тому числі операцій отримання товару від постачальників та його продажу споживачам, вона у ті дні не здійснювала.

В даному випадку, перебування у магазині з метою ознайомлення з роботою, яку ОСОБА_4 бажала отримати не може вважатися допуском до роботи, оскільки жодної роботи вона не виконувала. Наведене також, на думку суду, не може вважатися стажуванням.

Відповідно до ст.29 Закону України "Про зайнятість населення" право проходити стажування за професією (спеціальністю) на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання на умовах, визначених договором про стажування у вільний від навчання час мають студенти вищих та учні професійно-технічних навчальних закладів, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні.

Метою стажування є набуття досвіду з виконання професійних завдань та обов`язків, удосконалення професійних знань, умінь та навичок, вивчення та засвоєння нових технологій, техніки, набуття додаткових компетенцій.

Тобто, у відповідності до визначення наведеного в Законі України "Про зайнятість населення" стажування проходять студенти вищих та учні професійно-технічних навчальних закладів.

Також, громадяни, які мають офіційний статус безробітного, можуть проходити стажування - професійне навчання працівників на виробництві, на тому чи іншому підприємстві за договором між роботодавцем, державним центром зайнятості і майбутнім працівником, що має статус безробітного. Після закінчення стажування підприємство зобов`язується працевлаштувати такого працівника.

У всіх інших випадках роботодавець зобов`язаний оформити працівника на роботу за трудовим договором в установленому порядку з першого дня виконання ним трудової функції.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що обов`язковою умовою при проходженні стажування є укладення договору. При цьому, за відсутності укладеного договору стажування, роботодавець зобов`язаний з першого дня виконання працівником трудової функції укласти з ним трудовий договір.

Тобто, якщо особа не виконує трудову функцію, договір укладатися не повинен. А оскільки, відповідачем жодними доказами не підтверджується виконання ОСОБА_4 трудових функцій 08.11.2017 та 09.11.2017, перебування ОСОБА_4 в магазині не може вважатися допуском до роботи без укладення трудового договору та стажуванням взагалі.

Суд звертає увагу, що свідок ОСОБА_4 наголосила на тому, що українську мову розуміє, але писати не може, а тому писала пояснення під диктовку інспектора праці, і про стажування зазначила саме тому, що інспектор пояснила, що її знаходження в магазині 08.11.2017 називається стажування.

Свідок ОСОБА_7 також зазначила, що писала пояснення під диктовку інспектора праці.

При цьому на питання представника позивача, чи роз`яснювались ОСОБА_7 та ОСОБА_4 за ст.63 Конституції України права щодо відмови від надання свідчень - свідки повідомили, що ні усно ні письмово їх про це не повідомляли.

Отже, оскільки контролюючим органом не надано суду доказів, які б підтверджували письмові пояснення, суд дійшов висновку про те, що в акті вказано непідтверджену інформацію, яка фактично ґрунтується на припущеннях, що свідчить про протиправність дій відповідача.

Посилання відповідача на наявність письмових пояснень за факту спростування свідками в судовому засіданні своїх пояснень, не дає можливість вважати такі пояснення доказами по справі, оскільки фактичні данні відповідно до ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюються судом саме на підставі показань свідків допитаних судом.

З урахуванням вищевикладеного, суд ставиться критично до отриманих інспектором праці письмових пояснень і відповідно не приймає їх до уваги.

Також суд зазначає твердження позивача про те, що виходячи із розмежувань форми державного контролю та державного нагляду, підстави для винесення постанови про накладення штрафу на підставі акту інспекційного відвідування відсутні, оскільки штрафи можуть бути накладені лише на підставі акта про виявлені під час перевірки суб`єкта господарювання ознак порушення законодавства. Втім, дані доводи позивача, на думку суду, є безпідставними та формальними, оскільки ніяким чином не спростовують сам факт здійснення заходу контролю відповідно до норм ст.2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". В той же час форма Акту інспекційного відвідування, затверджена у встановленому порядку не суперечить пп.5 п.6 Положення №96 щодо визначення права безперешкодного проведення відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки та не є підставою скасування постанови про накладення штрафу, винесеної на підставі такого акту.

Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення.

В рішенні №37801/97 від 01.07.2003 по справі "Суомінен проти Фінляндії" Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що припис відповідача про усунення порушень від 22.03.2019 №25-18-012/0141 та постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 09.04.2019 №25-18-012/0274/117 є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки підставою для їх винесення став формальний підхід до здійснення своїх повноважень відповідачем та довільним трактуванням відносин позивача із ОСОБА_4 як трудових, що мали значення для прийняття оскаржуваних рішень. Крім цього, таке трактування на думку суду, є припущеннями, оскільки жодними доказами не підтверджується.

Згідно ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці в Чернігівській області на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 3 172,90 грн.

Керуючись ст. ст. 139, 227, 229, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування припису і постанови - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати припис Управління Держпраці у Чернігівській області від 22.03.2019 №25-18-012/0141 про усунення виявлених порушень.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Чернігівській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 09.04.2019 №25-18-012/0274/117 у розмірі 125 190,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Чернігівській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 3 172,90 грн (три тисячі сто сімдесят дві гривні 90 коп.) судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 " ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 );

Відповідач - Управління Держпраці у Чернігівській області (вул. Пятницька,39, м. Чернігів, 14000, ).

Повний текст рішення складено 05.07.2019.

Суддя Л.О. Житняк