Справа № 420/5809/18
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5809/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

за участі секретаря Захарчук О.В.

сторін:

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача Ковальчук В .М., Маюк А.Ю.

відповідача не з`явився

третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у порядку загального позовного провадження (у підготовчому засіданні) питання про закриття провадження по справі,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_3 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, державного реєстратора Управління Державної реєстрації Кравець Олександра Володимировича, третя особа: ОСОБА_2 , в якій позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Кравець Олександра Володимировича від 27.02.2016 року про реєстрацію права власності об`єкта нерухомого майна за №01 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , з номером запису про право власності 13632964 у формі приватної власності з розміром частки 1/1 на ім`я власника ОСОБА_5 ;

внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з номером запису про право власності 13632964, індексний номер 28635687 від 09.03.2016р., у частині розміру частки власника ОСОБА_5 з 1/1 на 14/25.

У листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Кравець Олександра Володимировича від 27.02.2016 року про реєстрацію права власності об`єкта нерухомого майна за №01 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , з номером запису про право власності 13632964 у формі приватної власності з розміром частки 1/1 на ім`я власника ОСОБА_5 і (з урахуванням уточненого позову) внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з номером запису про право власності 13632964, індексний номер 28635687 від 09.03.2016 року, у частині розміру частки власника ОСОБА_5 з 1/1 на 14/25.

14.03.2019 року ухвалою суду (суддя Самойлюк Г.П.) закрито провадження у справі №420/5809/18 та роз`яснено позивачу, що даний спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.04.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Одеського окружного адіністративного суду від 14.03.2019 року.

07.05.2019 року Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: головуючого судді Лу`янчук О.В., суддів Бітова А.І., Ступаової І.Г.) апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Одеського окружного адіністративного суду від 14.03.2019 року задоволено.

Скасовано ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14.03.2019 року.

Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В мотивувальній частині Постанови колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду зазначає наступне:

«Як зі змісту позовної заяви, так і з інших матеріалів справи вбачається, що даний спір виник між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень про оскарження дій останнього з підстав не дотримання вимог закону при ії вчиненні і має публічно-правовий характер та за характером підпадає під дію статті 19 КАС України. Предметом спору є виключно правовідносини, врегульовані законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та іншими прийнятими на їх підставі нормативно-правовими актами, якими передбачені умови, підстави та порядок (процедура) дій органу державного архітектурно-будівельного контролю та державного реєстратора при здійсненні державної реєстрації прав та їх обтяжень, а відтак посилання суду першої інстанції на правові позиції викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 р. у справі №821/1768/17, від 28.11.2018 р. у справі №362/1038/17 є помилковим.

Враховуючи зазначене, колегія суддів доходить висновку, що у даній справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно дії відповідача, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень.

Аналогічної правової позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у своїх постановах від 04.04.2018р. по справі №826/9928/15, від 23.05.2018р. по справі №815/4618/16».

Ухвалою від 03.06.2019 року адміністративну справу №420/5809/18 прийнято до провадження (суддя Потоцька Н.В.). Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.

В судовому засіданні 04.07.2019 року судом поставлено на обговорення питання щодо закриття провадження по справі з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 04.09.2018 року по справі №823/2042/16.

Представник позивача заперечувала проти закриття провадження по справі, посилаючись на висновки постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2019 року, у зв`язку із чим вказана категорія справ підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Представники відповідача підтримали позицію стосовно закриття провадження по справі.

Третя особа ОСОБА_2 залишила вирішення питання на розсуд суду.

Вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатися ця справа, суд виходить з таких міркувань.

На думку позивача, предметом розгляду в даній адміністративній справі є протиправні дії відповідача державного реєстратора Управління Державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кравець О.В., який при наявності пакету документів, підтверджуючих право власності ОСОБА_5 на частку 14/25 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , помилково або зловмисно 27.02.2016 року вніс запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 13632964 у формі приватної власності з розміром частки 1/1 на ім`я ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 вважає, що в даній справі має місце саме публічно-правовий спір, оскільки державний реєстратор Управління Державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кравець О.В. є суб`єктом владних повноважень, який виконує владні функції з надання адміністративних послуг.

Відповідно позивач має право на звернення до адміністративного суду передбачене ст. 5 КАС України.

За правилами, встановленими п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі:

якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Як встановлено ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

У п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України зазначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди виходять із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій. Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, суд вважає необхідним зазначити відповідну правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі №823/2042/16 (провадження №11-377апп18), яку слід застосовувати до правовідносин у справі №420/5809/18:

« 32. Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

З урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду вважає, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо тієї ж земельної ділянки. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

40. Водночас викладений у цій справі висновок Великої Палати Верховного Суду відрізняється від її висновку, викладеного у постановах від 04 квітня 2018 року у справах № 817/567/16 та № 826/9928/15, від 10 квітня 2018 року у справі № 808/8972/15, від 16 травня 2018 року у справі № 826/4460/17, від 23 травня 2018 року у справі № 815/4618/16, від 05 червня 2018 року у справі №804/20728/14, від 12 червня 2018 року у справі № 823/378/16, від 13 червня 2018 року у справах № 820/2675/17 та 803/1125/17. Спори у цих справах також стосувались оскарження рішення державного реєстратора або запису, здійсненого державним реєстратором у відповідному державному реєстрі щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно за особою, яка не була заявником стосовно вчинення відповідних реєстраційних дій.

41 .У всіх наведених вище справах Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що розгляд позовних вимог особи (яка не була заявником щодо реєстраційних дій) до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у відповідному державному реєстрі стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки державним реєстратором вчинені істотні порушення процедури реєстрації. А тому спірні відносини мають публічно-правовий характер.

44. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Велика Палата Верховного Суду повинна мати ґрунтовні підстави: її попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання (див. Окремі думки суддів Великої Палати Верховного суду щодо постанови від 12 червня 2018 року у справі № 823/378/16).

46. У пункті 49 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів про якість судових рішень зазначається, що судді повинні послідовно застосовувати закон. Однак, коли суд вирішує відійти від попередньої практики, на це слід чітко вказувати в рішенні.

47. З метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, викладених у постановах від 04 квітня 2018 року у справах № 817/567/16 та № 826/9928/15, від 10 квітня 2018 року у справі № 808/8972/15, від 16 травня 2018 року у справі № 826/4460/17, від 23 травня 2018 року у справі № 815/4618/16, від 05 червня 2018 року у справі № 804/20728/14, від 12 червня 2018року у справі № 823/378/16, від 13 червня 2018 року у справах № 820/2675/17 та 803/1125/17 щодо належності до юрисдикції адміністративних судів спорів за позовами осіб, які не були заявниками вчинення реєстраційних дій, до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у державному реєстрі стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

48. Велика Палата Верховного Суду відступає від правових висновків, викладених у зазначених постановах, з огляду на такі причини.

49. Такий критерій визначення юрисдикції спору як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав на земельну ділянку не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовною заявою.

52. Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов`язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів.

51. Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору».

Крім того, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі №911/1681/18 сформовано висновок щодо застосування норм права у аналогічних правовідносинах:

« 41. Спір про скасування рішення та/чи запису про державну реєстрацію прав чи обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у якому позивачем є особа, яка не була заявником щодо вчинення відповідних реєстраційних дій, а відповідачем - державний реєстратор, що вчинив відповідні дії за заявою іншої особи, є приватноправовим.

42. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення та/чи запису про проведену державну реєстрацію права має бути особа, право якої зареєстровано, а тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін».

З огляду на викладене, а також враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, сформовану у постанові від 30.01.2019 року по справі №755/10947/17:

«Велика Палата Верховного Суду зазначає, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду», суд вважає спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем, зазначене рішення про державну реєстрацію стосувалося реєстрації прав іншої особи, а не позивача. Такий спір має приватноправовий характер.

Суд, який розглянув справу, що не належить до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

За правилами п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору (ч. 2 ст. 239 КАС України).

Керуючись ст. ст. 2, 5, 9, п. 1 ч. 1 ст. 238, 241, 246, 248, 256, 295, 297 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, державного реєстратора Управління Державної реєстрації Кравець Олександра Володимировича третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення від 27.02.2016 р.- закрити.

Роз`яснити позивачеві, що вирішення даного спору підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 256 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки визначені статтею 295, 297 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.