Справа № 1.380.2019.000527
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.000527
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд,

у складі:

головуючого-судді Ланкевича А.З.,

секретар судового засідання Тур Т.О.,

за участі представників:

позивача Данилко Р.Б.,

відповідача Злої А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дослідно-механічний завод «Карпати» до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ 3568/460/АВ/ФС від 09.01.2019 року.

Посилається на те, що 14.12.2018 року за наслідками проведення інспекційного відвідування у ТОВ «ДМЗ «Карпати» з питань дотримання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин, тривалості робочого часу, часу відпочинку, оплат праці, праці неповнолітніх, гарантій для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків, відповідачем складено акт №ЛВ3568/460/АВ, в якому зафіксовано порушення позивачем вимог ч.ч.1, 3 ст.24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» (далі постанова №413). Вказав, що на підставі наведеного акту складено припис №ЛВ3568/460/АВ/П, а також винесено оскаржувану постанову №ЛВ 3568/460/АВ/ФС від 09.01.2019 року про накладення штрафу в розмірі 335070,00 грн. Позивач з такою не погоджується та зазначає, що гр.гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виконували роботи по цивільно-правових угодах від 03.09.2018 року, 01.10.2018 року та 03.09.2018 року відповідно, а тому не могли порушити вимоги трудового законодавства. На підтвердження зазначеного позивач, під час інспекційного відвідування, надав відповідачу фінансові відомості про суми виплачених винагород виконавцям відповідно до умов цивільно-правових угод, які засвідчують виплату різних сум винагород та різний об`єм виконаних робіт виконавцями, що, в свою чергу, не може бути ознакою трудових відносин. Оскільки позивачем вчасно виконано вимоги припису та такий заперечує факт, що цивільно-правові угоди мають ознаки трудових відносин, як наслідок відсутні підстави для застосування до ТОВ «ДМ3 Карпати» штрафу в розмірі 335070,00 грн. Вважаючи у зв`язку із цим свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом з метою їх захисту.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених в обґрунтуваннях позовної заяви та додаткових письмових поясненнях, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Від відповідача надійшли письмові заперечення проти позову, в яких посилається на те, що в ході проведення інспекційного відвідування державними інспекторами Управління Держпраці виявлено факт допуску працівників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до роботи за відсутності укладеного трудового договору (контракту). Водночас відповідач заперечив доводи позивача про те, що між підприємством та вказаними працівниками мали місце відносини цивільно-правового характеру, адже наданими позивачем договорами не передбачено ні конкретного обсягу робіт, які мають бути виконані виконавцем, ні конкретних послуг, які мають бути спожиті замовником в процесі їх надання виконавцем. Тому, відповідач дійшов висновку, що предметом укладених товариством угод є сам процес праці, а не її кінцевий результат; виконання робіт виконавцями за переліченими договорами носить систематичний характер з виконанням однієї і тієї ж самої трудової функції та із систематичною оплатою праці (щомісячно). За таких обставин, вважає, що у межах спірних правовідносин позивачем не дотримано вимоги ст.24 КЗпП України в частині обов`язкового укладання трудових договорів у письмовій формі шляхом укладення договору (контракту), видання наказу, або розпорядження та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а отже, оскаржувана постанова є правомірною.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просить відмовити в його задоволенні, посилається на підстави, викладені у відзиві на позовну заяву та додаткових письмових поясненнях.

Ухвалою судді від 05.02.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді від 24.04.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 11.06.2019 року повернено без розгляду заяву позивача про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 18.06.2019 року задоволено заяву позивача про повернення судового збору за повернення заяви.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дослідно-механічний завод «Карпати» зареєстроване, як юридична особа, 11.01.2012 року (місцезнаходження: вул.Ходорівська, 4, м.Новий Розділ, Львівська область, 81652; ); основним видом економічної діяльності товариства є виробництво залізничних локомотивів і рухомого складу. Місце здійснення господарської діяльності: вул.Ходорівська, 4, м.Новий Розділ, Львівська область, 81652.

У період з 06.12.2018 по 14.12.2018 року інспектором праці ГУ Держпраці у Львівській області Сироїжко О.Є., на підставі наказу ГУ Держпрці у Львівській області від 05.12.2018 року №2909-П, листа ГУ ПФУ у Львівській області від 30.11.2018 року та направлення для проведення інспекційного відвідування від 05.12.2018 року №2709, проведено інспекційне відвідування юридичної особи ТОВ «ДМЗ «Карпати» на предмет дотримання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин, тривалості робочого часу, часу відпочинку, оплат праці, праці неповнолітніх, гарантій для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків.

За результатами перевірки складено акт №ЛВ3568/460/АВ (далі акт перевірки від 14.12.2018 року), у висновках якого відповідач зазначив про порушення позивачем вимог ч.ч.1, 3 ст.24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», а саме працівники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 допущені до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адмініструванням єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зокрема на період серпень 2018 року-грудень 2018 року укладені цивільно-правові угоди, які мають ознаки трудових відносин.

У зв`язку із виявленими порушеннями, зафіксованими в акті перевірки від 14.12.2018 року, відповідач виніс припис №ЛВ3568/460/АВ/П, відповідно до п.1 якого приписано забезпечити дотримання вимог ч.1 та ч.3 ст.24 КЗпП України та постанови №413 та повідомлено про необхідність у строк до 28.12.2018 року письмово поінформувати про виконання вимог припису Головне управління Держпраці у Львівській області.

27.12.2018 року позивачем усунуто виявлені у приписі порушення шляхом прийняття гр.гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на роботу по трудовій угоді. На підтвердження вказаного позивач направив відповідачу лист вих.№13/2556.

09.01.2019 року відповідач, розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта інспекційного відвідування від 14.12.2018 року, керуючись ст.259 КЗпП України, п.8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509, та на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України, вирішив накласти на ТОВ «ДМЗ «Карпати» штраф у розмірі 335070,00 грн.

Позивач вважає, що у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття оспорюваної постанови, оскільки така винесена без з`ясування усіх обставин справи, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ч.1 ст.259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким органом, згідно з Положенням про Державну інспекцію з питань праці України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 року №386/2011, є Державна інспекція з питань праці України, яка здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295 (далі Порядок №295).

Відповідно до п.2 цього Порядку, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів.

У підп.підп.3, 6 п.5 Порядку №295 передбачено, що інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту; за інформацією Пенсійного фонду України та його територіальних органів.

Згідно п.27 Порядку №295, у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Як видно з направлення для проведення інспекційного відвідування від 05.12.2018 року №2709, інспекційне відвідування ТОВ «ДМЗ «Карпати» проведене на підставі інформації наказу ГУ Держпраці у Львівській області від 05.12.2018 року №2909-П та листа Головного управління ПФУ у Львівській області від 30.11.2018 року, що свідчить про підставність його проведення відповідачем.

При цьому, позивач не посилається на будь-які обставини, які б свідчили про порушення суб`єктом владних повноважень вимог чинного законодавства при проведенні перевірки додержання ТОВ «ДМЗ «Карпати» законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Даючи оцінку спірній постанові про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ 3568/460/АВ/ФС від 09.01.2019 року, згідно якої на позивача за порушення вимог ч.ч.1, 3 ст.24 КЗпП України та постанови №413 накладено штраф в розмірі 335070,00 грн, суд враховує таке.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Відповідно до ч.1 ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно ст.4 КЗпП України, законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Визначення трудового договору міститься у ст.21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст.23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст.626 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст.902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

За змістом ч.ч.1, 2, 4ст.265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи) визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 (далі Порядок №509).

Згідно з п.п.2, 3, 8 Порядку №509, штрафи можуть бути накладені на підставі: акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу. Уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа). За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Матеріалами справи підтверджено та не оспорювалося сторонами в судовому засіданні факт дотримання відповідачем визначеного вказаним Порядком №509 механізму накладення на позивача штрафу за порушення законодавства про працю.

Визначальним для вирішення спірних правовідносин у цій справі є наявність ознак трудових правовідносин між позивачем та фізичними особами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Слід зазначити, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Матеріалами справи підтверджено, що між позивачем (надалі замовник) та ОСОБА_1 (надалі виконавець) укладено цивільно-правовий договір від 03.09.2018 року про виконання робіт, а саме свердління отворів в деталях.

Між ТОВ «ДМЗ «Карпати» (надалі замовник) та Процан ОСОБА_4 (надалі виконавець) укладено цивільно-правовий договір від 01.10.2018 року про виконання робіт, а саме виконання зварювальних робіт по виготовленню деталей напіввагонів та зерновозів.

Між ТОВ «ДМЗ «Карпати» (надалі замовник) та ОСОБА_3 (надалі виконавець) укладено цивільно-правовий договір від 03.09.2018 року про виконання робіт, а саме запресовування втулок.

Як вбачається з наведених вище цивільно-правових договорів про надання послуг, укладених позивачем з фізичними особами, предметами останніх є послуги з свердління отворів в деталях, виконання зварювальних робіт по виготовленню деталей напіввагонів та зерновозів, запресовування втулок.

Так, предметом укладених договорів позивача з фізичними особами є процес праці, а не її кінцевий результат. Фізичні особи повинні були виконувати систематично певні трудові функції на підприємстві відповідно до визначеного виду виконуваної роботи. При цьому, в укладених договорах не визначається обсяг виконуваної роботи, а обумовлюється у вигляді зобов`язання виконувати роботи (надавати послуги).

В самих договорах ніде не зазначається, який саме конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику, не визначено переліку завдань роботи, її обсягу, видів тощо.

Строку виконання робіт також не погоджено, зазначено лише те, що замовник зобов`язаний своєчасно прийняти та оплатити виконану виконавцем роботу (п.1.3).

Разом з тим, праця за цими договорами не є юридично самостійною, а здійснювалася у межах діяльності ТОВ «ДМЗ «Карпати».

Ще одна відмінність між зазначеними договорами полягає в тому, що за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Між тим, під час інспекційного відвідування інспектором праці були відібрані пояснення у гр.гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в яких вказані особи особисто під підпис підтвердили, що заробітну плату отримують один раз на місяць, а роботу виконують лише після вказівки майстра.

Процан ОСОБА_5 та ОСОБА_3 працюють з двома вихідними днями субота та неділя, а ОСОБА_1 виконує роботу, взагалі не передбачену цивільно-правовим договором. Так, згідно укладеної товариством із ОСОБА_1 цивільно-правової угоди, предметом договору є виконання робіт з свердління отворів у деталях, проте згідно його письмових пояснень ним виконується різна робота: чистка вагонів та інше, за вказівкою майстра цеху.

Тобто дані особи підпорядковувались наказам товариства, що прямо суперечить імперативним вимогам ЦК України, відповідно до яких одна сторона (виконавець) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

На підтвердження факту систематичної виплати винагороди (щомісячно та, як правило, в однаковому розмірі незалежно від результатів виконаної роботи чи наданих послуг) вказують наявні в матеріалах справи зведені нарахувань та утримань за серпень 2018 року, а також за листопад 2018 року. У згаданих відомостях фізичні особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначені як працівники заготівельно-механічного цеху за відповідними посадами ремонтника піввагонів, електрозварника та слюсара (разом із працівниками товариства, з якими укладені трудові угоди).

Окрім того, слід зазначити, що посади ремонтника піввагонів (Зубенко ОСОБА_6 ), електрозварника (Процан О.Я.) та слюсара (Сич І.В.) визначені Класифікатором професій ДК 003:2010; в той же час Класифікатор призначений для застосування центральними органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, Федерацією роботодавців України, всіма суб`єктами господарювання під час запису про роботу у трудові книжки працівників.

Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами, тобто нормами КЗпП України та інших актів трудового законодавства, що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема нормами ЦК України.

Як вбачається зі змісту цивільно-правових угод, працівники самостійно не організовували роботу, виконували її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковувалися відповідній посадовій особі товариства (згідно п.5.1 вищевказаних договорів, координація процесу виконання роботи покладається на уповноваженого представника замовника в особі Олійника Володимира Ігоровича).

До того ж, відповідальність виконавця послуг не була передбачена в цивільно-правових угодах.

Також, для повного та всебічного розгляду справи в судовому засіданні були допитані в якості свідків на стороні позивача ОСОБА_7 Р.Р. (директор ТОВ «ДМЗ «Карпати»), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та на стороні відповідача ОСОБА_8 (інспектор, яка проводила інспекційне відвідування).

Свідки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомили, що при укладенні цивільно-правових угод їм проводився інструктаж, так як робота є складною та небезпечною. Роботу виконували в межах договору, а ОСОБА_1 , крім того фарбував та прибирав вагони. Обсяг виконуваної роботи визначав координатор ОСОБА_9 , який був проміжною ланкою між директором та працівниками. Працювали на заводі, коли їх викликало керівництво; в іншому випадку, самі не мали права приходити на роботу, оскільки туди б їх ніхто не впустив. Вказали, що усе електрообладнання та станки належало виключно ТОВ «ДМЗ «Карпати», будь-яких своїх інструментів у роботі не використовували. Оплата праці проводилась один раз на місяць, разом з усіма працівниками. Свідок ОСОБА_3 зазначив, що акти виконаних робіт складались один-два рази в тиждень, а свідки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомили, що взагалі ніяких актів не складали та не підписували. Одноголосно вказали, що зміст наданих при інспекційному відвідуванні пояснень розуміли та усвідомлювали, жодних вказівок щодо написання того чи іншого тексту не отримували.

Також, в судовому засіданні в якості свідка була допитана інспектор ГУ Держпраці у Львівській області Сироїжко О.Є. особа, яка проводила інспекційне відвідування. Повідомила, що на підприємстві укладено безліч однотипних цивільно-правових договорів. Усі вони підписані на термін з вересня 2018 року по 31.12.2018 року. Згідно п.5.1 цих договорів було декілька координаторів у кожному цеху свій. Між тим, координатор ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ( ОСОБА_9 ) перебував у трудових відносинах з товариством. У жодному з наданих договорів не визначено обсягу виконуваної роботи. Як повідомили під час інспекційного відвідування гр.гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 : «робота виконувалась на користь роботодавця та під його контролем. При цьому, сам же роботодавець визначав робоче місце працівників. Заробітна плата нараховувалась одночасно з усіма працівниками.

Даючи оцінку зібраним у справі доказам у сукупності та кожному окремо, суд дійшов висновку, що гр.гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виконували певні трудові функції за конкретними посадами, а не індивідуально визначені роботи. Відносини за цими договорами фактично є трудовими, а його сторони прирівняні до працівника та роботодавця. Виходячи із цього, застосування до трудових правовідносин цивільно-правових норм являється недопустимим.

Висновки суду у даній справі узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 04.07.2018 року (справа №820/1432/17) та від 26.09.2018 року (справа №822/723/17).

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх суб`єктами, суд приходить висновку, що позивачем не дотримано вимог ч.ч.1, 3 ст.24 КЗпП України та постанови №413 в частині обов`язкового укладання трудових договорів у письмовій формі шляхом укладення договору (контракту), або видання наказу, або розпорядження та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, оскаржувана постанова відповідача про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ 3568/460/АВ/ФС від 09.01.2019 року є правомірною та такою, що прийнята з дотриманням визначених у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріїв.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Докази, подані позивачем, переконують у безпідставності позовних вимог. Натомість, відповідач виконав покладений на нього ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок, а саме довів правомірність своїх дій та рішення, чим спростував твердження позивача про порушення його прав та інтересів.

За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Дослідно-механічний завод «Карпати» до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови слід відмовити.

Щодо судового збору, то відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, підп.15 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення суду буде складено до 01.07.2019 року.

Суддя Ланкевич А.З.

Оригінал повного тексту судового рішення складено в одному примірнику 01.07.2019 року.