Справа № 300/161/19
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/3961/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Судової-Хомюк Н.М.,

секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Коломийського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Главач І.А.), ухвалене в порядку письмового провадження в м.Івано-Франківську 06 березня 2019 року у справі №300/161/19 за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Коломийського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення,

В С Т А Н О В И В:

21.01.2019 ОСОБА_1 звернулась в суд в інтересах ОСОБА_2 з позовом до Коломийського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (далі Управління), просила: визнати неправомірними дії Управління щодо відмови ОСОБА_2 в призначенні пенсії за віком; зобов`язати Управління зарахувати до стажу ОСОБА_2 , що дає право на отримання пенсії за віком, періоди роботи з 01.01.1993 по 31.12.1994 та з 01.01.1996 по 31.12.2002 в колгоспі імені Дзержинського та в спілці селян «Незалежність» за повний рік роботи; зобов`язати Управління призначити ОСОБА_2 пенсію за віком на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з моменту набуття права на таку, а саме з 09.10.2018 і довічно.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що трудовою книжкою позивача, а також довідками №793 та №794 від 10.09.2018, виданими трудовим архівом Снятинського району, підтверджено спірні періоди роботи позивача з 01.01.1993 по 31.12.1994 та з 01.01.1996 по 31.12.2002 в колгоспі ім. Дзержинського та в спілці селян «Незалежність». Суд першої інстанції зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист. Щодо відсутності в архівних довідках №790, №791, №792, №793, №794, №795, №796 від 10.09.2018 даних про встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві та неможливості надання інформації про такий встановлений мінімум з підстав не передання до трудового архіву книг обліку трудового стажу і заробітку, суд першої інстанції вказав, що такі обставини не залежать від волі позивача та не можуть ставити в залежність його право на пенсійне забезпечення. На переконання суду першої інстанції відсутність у зазначених архівних довідках даних про встановлений мінімум трудової участі не підтверджує факт невиконання позивачем такого мінімуму, тому у спірні періоди роботи безпідставно зараховані лише фактично відпрацьовані дні. Водночас, зазначив, що незарахування відповідачем до стажу роботи позивача спірних періодів роботи за повний рік з підстав відсутності у архівних довідках встановленого річного мінімуму є безпідставним, оскільки такий стаж роботи позивача та виконання річного мінімуму трудової участі підтверджений трудовою книжкою НОМЕР_1 від 31.12.1980.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що записи в трудовій книжці позивача про встановлений та виконаний річний мінімум трудової участі у громадському господарстві здійснено з порушенням порядку ведення трудових книжок колгоспників, а саме, відсутня підстава на основі чого внесено запис, тобто не зазначено належним чином документ, його дата і номер. Скаржник зазначає, що трудова книжка позивача не містить запису про документ, його дату та номер, на підставі якого внесено записи про прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві та фактичне виконання членом колгоспу річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві за вказаний період. Скаржник вказує, що записи у трудовій книжці позивача належним чином не оформленні та спірні періоди роботи позивача не виключені з трудового стажу, що підтверджується розрахунком стажу. Крім того, звертає увагу, що записи додатково витребуваних на підтвердження спірного періоду страхового стажу позивача архівних довідок не відповідають записам трудової книжки та містять розбіжності щодо кількості фактично виконаного річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві. Отже, оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж 25 років на дату звернення із заявою, скаржник вважає, що право на призначення пенсії за віком по досягненні 60 років відсутнє.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, щодо апеляційної скарги заперечують.

Від скаржника надійшло клопотання про заміну сторони у справі з Коломийського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, яке задоволено протокольною ухвалою суду апеляційної інстанції 24.06.2019.

Скаржник в судове засідання явку повноважного представника не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно з статтею 230 КАС України секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи встановлено, що 21.09.2018 ОСОБА_2 звернувся в Коломийське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області із заявою про призначення пенсії за віком, додавши до заяви: трудову книжку НОМЕР_1 від 31.12.1980, трудову книжку НОМЕР_2 від 28.01.1980, довідку військового комісаріату Івано-Франківської області №151 від 04.07.2018, довідки за №790, №791, №792, №793, №794, №795, №796 від 10.09.2018 та довідку №823 від 27.09.2018 (а.с.71-72).

Листом Управління від 22.10.2018 №12427/03-1 ОСОБА_2 повідомлений, що оскільки у довідках за №793, №794, №795, №796 про період роботи в с/с «Незалежність» з 1993 по 2009 рік вказано лише фактично відпрацьовані дні та зазначено, що книги обліку трудового стажу і заробіток колгоспника на зберігання не передавались, тому стаж роботи зараховується за фактично відпрацьовані дні. Вказано, що згідно з представленими документами стаж роботи становить 23 роки 9 місяців 3 дні, що є недостанім для призначення пенсії (а.с.11).

Вважаючи вказану відмову незаконною, а дії Управління протиправними, ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду в інтересах ОСОБА_2 .

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

Єдність умов і норм пенсійного забезпечення в спірні періоди роботи позивача встановлювались Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) згідно з пунктом «а» частини 1 статті 3 якого право на трудову пенсію мають члени колгоспів за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом.

Так, зі змісту листа Управління від 22.10.2018 № 314227/03-1 судом першої інстанції встановлено, що позивачу зараховано стаж з 1993 по 2009 рік за фактично відпрацьовані дні, оскільки у довідках №793, №794, №795, №796 про періоди роботи вказано лише фактично відпрацьовані дні та зазначено, що книги обліку трудового стажу і заробітку колгоспника на зберігання не передавались.

Статтею 56 Закону №1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі членства в колгоспах. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно зі статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічна норма закріплена частиною 1 статті 48 КЗпП України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У пункті 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі Порядок № 637) встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 затверджено Основні положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників згідно з пунктом 1 яких трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність члена колгоспу.

Відповідно до пунктів 5, 6 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення, переведення на іншу роботу, припинення роботи. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Отже, основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника, в яку, зокрема, вносились відомості про трудову участь колгоспника в громадському господарстві: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі, його виконання. Якщо колгоспник не виробив обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві з причин, визнаних правлінням чи загальними зборами колгоспників поважними, адміністрація колгоспу вносила відповідні записи до трудової книжки.

Так, згідно з записами трудової книжки позивача НОМЕР_1 26.04.1980 ОСОБА_2 прийнятий в члени колгоспу ім.Держинського Снятинського району Івано-Франківської області, 06.03.1993 переведений в колгосп «Незалежність», 09.03.1993 прийнятий на роботу шофером в спілку селян «Незалежність», 08.02.2000 перейменовано спілку селян «Незалежність» в приватне виробничо-орендне підприємство «Незалежність», звідки позивач звільнений 01.04.2009 за згодою сторін.

Крім того, у трудовій книжці внесені записи про трудову участь у громадському господарстві, внесені дані у графи «Прийнятий колгоспом мінімуму трудової участі в громадському господарстві» та «Виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві». Відповідно до вказаних записів протягом 1993-1994, 1996-2002 позивач виконував річний мінімум трудової участі в громадському господарстві.

Щодо аргументів скаржника про відсутність у трудовій книжці позивача записів про документ, його дату та номер, на підставі якого внесено записи про прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, то суд апеляційної інстанції зауважує, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 (справа №687/975/17).

Крім того, згідно з пунктом 13 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

Щодо покликань скаржника на архівні довідки про заробітну плату та кількість вироблених трудоднів від 10.09.2018, то суд апеляційної інстанції звертає увагу, що зазначена у таких довідках кількість трудоднів за період з 1993-1996, 1998-2003 перевищує зазначений у трудовій книжці позивача прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві та не спростовують виконання позивачем встановленого річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві.

Відповідно до листа Трудового архіву Снятинського району Івано-Франквівської області від 27.09.2018 №823, в книгах обліку розрахунків по оплаті праці за 1989 рік колгоспу ім.Дзержинського ОСОБА_2 не значиться, книги обліку трудового стажу і заробітку колгоспника с/с «Незалежність» на зберігання в Трудовий архів не передавались, тому надати інформацію про встановлений мінімум немає можливості.

Однак, суд апеляційної інстанції зауважує, що право особи на гарантоване Конституцією і законами України пенсійне забезпечення не може ставитись в залежність від існування певних документів, відсутніх не з вини такої особи, збереження яких не може нею контролюватись, тому на цю особу не може покладатись відповідальність за їх збереження.

Водночас, відповідно до даних Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у 1999 страхові внески на користь позивача сплачувались Спілкою селян «Незалежність» за лютий-березень, червень-липень, грудень, у 2000 Спілкою селян «Незалежність» за січень березень, Приватним виробничо-орендним підприємством «Незалежність» за квітень грудень, у 2001 році за січень - лютий, квітень - листопад, у 2002 році за січень - липень, вересень - листопад, у 2003 році за січень - квітень, серпень, жовтень - грудень.

На підставі зазначено, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач протиправно не врахував до загального стажу періоди роботи з 01.01.1993 по 31.12.1994 та з 01.01.1996 по 31.12.2002 в колгоспі ім. Дзержинського, в спілці селян «Незалежність» (в подальшому перейменовану в приватне виробничо-орендне підприємство «Незалежність») за повний рік роботи та відмовив у призначенні пенсії за віком.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Підпунктом 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Таким чином, з урахуванням наведеного та виходячи із моменту досягнення пенсійного віку 09.10.2018, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_2 пенсію за віком з 10.10.2018.

При цьому, виходячи із самого визначення понять «пенсія», «щомісячне довічне грошове утримання» випливає, що щомісячні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк.

У цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання виплати (чи її перерахунок). Кінцевий термін або строк, на який призначається такий вид забезпечення як пенсія не може встановлюватись, бо це суперечить самому визначенню та суті таким виплатам.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності відмови в зарахуванні до загального стажу позивача спірні період роботи та відмови в призначенні пенсії за віком, та на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 230, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Коломийського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року у справі №300/161/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 03.07.2019