Справа № 2140/1874/18
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 2140/1874/18

Категорія: 2.1

Головуючий в 1 інстанції: Хом`якова В. В.

Час і місце ухвалення: 16:23 год., м. Херсон

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук`янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

при секретарі - Черкасовій Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК" Автомобільні дороги України" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК" Автомобільні дороги України" в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК" "Автомобільні дороги України" в частині порушень законодавства про звернення громадян та не розгляду поданої позивачем заяви від 23.05.2018 року;

- зобов`язати ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК" "Автомобільні дороги України" розглянути подану позивачем заяву від 23.05.2018 року;

- стягнути з ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК" "Автомобільні дороги України" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2500,00 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини під час проведення перевірки за скаргою позивача від 10.07.2018 року;

- зобов`язати Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини провести належну перевірку за скаргою позивача від 10.07.2018 року;

- стягнути з Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2500,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 23.05.2018 року позивач звернувся до ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК" "Автомобільні дороги України" із заявою, яку подавав у вигляді електронного звернення на електрону пошту відповідача ( ). Відповіді на дане звернення, станом на 10.07.2018, позивач не отримав, у зв`язку з чим тією ж датою звернувся із відповідною скаргою до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини з проханням провести перевірку, у зв`язку з бездіяльністю відповідача-1 щодо розгляду поданої ним 23.05.2018 заяви та притягнути винних осіб до відповідальності. У відповідь на дану скаргу, листом від 28.08.2018 року представником Уповноваженого Верховної ради України з прав людини повідомлено позивача про відсутність підстав для вжиття заходів реагування та притягнення до відповідальності. Позивач вказує, що висновок Уповноваженого Верховної ради України з прав людини ґрунтувався, зокрема, на листі-відповіді ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК" "Автомобільні дороги України" про ненадходження та не реєстрування в журналі реєстрації вхідної кореспонденції останнього запиту позивача від 23.05.2018. Також, наявність моральної шкоди позивач обґрунтовує тим, що неправомірні дії відповідачів призвели до того, що він був змушений захищати своє порушене право у судовому порядку, а отже витрачати значних зусиль та часу для його відновлення.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначається, що роздруківка про надсилання електронної пошти є належним доказом отримання відповідачем заяви від 23.05.2018 року. При цьому апелянт зазначає, що журнал реєстрації звернень громадян не є належним доказом та не повинен прийматися до уваги судом, оскільки не засвідчений в установленому порядку.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач у вигляді електронного звернення 23.05.2018 подав заяву до ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", в якій просив повідомити його, яка з філій (Каховська дорожньо-експлуатаційна дільниця чи Горностаївський райавтодор) повинна ремонтувати 105-ий кілометр автошляху Т 0804 та міст через Каховський магістральний канал по даному автошляху. Окрім цього, в згаданому зверненні позивач просив ДП "Херсонський облавтодор" дати вказівку відповідній філії на проведення ремонту 105-го кілометру автошляху Т 0804 та мосту через Каховський магістральний канал по даному автошляху, і повідомити на його електронну адресу, з наданням копій відповідних документів, дату й терміни проведення такого ремонту.

Позивач зазначає, що жодних відповідей стосовно розгляду його звернення від 23.05.2018 ним не отримано.

У зв`язку із неотриманням відповіді на електронне звернення, позивач звернувся до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини із скаргою задля ініціювання проведення перевірки з приводу бездіяльності ДП "Херсонський облавтодор" .

З метою розгляду скарги позивача, до ДП "Херсонський облавтодор" було надіслано лист Секретаріату Уповноваженого від 26.07.2018 №12/12-М-322117.18/21-135 щодо стверджуваного заявником порушення.

Листом від 06.08.2019 №04-12/690 на згаданий лист Секретаріату Уповноваженого, 10.08.2018 отримано відповідь підприємства відповідача-1, в якій повідомлено, що згідно журналу реєстрації вхідної кореспонденції ДП "Херсонський облавтодор" запит ОСОБА_1 від 23.05.2018 не надходив.

Секретаріатом Уповноваженого листом від 28.08.2018 повідомлено ОСОБА_1 про проведення ДП "Херсонський облавтодор" службового розслідування, за результатами якого встановлено ненадходження до нього заяви від 23.05.2018. Також, до позивача донесено інформацію про відсутність правових підстав задля притягнення посадових осіб ДП "Херсонський облавтодор" до адміністративної відповідальності за скаргою позивача.

Не погоджуючись з діями відповідачів-1, 2, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просив, окрім визнання протиправними бездіяльності органів, стягнути з кожного з них моральну шкоду, яка виразилася в негативних емоційних розчаруваннях та переживаннях позивача.

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та не доведеності обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 40 Конституції України надано право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів визначено Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР.

Так, приписами ч. 1 ст. 1 вказаного Закону встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Положеннями ст. 3 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про звернення громадян", встановлено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Згідно статті 7 Закону України "Про звернення громадян", звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Порядок розгляду заяв (клопотань) встановлено статтею 15 Закону України "Про звернення громадян". Так, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними у справі доказами, електронна заява від 23.05.2018 на ім`я директора ДП "Херсонський облавтодор" ОСОБА_2 від позивача ОСОБА_1 , була надіслана через mail.gov.ua, проте доказів отримання вищезазначеної заяви ДП "Херсонський облавтодор", як до суду першої інстанції так і до суду апеляційної інстанції надано не було.

Статтею 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 11 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу. Якщо попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу не визначено порядок підтвердження факту одержання електронного документа, таке підтвердження може бути здійснено в будь-якому порядку автоматизованим чи іншим способом в електронній формі або у формі документа на папері. Зазначене підтвердження повинно містити дані про факт і час одержання електронного документа та про відправника цього підтвердження. У разі ненадходження до автора підтвердження про факт одержання цього електронного документа вважається, що електронний документ не одержано адресатом.

Так, колегія суддів зазначає, що наведеними положеннями Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" закріплено, що електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора.

З матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви в якості доказу направлення заяви від 23.05.2018 на електронну адресу ДП "Херсонський облавтодор", позивачем надано роздруківку про надсилання електронної пошти.

Однак, дана роздруківка не є належним доказом отримання вказаної заяви від 23.05.2018 ДП "Херсонський облавтодор", оскільки як зазначалося вище, ані до суду першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, не було надано підтвердження щодо отримання ДП "Херсонський облавтодор" зазначеної заяви, відповідачами в своїх поясненнях зазначено, що ДП "Херсонський облавтодор" заяву ОСОБА_1 від 23.05.2018 не отримував, про що було повідомлено Уповноваженого Верховної ради України з прав людини, а отже доводи апелянта, що роздруківка про надсилання електронної пошти є належним доказом отримання відповідачем заяви від 23.05.2018 року є помилковими.

Водночас, колегія суддів зазначає, що позивач не скористався можливістю подати особисто заяву або направити її відповідачу засобами поштового зв`язку.

Крім того, колегія суддів зазначає, що факт неотримання ДП "Херсонський облавтодор" заяви позивача підтверджено наявними в матеріалах справи копіями з журналу реєстрації звернень громадян 01-08, в якому відсутня реєстрація заяви позивача від 23.05.2018.

Посилання апелянта, на те що журнал реєстрації звернень громадян не є належним доказом, оскільки не засвідчений в установленому порядку, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи. Так, журнали реєстрації звернення громадян завірені підписом представника ДП "Херсонський облавтодор" ОСОБА_3 . 05.03.2019 року та на даних журналах є напис з оригіналом згідно.

При цьому, надані суду скріншоти (знімки екрана комп`ютера) не можуть слугувати належними доказами, оскільки сторони мають можливість редагувати, змінити, чи, взагалі, видалити їх. Таким чином, неможливість визнання скріншоту як доказу пов`язано з неможливістю відтворити його в оригіналі, важкістю встановлення його походження та відсутністю офіційного зразка скріншоту, який би свідчив про дотримання форми документа.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта в частині порушення Дочірнім підприємством Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК" Автомобільні дороги України" Закону України «Про звернення громадян» та не розгляді його звернення від 23.05.2018р.

З урахуванням недоведеності обставин, які наводить апелянт з приводу бездіяльності ДП "Херсонський облавтодор", колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для задоволення похідних вимог до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Також, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода стягується у випадку встановлення протиправності дій або бездіяльності відповідачів, що в даному випадку судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості та не доведеності обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому прийшов до вірного висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 22 січня 2019 року, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись статтями 308, 313, 315, 316, 321, 322, 329, 331 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 04 липня 2019 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова