Справа № 826/6760/17
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2019-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 червня 2019 року № 826/6760/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., при секретарі судового засідання Мині І.І., за участі представника позивача - ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції), від відповідача - Терещук А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

За позовом ОСОБА_2
до Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України
про зобов`язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_2 , в якому позивач, з урахуванням заяви про зміну позову, просить суд :

«Зобов`язати Департамент міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України надіслати на мою електронну та поштову адресу копії звернень, листів, клопотань, телеграм, повідомлень, роз`яснень, тощо надісланих до компетентних органів (підрозділів) Інтерполу щодо мене особисто, за весь час і до дати вирішення цього спору по суті включно.

Визнати протиправною дію посадових осіб Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України від 14.01.2016р., щодо розсилання циркулярного повідомлення про мій розшук та затримання на підставі недійсного, такого що втратив чинність, дозволу суду на моє затримання від 28.08.2013р.»

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем, на думку позивача незаконно, було розповсюджено інформаційне повідомлення про розшук та затримання позивача. Також позивач стверджує про протиправність відмови відповідача у наданні документів, на підставі яких було оголошено позивача у розшук.

Відповідач проти позову заперечує, стверджуючи про те, що документи, надання яких вимагає позивач, є копіями матеріалів кримінальних справ, які не підлягають розголошенню. При цьому відповідачем не повідомлено про підстави розповсюдження повідомлення про розшук позивача, та не спростовано такого розповсюдження.

В судовому засіданні 21 червня 2019 року суд, за згодою представників сторін, ухвалив закінчити підготовче засідання та розглянув справу по суті. В судовому засіданні 21 червня 2019 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивачем було направлено начальнику робочого апарату Укрбюро Інтерполу клопотання про надсилання йому копію клопотання про оголошення позивача в міжнародний розшук та копії доданих до цього звернення документів, передбачених Статутом Інтерполу , законами України та міжнародними договорами від 15.02.2017р.

Листом від 14.03.2017р. відповідач відмовив позивачу у наданні даних документів з посиланням на приписи п. 2 частини 1 статті 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» №2939-VI від 13.01.2011 року (далі - Закон №2939-VI, в редакції станом на момент виникнення правовідносин).

Відповідно до ст. 1 Закону №2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 3 Закону №2939-VI, право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації. Інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація (ст. 6 Закону ) .

Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 220 від 25.03.1993 «Про Національне центральне бюро Інтерполу», у зв`язку з прийняттям України до Міжнародної організації кримінальної поліції установлено, що взаємодія правоохоронних органів України з компетентними органами зарубіжних держав щодо вирішення питань боротьби із злочинністю, що має транснаціональний характер або виходить за межі країни, здійснюється лише через Національне центральне бюро Інтерполу. Національна поліція виступає як Національне центральне бюро Інтерполу.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що взаємовідносини у сферах діяльності поліції з відповідними органами інших держав та міжнародними організаціями базуються на міжнародних договорах, а також на установчих актах та правилах міжнародних організацій, членом яких є Україна.

Постановою Кабінету Міністрів України № 877 від 28.10.2015 «Про затвердження Положення про Національну поліцію» затверджено Положення про Національну поліцію.

Відповідно до підп. 32, 33, 34 п. 4 даного Положення, національна поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює представництво та забезпечує виконання зобов`язань України в Міжнародній організації кримінальної поліції - Інтерполі та Європейському поліцейському офісі; організовує взаємодію правоохоронних та інших державних органів України з Інтерполом, Європолом, а також компетентними органами інших держав з питань, що належать до сфери діяльності Інтерполу та Європолу; використовує та надає іншим правоохоронним органам України доступ до інформаційно-телекомунікаційних систем і банків даних Інтерполу та Європолу, а також вносить до цих банків даних інформацію правоохоронних органів України.

Отже, для належного виконання взятих Україною міжнародних зобов`язань, створено Департамент міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України, який є структурним підрозділом Національної поліції України та забезпечує виконання завдань і функцій, покладених на державу щодо формування державної політики з питань міжнародного співробітництва, контролю за реалізацією державної політики з питань міжнародного співробітництва структурними підрозділами.

З вищевикладеного вбачається, що Департамент міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України (як Національне центральне бюро Інтерполу) має сприяти взаємодії правоохоронних органів нашої держави з Генеральним секретаріатом Інтерполу та відповідними національними бюро країн-членів Міжнародної Організації Кримінальної Поліції. Також, здійснює обмін інформацією з правоохоронних проблем та координацію дій у боротьбі зі злочинністю, яка виходить за межі України або носить транснаціональний характер.

Таким чином, суд вважає, що саме до функцій відповідача віднесено забезпечення обміну офіційною та конфіденційною (оперативно-розшуковою) інформацією у межах Інтерполу з питань боротьби зі злочинністю, надсилання до Генерального секретаріату Інтерполу і національних центральних бюро держав - членів Інтерполу запитів, пов`язаних з інформацією про злочин і злочинців, розшукуваних осіб, предмети, документи, здійснення нагляду за особами, які підозрюються у скоєнні злочинів, тощо.

В силу п.п. 8.1., 8.3. Інструкції «Про порядок використання правоохоронними органами можливостей Національного центрального бюро Інтерполу в Україні у попередженні, розкритті та розслідуванні злочинів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України, Держкомкордону України, Державної митної служби України, Державної податкової адміністрації України від 9 січня 1997 року N 3/1/2/5/2/2, наявна в Національного центрального бюро Інтерполу в Україні інформація призначена лише для використання правоохоронними органами та судами у попередженні, розкритті, розслідуванні злочинів та судовому розгляді кримінальних справ. Вимоги п. 8.1 поширюються також на інформацію, що надсилається Укрбюро Інтерполу правоохоронним органам України та Національного центрального бюро Інтерполу іноземних країн.

Отже, дана інформація є інформацією з обмеженим доступом, у зв`язку з чим відмова у її наданні вбачається судом правомірною.

За п. 4.2.1. п. 4.1., п.п. 4.4.-4.6., 6.7. Інструкції, міжнародний розшук з використанням каналів та можливостей Інтерполу ведеться у випадках наявності вірогідних даних про виїзд розшукуваної особи в інші країни, якими можуть бути: наявність у такої особи закордонного паспорта, повідомлення органів Держкомкордону України про реєстрацію перетинання нею кордону, поштове листування, пояснення свідків тощо. Підставою для міжнародного розшуку громадян України є запит правоохоронного органу, надісланий до НЦБ. У разі розшуку підозрюваної, обвинуваченої або засудженої особи, яка переховується за кордоном, у запиті додатково відтворюються такі позиції: номер кримінальної справи, дата її порушення, назва органу, який провадить розслідування чи розшук такої особи, номер та текст статті Кримінального кодексу України із зазначенням передбаченої нею міри покарання, а також стислий виклад вчиненого розшукуваною особою протиправного діяння; заходи, які з точки зору ініціатора розшуку доцільно вжити щодо розшукуваної особи у разі виявлення її на території іноземної держави. Такими заходами, як правило, можуть бути: а) встановлення контролю за пересуванням розшукуваної особи. У цьому випадку від закордонних партнерів може бути одержана інформація про місцеперебування розшукуваного, маршрути переміщення, контакти, виїзд за межі тієї чи іншої країни тощо; б) затримання та арешт розшукуваної особи з наступною її екстрадицією. НЦБ вивчає одержані матеріали, при потребі запитує в ініціатора додаткові відомості і, за прийнятими Інтерполом правилами, надсилає запит до Генерального секретаріату Інтерполу або в Національне центральне бюро Інтерполу відповідної країни. При отриманні оформленого відповідно до вимог цієї Інструкції запиту від підрозділів апарату Міністерства внутрішніх справ України, головних управлінь МВС України в Криму, м. Києві та Київській області, управлінь МВС України в областях, м. Севастополі та на транспорті, їх підрозділів чи від інших правоохоронних органів НЦБ, згідно з його змістом та правилами регламенту міжнародного поліцейського співробітництва і внутрішнього контролю обліків Інтерполу, іншими нормативними документами організації визначає порядок виконання запиту та надсилає необхідні документи до Генерального секретаріату Інтерполу чи Національного центрального бюро Інтерполу відповідної країни (країн).

Виходячи з відповідних положень Інструкції, підставою для міжнародного розшуку громадян України є запит, надісланий до НЦБ, у якому, у випадку розшуку підозрюваної, обвинуваченої або засудженої особи, яка переховується за кордоном, відтворюються позиції, зокрема, що стосуються певної кримінальної справи, її фабули, фігуранта справи, а також заходи, які з точки зору ініціатора розшуку доцільно вжити щодо розшукуваної особи у разі виявлення її на території іноземної держави. Надалі, НЦБ вивчає одержані матеріали від ініціатора запиту і, за прийнятими Інтерполом правилами, надсилає запит до Генерального секретаріату Інтерполу або в Національне центральне бюро Інтерполу відповідної країни.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с 108-113) та не спростовано відповідачем, 14 січня 2016 року, Департаментом міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України було розповсюджено шляхом розсилання на електронні адреси підрозділів іноземних правоохоронних органів відомості про розшук позивача, з метою розшуку та арешту позивача.

При цьому, підставою для такого затримання було визначено рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 28.08.2013р. у справі №725/4956/13-к.

Як вбачається з наданих позивачем документів, слідчий суддя, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці клопотання заступника начальника СВ ЛВ на ст.Чернівці УМВС України на Львівській залізниці Гончарюка В.В. у кримінальному провадженні №0000007 від 15.04.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про надання дозволу на затримання з метою приводу, ухвалив дозволити затримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою його приводу на розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою відносно останнього, який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.191 КК України.

Зазначене підтверджується ухвалою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 28.08.2013р. у справі №725/4956/13-к.

В тексті даної ухвали наявне посилання на те, що згідно до ч. 3 ст. 190 Кримінального процесуального кодексу України, ухвала про дозвіл на затримання з метою приводу втрачає законну силу з моменту: приводу підозрюваного, обвинуваченого до суду; або закінчення строку дії ухвали, зазначеного в ній, або закінчення шести місяців із дати постановлення ухвали, у якій не зазначено строку її дії; або відкликання ухвали прокурором.

Отже, з огляду на те, що в ухвалі Першотравневого районного суду міста Чернівці від 28.08.2013р., на підставі якої відповідачем було надіслано повідомлення, був відсутній строк її дії, то даний дозвіл на затримання втратив законну силу, а тому відповідачем було протиправно надіслано повідомлення.

При цьому, судом не приймаються посилання відповідача на наявність підстав для розшуку позивача, на підставі інших документів, оскільки судом розглядається питання повідомлення про розшук 14 січня 2016 року, а оголошення позивача у розшук на підставі інших документів не має правового значення для розгляду даної справи.

З огляду на викладене та керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України щодо розсилання 14 січня 2016 року повідомлення про розшук ОСОБА_2 .

3.В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 02.07.2019.

Суддя С.К. Каракашьян