Справа № 440/366/19
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 р.Справа № 440/366/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Жигилія С.П. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Синявської Т.Г.,

представників третьої особи (Департаменту будівництва) Бакуліна А.О., Особік І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 22.04.19 року по справі № 440/366/19

за позовом ОСОБА_1

до Полтавської обласної ради

треті особи Полтавська обласна державна адміністрація , Департамент економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської обласної державної адміністрації , Департамент будівництва, містобудування і архітектури та житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації

про визнання незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Полтавської обласної ради, Полтавської обласної державної адміністрації в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати рішення двадцять третьої сесії сьомого скликання Полтавської обласної ради від 21.12.2018 року №957 "Про програму економічного і соціального розвитку Полтавської області на 2019 рік" в частині включення в програму інвестиційного проекту "Реконструкція територій прилеглої до адмінбудівлі вул. Соборності, 45 з реалізацією концептуального проекту "Територія Майдану".

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Департамент будівництва, містобудування і архітектури та житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації та Департамент економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської обласної державної адміністрації.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Полтавської обласної ради (вул. Соборності, 45, м. Полтава, Полтавська область, 360014, ), треті особи: Полтавська обласна державна адміністрація (вул. Соборності, 45, м. Полтава, 36000, ), Департамент будівництва, містобудування і архітектури та житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації (вул. Зигіна, 1, м. Полтава, 36000, ) та Департамент економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської обласної державної адміністрації (вул. Соборності, 45, м. Полтава, 36014, ) про визнання незаконним та скасування рішення відмовлено.

Позивач, не погодившись з даним рішенням суду, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення суд першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню, виходячи з наступних підстав: відповідно до вимог ст.159 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягав на законності судового рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Департаментом економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської обласної державної адміністрації та Полтавською обласною радою до суду надано додаткові пояснення по справі.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представники відповідача та третьої особи (Департаменту будівництва) в судовому засіданні заперечували проти апеляційної скарги та зазначали, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачають.

Від третьої особи Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської обласної державної адміністрації надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 21.12.2018 року Полтавською обласною радою прийняте рішення №957 "Про програму економічного і соціального розвитку Полтавської області на 2019 рік" до якої включено, зокрема, інвестиційний проект "Реконструкція територій прилеглої до адмінбудівлі вул. Соборності, 45 з реалізацією концептуального проекту "Територія Майдану", який може реалізуватися у 2019 році.

Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням в частині включення вказаного проекту до програми економічного і соціального розвитку Полтавської області на 2019 рік, звернулася до суду з позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено обґрунтованих мотивів щодо того, яким чином оскаржуване рішення відповідача порушують права позивача, тобто породжують, змінюють або припиняють його права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. Також, позивачем суду не надано доказів порушення вказаним рішенням прав третіх осіб за захистом яких позивач міг звернутися до суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Структуру проекту Програми економічного і соціального розвитку Полтавської області на 2019 рік затверджено розпорядженням голови облдержадміністрації від 02.11.2018 року № 921 «Про проект Програми економічного і соціального розвитку Полтавської області на 2019 рік».

Згідно з вищезазначеним розпорядженням, Перелік об`єктів будівництва, які передбачається фінансувати в наступному році за рахунок бюджетних коштів, сформовано у трьох додатках:

- додаток 4 (таб. 21) «Перелік проектів, реалізація яких передбачається за рахунок залучення міжнародної технічної допомоги у 2019 році» (зазначаються кошти міжнародної технічної допомоги, міжнародних фінансових організацій, обласного, районних, міських (сільських, селищних) бюджетів);

- додаток 5 (таб. 22) «Перелік проектів обласного конкурсу розвитку територіальних громад Полтавської області на 2019 рік» (зазначаються обсяги фінансування з обласного бюджету);

- додаток 6 (таб. 23) «Перелік інвестиційних програм (проектів), що можуть реалізуватися у 2019 році за рахунок коштів державного фонду регіонального розвитку».

Як вбачається з пояснень представників відповідача та третіх осіб, відповідно, до додатку 6 Програми економічного і соціального розвитку Полтавської області на 2019 рік включені всі інвестиційні програми (проекти), що були подані до участі у конкурсному відборі на отримання у 2019 році фінансування за рахунок коштів державного фонду регіонального розвитку.

Додаток 6 Програми економічного і соціального розвитку Полтавської області на 2019 рік містить перелік проектів, що можуть реалізуватися у 2019 році. Проекти, включені до вказаного додатку 6 не є обов`язковими до реалізації. Крім цього, додатком 6 не передбачено зазначення інформації стосовно виділеного фінансування на реалізацію проекту, а вказується лише кошторисна вартість об`єкту.

Окрім того зазначено, що Програма економічного і соціального розвитку Полтавської області на 2019 рік є суто програмним документом розвитку області на короткостроковий період, а рішення двадцять третьої сесії сьомого скликання Полтавської обласної ради від 21 грудня 2018 року № 957 «Про Програму економічного і соціального розвитку Полтавської області на 2019 рік» не передбачає жодного фінансування, в тому числі з обласного бюджету, на реалізацію даної Програми чи інвестиційних програм (проектів), які зазначені в ній.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, оскаржуючи прийняте Полтавською обласною радою рішення від 21.12.2018 №957 в частині включення до переліку інвестиційних проектів, які можуть реалізуватися у 2019 році проекту "Реконструкція територій прилеглої до адмінбудівлі вул. Соборності, 45 з реалізацією концептуального проекту "Територія Майдану", фактично не згодна з робочим проектом "Реконструкція територій прилеглої до адмінбудівлі вул. Соборності, 45 з реалізацією концептуального проекту "Територія Майдану".

Крім того, судом встановлено про твердження позивача щодо невідповідності проекту, проектну документацію за яким виготовлено і затверджено на виконання договору від 20.11.2017 року №03-17/68 (т.1, а.с. 73), наказом Департаменту будівництва, містобудування і архітектури та житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації від 17.10.2018 №217 од (т.1, а.с. 79) проекту, що став переможцем відкритого архітерно-художнього конкурсу на визначення кращого "Концептуального проекту відкритого громадського простору "Територія майдану" у м. Полтава".

Відомості про оскарження чи скасування наказу від 17.10.2018 року №217 од про затвердження проектної документації по робочому проекту "Реконструкція територій прилеглої до адмінбудівлі вул. Соборності, 45 з реалізацією концептуального проекту "Територія Майдану", яка розроблена ФОП ОСОБА_2 , відсутні.

Докази, що вказують на ініціювання питання про невідповідність проекту, проектної документації, інших документів законодавству, локальним норрмативно-правовим актам, рішенню жюрі відкритого архітерно-художнього конкурсу на визначення кращого "Концептуального проекту відкритого громадського простору "Територія майдану" у м. Полтава", чи інше, для розгляду і вирішення, відсутні.

На час розгляду справи про скасування рішення від 21.12.2018 року №957 в частині включення до переліку інвестиційних проектів, які можуть реалізуватися у 2019 році проекту "Реконструкція територій прилеглої до адмінбудівлі вул. Соборності, 45 з реалізацією концептуального проекту "Територія Майдану", наказ від 17.10.2018 №217 од про затвердження проектної документації по робочому проекту "Реконструкція територій прилеглої до адмінбудівлі вул. Соборності, 45 з реалізацією концептуального проекту "Територія Майдану" є чинним, не оскаржений та ніким не скасований.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, та не заперечується сторонами, що позивач була членом журі на визначення кращого "Концептуального проекту відкритого громадського простору "Територія Майдану" у м. Полтаві" на якому рекомендовано до реалізації вищевказаний проект і, відповідно, обізнана із вимогами до проекту - переможця, документації про затвердження, порядку оскарження відповідних рішень.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною 1 статті 2 КАС є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і суб`єктами владних повноважень під час здійснення ними владних управлінських функцій, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС України.

Разом з тим, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

У Рішенні від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

Позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Викладені висновки кореспондуються із нормами п. п. 1, 8 частини першої статті 4, частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Правова позиція щодо обов`язкової умови надання правового захисту судом, як от наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, висловлена Верховним Судом України у постановах від 15 грудня 2015 року у справі №21-5361а15, від 1 грудня 2015 року у справі №21-3222а15, від 08 грудня 2015 року у справі №21-5435а15.

Згідно з частиною другою статті 264 КАС право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Таке ж правило має застосовуватись і до правових актів індивідуальної дії.

Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорювання останнього.

Таким чином, відсутність у будь-кого (крім визначеного цим актом певного кола осіб), в тому числі і позивача, прав чи обов`язків у зв`язку із оскарженим рішенням не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Разом з тим під розгляду справи судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції, заявником апеляційної скарги не було наведено обґрунтованих мотивів щодо того, яким чином оскаржуване рішення відповідача стосується прав апелянта, тобто породжує, змінює або припиняє саме його права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. Також, позивачем не надано доказів порушення вказаним рішенням прав третіх осіб за захистом яких позивач міг звернутися до суду.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 року по справі № 440/366/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді С.П. Жигилій О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 05.07.2019 року