Справа № 1.380.2019.002070
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.002070
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Кушика Д.-Й.М., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; для кореспонденції: АДРЕСА_2 ) до Головного територіального управління юстиції у Львівській області (79000, м. Львів, пл. Шашкевича 1) про визнання протиправними та скасування постанов, -

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними та скасування постанов про результати перевірки законності виконавчого провадження № 52401722 від 02.04.2019, постанову про відновлення виконавчого провадження № 52401722 від 03.04.2019, постанову про повернення виконавчого документа від 03.04.2019 у виконавчому провадженні № 52401722, постанову про стягнення виконавчого збору від 03.04.2019 у виконавчому провадженні № 52401722 та постанову про відкриття виконавчого провадження № 58795393 від 04.04.2019.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26.04.2019 відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження в частині вимог про визнання протиправними та скасування постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження від 02.04.2019, постанови про відновлення виконавчого провадження № 52401722 від 03.04.2019, постанови про повернення виконавчого документа від 03.04.2019 у виконавчому провадженні № 52401722 щодо виконання виконавчого листа № 464/735/15-ц від 25.08.2016 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа Банк» 710385,31 грн. боргу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області після завершення виконавчого провадження за виконавчим листом Сихівського районного суду м. Львова № 464/735/15-ц від 25.08.2016 у зв`язку з відмовою стягувача залишити за собою майно боржника, відновлено виконавче провадження № 52401722 і протиправно винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 03.04.2019 та постанову про стягнення виконавчого збору.

Позивач зазначає, що при винесенні Постанови про стягнення виконавчого збору від 03.04.2019 відповідач застосував норму Закону, яка не підлягала застосуванню.

На його думку, у період проведення виконавчого провадження (04.10.2016-14.12.2018, 03.04.2019-04.04.2019) база обрахунку виконавчого збору змінювалася двічі: у період з 02.06.2016 по 28.08.2018 - 10 відсотків фактично стягнутої суми; у період після 28.08.2018 - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню. Норми статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», що були чинними в період з 02.06.2016 до 27.08.2018 зменшували відповідальність ОСОБА_1 , як боржника в порівнянні з нормами статті 27 Закону, які були чинними з 28.08.2018. Тому, до вказаного виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору підлягає застосуванню Закон України «Про виконавче провадження» в редакції до 28.08.2018, а відповідач безпідставно застосував ст. 27 Закону в редакції 28.08.2018.

Крім того, позивач вважає, що державним виконавцем вчинено істотні порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» під час виконавчих проваджень, оскільки після відновлення виконавчого провадження 03.04.2019 не надіслав на адресу стягувача Постанови і не надав стягувачу строк для виконання ним вимог ч. 2 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» (для пред`явлення виконавчого документа протягом 1 місяця з моменту надходження постанови), а навпаки виніс постанову про повернення виконавчого документа в той самий день.

Відповідач позову не визнав, подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що на примусовому виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження № 52401722 з примусового виконання виконавчого листа № 466/735/15-ц, виданого 25.08.2016 Сихівським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа Банк» 710385,31 грн. боргу.

14.12.2018 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, а інше майно, на яке можливо звернути стягнення, відсутнє.

Постановою в.о. заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Берегових В.С. від 02.04.2019 скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.12.2018 у зв`язку з порушенням вимог ст.ст. 37, 40 Закону України «Про виконавче провадження» та зобов`язано державного виконавця, в провадженні якого перебуває виконавче провадження, вирішити питання щодо зняття арешту з майна (коштів) боржника та вжити заходів щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

03.04.2019, відповідно до п.3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Пунктами 2 та 3 постанови зазначено про зняття арештів з майна та грошових коштів боржника, накладених при виконанні виконавчого провадження ВП№ 52401722.

В процесі виконання виконавчого провадження з боржника стягнуто та перераховано в дохід державного бюджету 1364,93 грн. виконавчого збору (платіжні доручення №327 від 01.03.2018, №898 від 05.06.2018, №1680 від 26.09.2018 та №1949 від 29.11.2018). Тобто, залишок нестягнутого виконавчого збору становить 69673,60 грн.

Беручи до уваги наведене, керуючись ст.ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

Просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 17.05.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивачки в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити.

Представниця відповідача просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.

04.10.2016 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області на підставі виконавчого листа Сихівського районного суду м. Львова №464/735/15-ц від 25.08.2016 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за договором про надання кредиту №800003912 від 21.05.2008 у розмірі 703 077, 31 грн. та 3 654 грн. судових витрат відкрите виконавче провадження №52401722.

14.12.2018 вказаним державним виконавцем було винесено Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі ч. 3 ст. 37 Закону України «Про виконавчий збір», оскільки стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення.

15.12.2016 виконавчий лист Сихівського районного суду м. Львова № 464/735/15-ц від 25.08.2016 повернуто стягувачу ПАТ «Альфа-Банк».

22.02.2019 ОСОБА_1 самостійно переказано на рахунок ПАТ «Альфа-Банк» грошові кошти у розмірі 864 084,16 грн. в рахунок сплати заборгованості за договором №800003912 від 21.05.2008.

Представником позивачки ОСОБА_4 на адресу Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області 26.03.2019 скеровано заяву із вимогою зняти арешт, накладений на майно боржника ОСОБА_1 та кошти на банківських рахунках, а також утриматись від стягнення виконавчого збору.

Постановою в.о. заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Берегових В.С. від 02.04.2019 скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.12.2018 у зв`язку з порушенням вимог ст.ст. 37, 40 Закону України «Про виконавче провадження" та зобов`язано державного виконавця, в провадженні якого перебуває виконавче провадження, вирішити питання щодо зняття арешту з майна (коштів) боржника та вжити заходів щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

03.04.2019, відповідно до п. 3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу і знято арешт з майна та грошових коштів боржника, накладених при виконанні виконавчого провадження ВП № 52401722.

03.04.2019 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 69673,60 грн.

04.04.2019 державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 58795393 по виконанню Постанови про стягнення виконавчого збору.

Позивач не погоджуючись із постановами про стягнення виконавчого збору від 03.04.2019 та про відкриття виконавчого провадження від 04.04.2019 звернувся із цим позовом до суду.

При прийнятті рішення суд керувався таким.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 та Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV.

Статтею 1 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п.1 ч.2 ст.18 вказаного Закону).

Відповідно до ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV (в редакції, що була чинною до 02.06.2016) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній з 02.06.2016 по 28.08.2018) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувану за виконавчим документом.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до ч. 3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Водночас, частиною 2 статті 27 та частиною 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній з 28.08.2018) визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Судом встановлено, що виконавче провадження №ВП № 52401722 було відкрито під час дії Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, що діяла на до набрання чинності змінами, внесеними Законом № 2475-VІІІ від 12.07.18 та продовжено під час дії закону в новій редакції.

Відповідно до частини сьомої розділу ХІІІ Прикінцевих та Перехідних положень закону, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Отже, твердження позивача про те, що відповідач при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору від 03.04.2019 протиправно застосував статтю 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що набрала чинності 28.08.2018) суд оцінює критично, оскільки на час прийняття постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.12.2018 діяла нова редакція Закону від 28.08.2018.

Суд також зазначає, що підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених пунктами 3 частини першої статті 37 Закону №1404, якщо виконавчий збір не стягнуто. Виконання постанови про стягнення виконавчого збору відбувається в порядку, передбаченому для примусового виконання виконавчих документів.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 2 Закону №1404 постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом.

Аналіз зазначених норм у сукупності надає підстави для висновків, що відповідно до діючої на момент виникнення спірних правовідносин редакції Закону №1404-УШ стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення. Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру. При цьому стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 або закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону №1404-УШ (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою етап і 27 цього Закону), якщо виконавчий збір не стягнуто. У Законі № 1404-V1II передбачено випадки, коли виконавчий збір не стягується (частина п`ята статті 27), а також умову, за якої виконавчий збір не підлягає стягненню (якщо відсутні визначені законом підстави для звільнення від його сплати). В останньому випадку йдеться про частину дев`яту статті 27 Закону № 1404-VII1, за якою виконавчий збір не стягується, якщо рішення виконано до того, як відкрито виконавче провадження (відповідно розпочато примусове виконання рішення). Питання про закінчення виконавчого провадження, та відповідно про стягнення виконавчого збору (постанова про стягнення якого є окремим виконавчим документом), державний виконавець вирішує під час виконавчого провадження, якщо з`ясує, що для цього є відповідні підстави. При цьому виконання постанови про стягнення виконавчого збору відбувається в порядку, передбаченому для примусового виконання виконавчих документів.

14.12.2018 відповідно до вимог статей 27, 40 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного ТУЮ у Львівській області прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав п. 3 ст. 37 Закону №1404.

Оскільки державним виконавцем не знято арешт, накладений на майно та кошти боржника та не стягнуто виконавчого збору, після відновлення виконавчого провадження відповідно до статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову від 03.04.2019 про стягнення виконавчого збору в розмірі 69673,60 грн., відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», чинної на момент прийняття постанови від 14.12.2018.

Враховуючи висновок суду про правомірність прийняття постанови про стягнення виконавчого збору від 03.04.2019 по виконавчому провадженню № 52401722, немає підстав для визнання протиправною і скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № м58795393 від 04.04.2019. і прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження відповідно до постанови ВП 524011722 від 03.04.2019 (про стягнення виконавчого збору).

Суд враховує правові висновки щодо застосування ст.ст. 26, 27, 39, 40 Закону №І404-У1ІІ висловлені Верховним Судом у постановах від 22 лютого 2018 року у справі №816/823/17, від 13 лютого 2019 року у справі №295/13991/16-а.

Також суд враховує висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 808/3791/16, що частини перша та друга статті 27 Закону № 1404-VI11 установлює загальні правила стягнення виконавчого збору виконавцем. Частина третя статті 40 Закону № 1404-V111 є спеціальною нормою, яка регулює окремі випадки стягнення виконавчого збору, а тому загальні правила, встановлені частинами першою та другою статті 27 цього Закону, застосовуватися не можуть. При цьому норми статті 27 Закону України № 1404-V111 містять вичерпний перелік підстав та умов, за якими виконавчий збір не стягується, зокрема визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, за умови, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Твердження позивача про те, що оскаржувані постанови винесено «з порушенням граничного строку» не є підставою для звільнення боржника від сплати виконавчого збору.

Оскільки суд дійшов висновку, що розмір виконавчого збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 визначається відповідно до норм ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що була чинною з 28.08.2018), та з урахуванням того що виконавчою службою не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом №464/735/15-ц від 25.08.2016, то у Головного територіального управління юстиції у Львівській області були правові підстави для винесення постанови від 03.04.2018 ВП № 52401722 про стягнення виконавчого збору в розмірі 69673,60 грн а в результаті і постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.04.2019 ВП № 58795393.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що державний виконавець при прийнятті оскаржуваних постанов діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Судові витрати відповідно до ст. 139 КАС України належить покласти на позивачку.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250, 271, 287 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивачку.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Качур Р.П.