Справа № 580/683/19
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/683/19 Суддя (судді) першої інстанції: В.А. Гайдаш
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Сорочка Є.О., Чаку Є.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної установи "Черкаський слідчий ізолятор" Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Черкаський слідчий ізолятор" Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної установи "Черкаський слідчий ізолятор" Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу, передбачену частиною першою статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 23 календарних роки служби з урахуванням проведених раніше виплат.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивачем було надано до суду відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа до судового засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у період з 29.05.1996 по 12.01.2011 проходив службу в Управлінні Державної служби охорони при УМВС України в Черкаській області. Згідно наказу від 12.01.2011 №5о/с прапорщика міліції ОСОБА_1 , міліціонера-водія II спеціального підрозділу груп затримання (на правах взводу) окремого батальйону міліції Управління Державної служби охорони УМВС звільнено з органів МВС за п. 63 "ж" (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Вислуга років станом на 12.01.2011 складає у календарному обчисленні 16 років 01 місяць 28 днів.

Згідно відповіді Управління поліції охорони в Черкаській області Національної поліції України від 29.01.2019 за вих. № 168/43/01-2019 при звільненні позивача з органів внутрішніх справ України одноразова грошова допомога не виплачувалась за відсутності правових підстав.

У період з 18.01.2011 по 30.06.2018 позивач проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України. Відповідно до наказу № 104/ОС-18 від 27.06.2018 ОСОБА_1 , старшого по корпусу відділу режиму і охорони державної установи "Черкаський слідчий ізолятор", звільнено 30.06.2018, у відповідності до частини 2 пункту 1 статті 77 (через хворобу) Закону України "Про Національну поліцію".

Відповідно до запису в трудовій книжці, вислуга позивача за період служби у Державній кримінально-виконавчій службі України становить 7 років 05 місяців 12 днів.

Згідно довідки-розрахунку вихідної допомоги від 31.01.2019 вих. №10, виданої державною установою "Черкаський слідчий ізолятор" МЮ України, для проведення нарахування та виплати грошової допомоги позивачу у відповідності до п. 10 постанови КМ України № 393 від 17.07.1992, відповідачем враховано календарний строк служби позивача на день його звільнення - 7 років, допомога нарахована у розмірі 39 090 грн. 80 коп.

Частиною 2 статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ від 09.04.1992 (у редакції, що діяла на час звільнення позивача зі служби) передбачено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Тобто, однією з обов`язкових умов виплати одноразової грошової допомоги було наявність права на призначення пенсії на підставі цього Закону.

Умови призначення пенсії за вислугу років особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом на час звільнення позивача із служби в УДСО при УМВС було визначено положеннями статті 12 Закону № 2262-ХІІ від 09.04.1992, згідно яких право на пенсію незалежно від віку мали особи в разі, якщо вони на день звільнення зі служби мали вислугу 20 років і більше.

Водночас, позивач на час звільнення із УДСО при УМВС України в Черкаській області мав вислугу років у календарному обчисленні 16 років 01 місяць 28 днів та не набув права на пенсію на день звільнення, а тому не мав права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992 (у редакції, що діє на час виникнення спірних правовідносин) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно частини 6 статті 9 Закону № 2262-ХІІ від 09.04.1992 особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Таким чином, на час звільнення позивача із Державної кримінально-виконавчої служби України "ДП "Черкаський слідчий ізолятор" останній набув право на пенсію за Законом №2262-ХІІ від 09.04.1992, в той час як при попередньому звільненні, права на отримання одноразової грошової допомоги позивач не набув.

Суд критично ставиться до посилання представника відповідача на те, що обов`язок здійснення виплати позивачу одноразової грошової допомоги покладається на УДСО при УМВС, оскільки відповідно до частини 5 статті 9 Закону №2262-ХІІ від 09.04.1992 виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, включаючи період служби з 29.05.1996 по 12.01.2011.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо клопотання позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу.

За змістом означеного клопотання, представник позивача просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати у сумі 3500 грн.

Колегія суддів зазначає, що компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем було надано акт наданих послуг №10/01-2 від 27 червня 2019 року відповідно до якого клієнт (позивач у справі) отримав послугу, а саме складання відзиву на апеляційну скаргу (1 год. / 500 грн.) та участь у судовому засіданні (1 засід. / 3000 грн.).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Колегія суддів зазначає, що за наявності правових підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме складеного та поданого до апеляційного суду відзиву, що доводить факт надання правничої допомоги адвокатом, надані суду неналежні докази унеможливлюють вирішення питання про відшкодування витрат на користь позивача.

Враховуючи набрання чинності з 15 грудня 2017 року нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України та запровадження положеннями цього Кодексу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, вбачається доцільним приведення укладених до 15 грудня 2017 року договорів у відповідність до вимог діючого Кодексу адміністративного судочинства України та доведення відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 "Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення", зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 1 жовтня 2013 р. за № 1686/24218.

Беручи до уваги те, що наданими до суду документами витрати на правничу допомогу у даній адміністративній справі не підтверджено, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державної установи "Черкаський слідчий ізолятор" Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя Є.О.Сорочко

суддя Є.В.Чаку