Справа № 826/19910/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 липня 2019 року № 826/19910/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомДержавної податкової інспекції у місті Рівному Головного управління ДФС у Рівненські області
доКонцерну "Військторгсервіс"
простягнення заборгованості
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна податкова інспекція у місті Рівному Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області (далі по тексту - позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Концерну «Військторгсервіс» (далі по тексту - відповідач), в якому просить:

- стягнути кошти з Концерна «Військторгсервіс» (03151, місто Київ, вулиця Молодогвардійська, 28-А, ), яке має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника на суму податкового боргу 75 799,19 грн.;

- податкову заборгованість в сумі 75 799,19 грн. перерахувати: по земельному податку з юридичних осіб (18010500) - банк: Управління ДКСУ в Рівненській області, МФО 833017, , рахунок №0002, код платежу 18010500 одержувач - місцевий бюджет міста Рівне.

Мотивуючи заявлені позовні вимоги представник позивача зазначив, що податкова заборгованість у розмірі 75 799,19 грн. виникла на підставі податкової декларації з плати за землю за 2015 рік, податкових повідомлень-рішень від 10 листопада 2015 року № та від 06 квітня 2016 року №, а також застосованої пені, однак не сплачена відповідачем добровільно, у зв`язку з чим податковий борг підлягає стягненню у судовому порядку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 січня 2018 року прийнято адміністративну справу №826/19910/16 до провадження суддею Федорчуком А.Б.

Представник відповідача у відзиві на адміністративний позов зазначив, що документи, які б посвідчували право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою у Концерні «Військторгсервіс» відсутні. Тобто, Концерн не є податковим агентом відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, а тому і підстави для сплати земельного податку для юридичних осіб відсутні, як і відсутні підстави для подачі відповідних декларацій.

Також представник відповідача заперечував проти задоволення адміністративного позову з підстав того, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 21 березня 2017 року в справі №910/23971/16 порушено провадження у справі про банкрутство Концерну «Військторгсервіс» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, відтак протягом дії мораторію забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, за якими стягнення здійснюється в судовому або позасудовому порядку.

З огляду на викладене вище та відсутність клопотань про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2015 рік Концерном «Військторгсервіс» визначено річну суму земельного податку, яка підлягає сплаті за даними платника у розмірі 63 655,96 грн.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що 04 липня 2012 року позивачем виставлена податкова вимога №314, якою відповідачу визначено суму податкового боргу в розмірі 2 078,52 грн.

Також, з матеріалів справи вбачається, що Державною податковою інспекцією у місті Рівному Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області 10 листопада 2015 року прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким до відповідача за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання з земельного податку з юридичних осіб застосовано штраф у розмірі 5 468,59 грн.

06 квітня 2016 року Державною податковою інспекцією у місті Рівному Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким до відповідача за неподання або несвоєчасне подання податкової звітності застосовано штраф у розмірі 170,00 грн.

З огляду на наявну станом на момент звернення з даним позовом до суду заборгованість Концерну «Військторгсервіс» із земельного податку з юридичних осіб у загальному розмірі 75 799,19 грн., що підтверджується копією зворотнього боку облікової картки платника земельного податку з юридичних осіб, наявною у матеріалах справи, позивач звернувся до суду за її стягненням з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно з підпунктами 16.1.3 та 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, а також сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

У силу підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

При цьому, податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку (пункт 46.1 статті 46 Податкового кодексу України).

Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою (пункт 54.1 статті 54 Податкового кодексу України).

Приписами пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається) (пункт 59.5 статті 59 Податкового кодексу України).

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 Податкового кодексу України).

Наявними матеріалами справи підтверджується, що контролюючим органом на адресу відповідача 19 липня 2012 року направлено податкову вимогу від 04 липня 2012 року №314, якою визначено суму податкового боргу у розмірі 2 078,52 грн. Надалі, податкова заборгованість позивача із земельного податку з юридичних осіб зростала, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією зворотнього боку облікової картки платника земельного податку з юридичних осіб. Відтак, потреба у направленні на адресу відповідача нової податкової вимоги на збільшу суму податкової заборгованості була відсутня.

Крім того, у силу пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу (пункт 286.5 статті 286 Податкового кодексу України).

Такими чином, наведеними положеннями податкового законодавства чітко визначено, що нарахування земельного податку юридичним особам здійснюється на підставі самостійно поданих ними податкових декларацій, податкові зобов`язання за якими є узгодженими у силу пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України. Додаткового направлення контролюючим органом податкового повідомлення-рішення у такому разі не потребується.

Відтак, податкові зобов`язання Концерну «Військторгсервіс» зі земельного податку виникли у силу самостійного декларування останнім такого зобов`язання, згідно з податковими деклараціями з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2015 рік, які, при цьому, не були сплачені останнім у встановлені строки, що не заперечувалось відповідачем під час судового розгляду справи.

Також, слід зазначити, що у силу вимог статей 126 та 129 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу, а також розпочинається нарахування пені.

Щодо посилань представника відповідача на те, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 21 березня 2017 року у справі №910/23971/16 порушено провадження у справі про банкрутство Концерну «Військторгсервіс» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, суд зазначає таке.

Згідно з частин 1-3 статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу або особі, яка здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів, за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та знаходженням його майна.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення як на підставі виконавчих, так і на підставі інших документів, що містять майнові вимоги, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку.

Таким чином, податкова вимога від 04 липня 2012 року №314, термін виконання якої настав до дня введення мораторію, підпадає під дію мораторію, введеного ухвалою Господарського суду міста Києва від 21 березня 2017 року в справі №910/23971/16, а тому вимога про стягнення на підставі вказаної податкової вимоги заборгованості наразі є такою, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Закону, що і було зроблено позивачем.

Беручи до уваги все викладене вище, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, з огляду на факт введення мораторію на задоволення вимог кредиторів відповідача, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Частиною 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Виходячи з положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та з огляду на відсутність доказів понесення позивачем судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, підстави для розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 241-246, 250, 257-260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Державної податкової інспекції у місті Рівному Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук