Справа № 320/1894/19
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2019 року № 320/1894/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у м. Києві у порядку письмового провадження адміністративну справу адвоката Шевчука Олексія Анатолійовича до Броварського міськрайонного суду Київської області, Голови Броварського міськрайонного суду Київської області про визнання протиправним та скасування наказу,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся адвокат Шевчук Олексій Анатолійович з позовом до Броварського міськрайонного суду Київської області, Голови Броварського міськрайонного суду Київської області, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Броварського міськрайонного суду Київської області від 08.04.2019 №38с-г.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що наказ Броварського міськрайонного суду Київської області від 08.04.2019 №38с-г є протиправним, оскільки суперечить вимогам Конституції України та Закону України "Про Кабінет Міністрів України", та, у тому числі, прийнятий поза межами повноважень Голови Броварського міськрайонного суду Київської області. Позивачем наголошено, що згідно преамбули оскаржуваного наказу, перенесення робочого дня - 31 грудня 2019 року, на півроку заздалегідь - на 13 квітня 2019 року, обумовлено необхідністю усунення недоліків, виявлених під час перевірки журналів розгляду справ суддями Броварського міськрайонного суду Київської області, проте, посилання на конкретні виявлені недоліки наказ не містить.

Від Голови Броварського міськрайонного суду Київської області надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого, відповідачі не погоджуються із доводами адвоката Шевчука Олексія Анатолійовича та не визнають позовні вимоги. Мотивуючи свою позицію відповідачі вказали, що з метою оптимізації роботи суду, 08.04.2019 головою суду видано наказ №38с-г "Про внесення змін до наказу від 21.01.2019 №7с-г "Про перенесення робочих днів у 2019 році", що прямо передбачено і дозволено чинним законодавством України, та жодним чином йому не суперечить.

Ухвалою суду від 19.04.2019 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, 21 січня 2019 року Броварським міськрайонним судом Київської області прийнято наказ №7-с-г "Про перенесення робочих днів у 2019 році", частиною першою якого наказано: "Перенести у 2019 році робочі дні у Броварському міськрайонному суді Київської області з: вівторка 30 квітня - на суботу 11 травня; понеділка 30 грудня - на суботу 21 грудня; вівторка 31 грудня - на суботу 28 грудня.".

У подальшому, 08.04.2019 Головою Броварського міськрайонного суду Київської області прийнято наказ №38с-г "Про внесення змін до наказу від 21.01.2019 №7-с-г "Про перенесення робочих днів у 2019 році".

Зі змісту вказаного наказу встановлюється, що частину першу наказу від 21.01.2019 №7-с-г, змінено на таку редакцію: "Перенести у 2019 році робочі дні у Броварському міськрайонному суді Київської області з: вівторка 30 квітня - на суботу 11 травня; понеділка 30 грудня - на суботу 21 грудня; вівторка 31 грудня - на суботу 13 квітня.".

На переконання позивача, наказ Броварського міськрайонного суду Київської області від 08.04.2019 №38с-г не ґрунтується на нормах права, а його прийняття виходить за межі повноважень Голови Броварського міськрайонного суду Київської області, що й стало підставою для звернення до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Питання організації праці, зокрема, часу відпочинку та робочого часу, регулюється законодавством про працю, яке відповідно до частини першої статті 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) поширюється на трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, й складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України).

Частиною четвертою статті 67 КЗпП України передбачено, що з метою створення сприятливих умов для використання святкових та неробочих днів (стаття 73), а також раціонального використання робочого часу Кабінет Міністрів України не пізніше ніж за три місяці до таких днів може рекомендувати керівникам підприємств, установ та організацій перенести вихідні та робочі дні у порядку і на умовах, установлених законодавством, для працівників, яким встановлено п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями.

Власник або уповноважений ним орган у разі застосування рекомендації Кабінету Міністрів України не пізніше ніж за два місяці видає наказ (розпорядження) про перенесення вихідних та робочих днів на підприємстві, в установі або організації, погоджений з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником).

10 січня 2019 року Кабінетом Міністрів України видано розпорядження № 7-р «Про перенесення робочих днів у 2019 році».

Згідно змісту вказаного розпорядження, з метою забезпечення раціонального використання робочого часу і створення сприятливих умов для святкування у 2019 році 1 травня - Дня праці та у 2020 році 1 січня - Нового року, рекомендовано керівникам підприємств, установ та організацій (крім органів Пенсійного фонду України, Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта", Державної казначейської служби та банківських установ) для працівників, яким установлено п`ятиденний робочий тиждень із двома вихідними днями в суботу та неділю, перенести у 2019 році в порядку та на умовах, визначених законодавством, робочі дні з: вівторка 30 квітня на суботу 11 травня; понеділка 30 грудня на суботу 21 грудня; вівторка 31 грудня на суботу 28 грудня.

Залучення працівників до роботи у вихідні дні провадиться за письмовим наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Наведені нормативно-правові акти, регулюючі відносини робочого часу та часу відпочинку свідчать, що керівники підприємств, установ та організацій всіх форм власності мають право, та з метою раціоналізації робочого часу повинні переносити вихідні та робочі дні у порядку і на умовах, установлених законодавством. При цьому, Кабінет Міністрів України своїми актами рекомендує спосіб перенесення робочих та вихідних днів, не пізніше ніж за три місяці до таких днів.

Судом встановлено, що наказом Голови Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2019 року № 7с-г було перенесено робочі дні у 2019 році відповідно до рекомендації Кабінету Міністрів України: з вівторка 30 квітня - на суботу 11 травня; понеділка 30 грудня - на суботу 21 грудня; вівторка 31 грудня - на суботу 28 грудня.

Але надалі, 08.04.2019 Головою Броварського міськрайонного суду Київської області прийнято наказ №38с-г "Про внесення змін до наказу від 21.01.2019 №7-с-г "Про перенесення робочих днів у 2019 році", яким вівторок 31 грудня перенесений не на суботу 28 грудня, а на суботу 13 квітня.

Як убачається зі змісту позовної заяви, адвокат Шевчук О.А. вважає, що наказ відповідача від 08.04.2019 №38с-г, яким внесено зміни до наказу від 21.01.2019 №7с-г, є незаконним. Посилаючись на незаконність оскаржуваного наказу, позивач зазначає, що він суперечить приписам Кабінету Міністрів України, не містить вказаної необхідності його прийняття, та є таким, що прийнятий поза межами повноважень Голови Броварського міськрайонного суду Київської області.

Провівши аналіз наказу Голови Броварського міськрайонного суду Київської області від 08.04.2019 №38с-г та проаналізувавши обставини його прийняття, суд зазначає, що не погоджується із доводами позивача, пояснюючи це наступним.

Перш за все, суд звертає увагу на те, що як у відповідності до положень КЗпП, так і у відповідності до положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.01.2019 № 7-р «Про перенесення робочих днів у 2019 році», спосіб перенесення вихідних та робочих днів, чітко носить рекомендаційних характер, та не вважається загальнообов`язковим правилом поведінки, як це стверджує позивач.

Це означає, що прийняття Головою Броварського міськрайонного суду Київської області наказу від 21.01.2019 № 7с-г було його правом, а не обов`язком, а прийняття наказу від 08.04.2019 №38с-г, яким змінено наказ від 21.01.2019 № 7с-г, жодним чином не суперечить та не порушує вимоги законодавства, адже правова природа вказаних наказів характеризується диспозитивністю.

Між тим, суд вказує на дотримання Головою Броварського міськрайонного суду Київської області меж своїх повноважень у ході прийняття оскаржуваного наказу, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" голова місцевого суду: 1) представляє суд як орган державної влади у зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами; 2) визначає адміністративні повноваження заступника голови місцевого суду; 3) контролює ефективність діяльності апарату суду, погоджує призначення на посаду керівника апарату суду, заступника керівника апарату суду, а також вносить подання про застосування до керівника апарату суду, його заступника заохочення або накладення дисциплінарного стягнення відповідно до законодавства; 4) видає на підставі акта про призначення судді на посаду, переведення судді, звільнення судді з посади, а також у зв`язку з припиненням повноважень судді відповідний наказ; 5) повідомляє Вищу кваліфікаційну комісію суддів України та Державну судову адміністрацію України, а також через веб-портал судової влади про вакантні посади суддів у суді у триденний строк з дня їх утворення; 6) забезпечує виконання рішень зборів суддів місцевого суду; 7) організовує ведення в суді судової статистики та інформаційно-аналітичне забезпечення суддів з метою підвищення якості судочинства; 8) сприяє виконанню вимог щодо підвищення кваліфікації суддів місцевого суду; 9) вносить на розгляд зборів суду пропозиції щодо кількості та персонального складу слідчих суддів; 10) здійснює інші повноваження, визначені законом.

Частиною другою статті 24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження.

Буквальний зміст спеціального закону дає підстави для висновку, що при прийнятті наказу від 08.04.2019 №38 с-г Голова Броварського міськрайонного суду Київської області діяв у межах наданих йому повноважень, що спростовує відповідні доводи позивача.

Крім того, щодо посилань адвоката Шевчука О.А. на відсутність в оскаржуваному наказі зазначення недоліків, які зумовили необхідність перенесення робочого дня з 31 грудня на 13 квітня 2019 року, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 05 квітня 2019 року на оперативній нараді суддів Броварського міськрайонного суду Київської області, за результатами обговорення інформації керівника апарату суду щодо перевірки журналів судових засідань на предмет своєчасної здачі судових справ до канцелярії, необхідності упорядкування архіву суду у зв`язку із його реорганізацією та зважаючи на наявність проблеми складання звітів у кінці року, бyло вирішено рекомендувати голові суду видати наказ про перенесення робочого дня з вівторка 31 грудня на суботу 13 квітня, замість 28 грудня 2019 року.

Тобто, передумовою прийняття, та відповідно необхідність, яка зумовила видачу оскаржуваного наказу відповідачем, є загальне обговорення суддями Броварського міськрайонного суду Київської області внутрішніх питань щодо належного забезпечення діяльності суду.

До того ж, суд наголошує, що відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якою вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес», яке, по суті, є тотожним поняттю «законний інтерес». Конституційний Суд України в рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 визначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися зазвичай індивідуально виражених прав чи законних інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Натомість, позивач не зазначив, які саме його права, свободи та законні інтереси порушено, не навів обґрунтування щодо існування реального негативного впливу на його конкретні права чи інтереси, у зв`язку із прийняттям оскаржуваного наказу, та не надав достатніх доказів на підтвердження позовних вимог щодо його незаконності.

Суд звертає також увагу на те, що робочий час і час відпочинку є елементами трудових відносин, стороною яких позивач не виступає. Перенесення робочих днів змінює графік роботи установи та тривалість робочого часу її працівників у відповідному місяці. Видання наказу голови суду про перенесення робочих днів на інші дні, один із яких наразі вже відпрацьований, стосується лише трудових прав та обов`язків працівників суду.

Підсумовуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відповідність наказу Голови Броварського міськрайонного суду Київської області від 08.04.2019 №38 с-г положенням чинного законодавства та підзаконним нормативно-правовим актам, а його прийняття вважає таким, що віднесене до компетенції відповідача, тому, доводи та висновки покладені позивачем в основу позовної заяви, є необґрунтованими та безпідставними.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, надали до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, довели правомірність своїх дій.

За таких обставин, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість дій відповідачів, а відтак, позовні вимоги вважає такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.