Справа № 540/891/19
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/891/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дубровної В.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Відділ з питань призначення та перерахунків пенсій № 6 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

25 квітня 2019 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ), від імені якої дії представник за довіреністю ОСОБА_5 , звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області (надалі - відповідач, ГУ ПФУ у Херсонській області), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Відділ з питань призначення та перерахунків пенсій № 6 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - третя особа), у якому просить зобов`язати ГУ ПФУ у Херсонській області призначити пенсію ОСОБА_1 з моменту її звернення за пенсією, а саме з 23.10.2018 р. за наданими до заяви про призначення / перерахунок пенсії додатками.

Ухвалою суду від 28.05.2019 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Приписами частини третьої статті 263 КАС України визначено, що у даній категорії спорів заявами по суті справи є позов та відзив. При цьому, відповідно до частин 5 та 8 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Відповідно до змісту позовної заяви, вказані вимоги позивач обґрунтовує тим, що є громадянкою України, яка виїхала на постійне місце проживання до США, де перебуває на консульському обліку посольства України. 23.10.2018 р. представник позивача, діючи на підставі нотаріально посвідченої та апостильованої довіреності, подав до Новокаховського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) ГУ ПФУ у Херсонській області особисту заяву позивача про призначення пенсії, нотаріально посвідчену та апостильовану, додавши до неї нотаріально посвідчену копію паспорту громадянина України ОСОБА_1 для виїзду за кордон, оригінал довідки про заробітну плату, копію картки платника податків, нотаріально посвідчену копію трудової книжки, а також оригінали вказаних документів. 25.03.2019 року на адресу представника позивача надійшло рішення Відділу з питань призначення та перерахунку пенсій № 6 Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ у Херсонській області від 31.01.2019 р. № 2, яким було відмовлено у призначені ОСОБА_1 пенсії за віком у зв`язку із зняттям її з місця реєстрації. Позивач вважає вказану відмову відповідача незаконною та необґрунтованою, оскільки згідно правової позиції Конституційного суду України, викладеній у рішенні від 07.10.2009 року № 1-32/2009, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні. При цьому, представник позивача вказує на те, що громадянство ОСОБА_1 підтверджується її паспортом громадянина України для виїзду за кордон.

У строк встановлений судом, відповідач 13.06.2019 р. та 14.06.2019 р. надав відзиви на адміністративний позов, згідно яких просить відмовити в задоволенні позову, оскільки при надані заяви про призначення пенсії за віком позивачем не дотримано вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1, в частині не надання необхідного пакету документів, що визначають право на цей вид пенсії, а саме, паспорту громадянина України та підтвердження реєстрації на території України. Крім того, відповідач вказує на те, що під час перебування за кордоном пенсія виплачується тільки у тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Проте на даний час двосторонніх угод між Україною та США щодо соціального забезпечення громадян іншої країни не укладено. Також відповідач вказує на те, що згідно ст. 92 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, пенсії не призначаються. Положення даної норми є чинними, неконституційними не визнавалися, а тому, за позицією відповідача, відсутні підстави для призначення позивачу пенсії за віком.

Третя особа пояснень щодо позовної заяви або відзиву на позов не надала, ухвалу суду від 28.05.2019 р. з роз`ясненням такого права отримано 03.06.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вказує про наступне.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданого 29.09.2017 р, орган видачі 3USA3.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки вбачається, що до виїзду на постійне проживання до США ОСОБА_1 працювала на території України, про що свідчить останній запис за № 16 від 01.11.1996 р. щодо відомостей про роботу.

У 2017 році ОСОБА_1 виїхала з України на постійне місце проживання до США, де 20.12.2017 р . взята на консульський облік в Генеральному консульстві України у м. Сан-Франциско, США, де проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

23.10.2018 р. позивач через свого представника ОСОБА_5 звернулася до Новокаховського відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ у Херсонській області з заявою про призначення їй пенсії за віком, до якої додано наступні документи: нотаріально посвідчену копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон від 29.09.2017 р., який діє до 29.09.2027 року; копію картки платника податків, нотаріально посвідчену копію трудової книжки, оригінал довідки про заробітну плату.

31.01.2019 р. рішенням Відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 6 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області № 2 Ярмолюк Лідії відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яке вмотивовано тим, що у ОСОБА_1 відсутній паспорт громадянина України, а також відсутня реєстрація на території України.

Не погодившись з вказаним рішенням відповідача, позивач через свого представника звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно ст.1 Закону № 1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ст.7 Закону № 1058-ІV принципами загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, поряд з іншими, є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат, державна гарантія реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом, відповідальність суб`єктів системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Приписами ст.8 Закону № 1058-ІV визначено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст.36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Отже, вказаною нормою зазначені необхідні передумови для призначення пенсії. При цьому, вимога обов`язкового проживання на території України для призначення пенсії не встановлена.

Як вбачається зі змісту рішення ГУ ПФУ у Херсонській області від 31.01.2019 року № 2, однією з підстав для відмови у призначенні позивачу пенсії є відсутність її реєстрації на території України.

Суд не погоджується з вказаною позицією відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

При цьому, відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст.24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права та є рівними перед законом, і не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Крім того, держава Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (ч.3 ст.25 Конституції України).

У відповідності до абз.2 ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження.

Крім того, з 07 жовтня 2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Згідно положень даного рішення оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Частиною 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини встановлено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди при розгляді справ застосовують практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні по справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 р. зазначив, що право на отримання пенсії, як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У п.54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, позивач проживаючи в США, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, які проживають на її території, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмежень прав на соціальний захист та соціальне забезпечення, в тому числі права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання, а тому відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії у зв`язку з відсутністю її реєстрації на території України є протиправною.

Крім того, у відзиві на позов відповідач вважає необґрунтованим посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009, яким положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення" визнані таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), оскільки вказані норми стосуються випадків припинення та поновлення виплати раніше призначених пенсій, а тому вважає, що визнання їх неконституційними не має правових наслідків для позивачів, яким пенсія взагалі не призначалася.

Надаючи правову оцінку вказаному доводу відповідача, суд зазначає наступне.

У процесі розгляду справи за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України(конституційності) положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Конституційний Суд України встановив, що в інших правових актах, крім оспорюваного суб`єктом права на конституційне подання, містяться посилання на ст. 49, 51 Закону або вказується, що пенсійне забезпечення деяких категорій громадян, які проживають за межами України, здійснюється лише на підставі міждержавних договорів. Зокрема, такі положення є у ст. 3 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 92 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ч. 1 ст. 59-1 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Конституційний Суд України вважає, що у зв`язку з визнанням неконституційними п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону Верховна Рада України повинна привести положення названих законів у відповідність із цим Рішенням (рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009).

Таким чином, суд дійшов висновку, що відсутність законодавчої ініціативи щодо виконання рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 в частині приведення положень національного законодавства у сфері пенсійного забезпечення у відповідність з цим рішенням не може бути причиною позбавлення громадян України права на пенсію.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05.09.2018 року по справі № 495/5604/16-а.

Довід позивача щодо неможливості призначення позивачу пенсії за віком у зв`язку з її проживанням на території держави США, з якою не укладено двосторонньої угоди щодо соціального забезпечення громадян іншої країни, суд до уваги не бере на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України, оскільки вказана обставина не була покладена в основу рішення про відмову в призначенні пенсії від 31.01.2019 р. № 2.

Статтею 44 Закону України № 1058-IV встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу ПФУ або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням ПФУ за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Частиною п`ятою статті 45 цього Закону визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління ПФУ 25 листопада 2005 року № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846; далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 1 цього Порядку заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

У пункті 7 Порядку № 22-1 міститься перелік документів, необхідних для призначення пенсії.

Згідно з пунктом 30 Порядку № 22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі, якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, подається копія з неї, засвідчена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію:

а) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

б) здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів;

в) перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження (пункт 38 Порядку № 22-1).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до ПФУ (пункт 39 Порядку № 22-1).

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження (пункт 43 Порядку № 22-1).

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, представником ОСОБА_1 до заяви про призначення пенсії за віком було додано нотаріально завірену копію паспорта громадянина України ОСОБА_1 для виїзду за кордон, серії НОМЕР_1, виданого 29.09.2017 р, орган видачі 3USA3., що підтверджується переліком додатків та не заперечується відповідачем у змісті відзиву.

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про громадянство України" документами, які підтверджують громадянство України є, серед іншого, паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина для виїзду за кордон.

Таким чином, суд не погоджується з позицією відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у призначення пенсії за віком з підстави ненадання останньою паспорта громадянина України, оскільки позивачем на підтвердження своєї особи надано нотаріально посвідчену копію закордонного паспорту громадянина України для виїзду за кордон, надання якого, в даному випадку, законодавством не виключається.

При цьому, суд вказує, що ч. 3 ст. 9 КАС України визначено, що кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, обрання способу захисту є виключним правом особи, що звертається за захистом своїх прав та інтересів. Праву позивача на вибір способу захисту кореспондує обов`язок доведення перед судом його належності, тобто здатності ефективно сприяти відновленню порушених прав та інтересів.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З огляду на те, що судом встановлено порушення прав позивача, обрання і застосування неправильного способу захисту, або невизначення позивачем способу захисту прав не може бути підставою для відмови у судовому захисті.

Для повного захисту прав, про захист яких позивач просить, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та застосувати належний спосіб захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення Відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 6 Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ у Херсонській області від 31.01.2019 р. № 2 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щодо вимоги позивача про зобов`язання ГУ ПФУ у Херсонській області призначити їй пенсію за віком з 23.10.2019 року за наданими до заяви про призначення пенсії додатками, то суд зазначає наступне.

У ході розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком лише з підстав ненадання нею паспорта громадянина України та відсутності її реєстрації на території України, які визнано судом протиправними.

При цьому, відповідачем не було розглянуто по суті питання призначення пенсії ОСОБА_1 з урахуванням поданої нею заяви про призначення пенсії за віком, та відповідними поданими позивачем документами, які необхідні для призначення пенсії.

Враховуючи, що надання оцінки відповідності поданих для призначення пенсії документів вимогам пенсійного законодавства, а також визначення коефіцієнту страхового стажу, визначення суми заробітку, з якого обчислюється пенсія, а також визначення її розміру тощо є дискреційними повноваженнями відповідача, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вказаної позовної вимоги як такої, що заявлена передчасно.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.09.2018 року по справі № 495/5604/16-а.

При цьому, суд зазначає, що повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України, відповідно до абзацу другого частини четвертої якої у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З огляду на викладене, з урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України та з метою захисту прав позивача зобов`язати ГУ ПФУ у Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. (ч. 2 ст. 77 КАС України)

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, суд вказує наступне.

Відповідно до ч. 3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, суд вважає, що сплачений позивачем судовий збір у сумі 768,40 грн., з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог, підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за рахунок його бюджетних асигнувань частково, в сумі 384,20 грн.

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (місце знаходження 73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, буд. 6, , e-mail ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Відділ з питань призначення та перерахунків пенсій № 6 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 6 Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ у Херсонській області від 31.01.2019 р. № 2 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 23.10.2018 р. з доданими до неї матеріалами, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (місце знаходження 73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, буд. 6, , e-mail ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири грн.. 20 коп.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Дубровна В.А.

кат. 112010200