Справа № 826/8592/17
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 липня 2019 року № 826/8592/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в м. Києві про поновлення на роботі, оплати часу за час вимушеного прогулу та відшкодування морального збитку, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в м. Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирьска,15), в якому просить: визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в м. Києві № 179 від 15.03.2017 року в частині накладення дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції; визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в м. Києві № 344 від 14.04.2017 року в частині звільнення зі служби в поліції; поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу боротьби з незаконною легалізацією іноземців управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції в м. Києві з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу; визнати незаконним та скасувати запис про звільнення в трудовій книжці; стягнути з Головного управління Національної поліції в м. Києві 10000 грн моральної шкоди.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що 30.12.2016 року, в зв`язку із станом здоров`я, був змушений звернутися до лікаря для проведення досліджень та встановлення діагнозу. Після чого з 08.01.2017 року був переведений на стаціонарне лікування, де перебував до 13.03.2017 року. До служби необхідно було приступити 18.03.2017 року. Прибувши до інспекції по особовому складу Головного управління Національної поліції в м. Києві, його було проінформовано, що згідно наказу № 179 від 15.03.2017 року звільнено, в зв`язку із порушенням дисципліни. Не погоджуючись із вказаним наказом, вважає його незаконним та винесеним із порушенням процедури, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Ухвалою суду від 13.07.2017 року відкрито провадження по справі.

Відповідач надав до суду заперечення на позовну заяву, вважає вимоги позивача необґрунтованими, та наполягає на тому, що всі дії посадових осіб суб`єкта владних повноважень ГУНП в м. Києві, що пов`язані з підготовкою та виданням наказу про накладення на позивача дисциплінарного стягнення, були вчиненні з дотримання вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та Закону України «Про Національну поліцію», тому просить у задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні 05.12.2017 року, за згодою сторін, суд перейшов до письмового провадження у справі.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач перебував на службі в органах внутрішніх справ з 01.09.2007 року. За час перебування на службі отримав звання старший лейтенант поліції.

30.12.2016 року за станом здоров`я звернувся до лікаря для необхідних досліджень та встановлення діагнозу. З 08.01.2017 року по 13.03.2017 року перебував на стаціонарному лікуванні.

20.03.2017 року прибув для проходження подальшої служби до розташування управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми ГУНП в м. Києві, де позивачу було повідомлено про те, що за результатами службового розслідування 15.03.2017 року його звільнено з Національної поліції України , в зв`язку із порушенням дисципліни.

Відповідно до п.1,2,3 ч.1 ст. Закону України «Про національну поліцію» поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, Законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадови (функціональних) обов`язків, наказів керівництва, поважати та не порушувати права і свободи людини.

Згідно із положенням ч.1 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь, поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до Закону.

Дисциплінарний Статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України № 3460-IV від 22.02.2006 року, визначає сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Згідно із ч.1 ст. 5 Дисциплінарного Статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького кладу несуть дисциплінарну відповідальність, згідно із цим Статутом.

Так матеріалами справи встановлено, що 24.01.2017 року тимчасово виконуючий обов`язки начальника управляння боротьби за злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми звернувся із рапортом до начальника Головного управління про те, що відсутні без поважних причин на робочому місці працівники відділу, зокрема ОСОБА_1 В зв`язку із цим, наказом ГУНП у м. Києві було призначене та проведене службове розслідування.

До матеріалів справи доданий висновок службового розслідування за рапортами т.в.о. начальника УБЗПТЛ, полковника поліції Харченко О.М. від 07.03.2017 року. Відповідно до вказаних висновків, про невихід на службу з 09.00 до 18.00 13.14,15,16,17,18 та 20.02.2017 року старшого лейтенанта ОСОБА_1, начальником відділу боротьби з незаконною легалізаціє іноземців УБЗПТЛ, майором поліції Вороновим Є.О, у присутності т.в.о. начальника УБЗ ПТЛ полковника поліції Харченко О.М та заступника начальника відділу боротьби з незаконною легалізацією іноземців УБЗПТЛ підполковника поліції Лаворька ДМ . , складено акти про відсутність на службі.

З метою опитування та встановлення причин не виходу на службу, на адресу позивача був направлений лист-запрошення за № 748а/125/26/01-2017 від 28 лютого 2017 року для прибуття до Головного управління, однак позивач у встановлену дату не прибув.

Крім того, для встановлення причин не виходу на службу, до позивача неодноразово телефонували, однак на телефонні дзвінки він не відповідав, місце свого знаходження керівництву не повідомляв.

В зв`язку із цим, за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у не виході на службу без поважних причин з 13.02.2017 року по 07.03.2017 року, в наслідок порушення абзаців 2, 11 ч.1 ст. 7 Дисциплінарного Статуту органів внутрішніх справ України, на оперуповноваженого відділу боротьби з незаконною легалізацією іноземців УБЗПТЛ ГУНП у м. Києві, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з Національної поліції України.

У відповідності до ст. 18 Дисциплінарного Статуту, таке дисциплінарне стягнення, як звільнення з поліції, вважається виконаним, після видання наказу по особовому складу. В зв`язку із цим, Головним управління Національної поліції у м. Києві було видано наказ № 179 від 15.03.2017 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності та від 14.04.2017 року № 344 о/с про звільнення зі служби старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , в зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, накладеного відповідно до Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ст.ст. 13-16 Дисциплінарного Статуту, відповідачем дотримано порядок та строки накладення дисциплінарних стягнень

В обґрунтування поважності причин відсутності на робочому місці, позивач надав суду довідку № 3 про тимчасову непрацездатність поліцейського від 17.03.2017 року, виданою Голованівською Центральною районною лікарнею Кіровоградської області, в якій зазначено, що ОСОБА_1 перебував у стаціонарі з 08.01.2017 року по 13.03.2017 року (медична карта стаціонарного хворого № 197). Крім того, позивач надав копію листка непрацездатності серія АГХ № 226692, в якому зазначено, що ОСОБА_1 , перебував на амбулаторному режимі лікування з 30.12.2016 року по 07.01.2017 року.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

З метою повного, всебічного з`ясування обставин вказаної справи, перевірки доказів, наданих сторонами, судом був надісланий на адресу Голованівського центру первинної медико-санітарної допомоги судовий запит, в якому суд витребував належним чином завірені копії медичної документації щодо ОСОБА_1 з 30.12.2016 року по 07.01.2017 року.

На запит суду надійшла відповідь за № 908/01-22 від 01.11.2017 року, в якій зазначалось, що відповідно до журналу реєстрації листів непрацездатності ф.№036/о, хворому ОСОБА_1 було видано довідку № 3 про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України від 08.01.2017 року по 17.03.2017 року. Стосовно історії хвороби № 197 на хворого надати неможливо, так як ОСОБА_1 у стаціонарі з 08.01.2017 року по 13.03.2017 року не перебував. Медична карта стаціонарного хворого № 197 не відповідає прізвищу ОСОБА_1

В зв`язку із наведеним, суд встановив, що відомості , які відображені у довідці № 3, а саме відомості у розділі «режим», щодо перебування хворого у стаціонарі з 08.01.2017 року по 13.03.2017 року не відповідають дійсності. Крім того, зазначена інформація стосовно медичної картки стаціонарного хворого № 197 також не відповідає дійсним обставинам справи.

Таким чином, місце перебування позивача з 08.01.2017 року по 13.03.2017 року судом не встановлено. Доводи позивача в цій частині не співпадають із письмовими доказами по справі.

Позивачем не доведено перед судом поважність причин відсутності на службі в період з 08.01.2017 року по 17.03.2017 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що звільнення позивача зі служби в поліції відповідає тяжкості вчиненого проступку, який є грубим порушенням службової дисципліни, а тому дії посадових осіб ГУНП у м. Києві були вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України. Позивачем не наведено доказів, які б свідчили про протиправність дій відповідача.

Стосовно заявленої моральної шкоди у розмірі 10.000 грн, суд відмовляє у її задоволенні, виходячи із наступних міркувань.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як становлено судом, з боку відповідача не було порушено процедуру та строки звільнення позивача зі служби в Національній поліції України, тому відсутній факт незаконності таких дій, що в свою чергу є наслідком відсутності підстав для задоволення моральної шкоди.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Положеннями частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відтак, беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У разі відмови в задоволенні позовних вимог, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись положеннями статей 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, ст. ст.241-246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Г. Вєкуа