Справа № 2340/4157/18
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 липня 2019 року

м. Київ

справа №2340/4157/18

адміністративне провадження №К/9901/14992/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Усенко Є.А.,

суддів: Гімона М.М., Гусака М.Б.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 (суддя Тимошенко В.П.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2019 (суддя-доповідач Кузьменко В.В., судді Василенко Я.М., Шурко О.І.) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго» (далі - ПАТ «Черкасиобленерго», позивач ) звернулося з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби (ДФС) у Черкаській області (далі - відповідач), в якому просило: визнати протиправним та скасувати рішення від 07.08.2018 № про застосування штрафних санкцій в розмірі 189`428,29 грн та нарахування пені в розмірі 45`641,64 грн за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за лютий - червень, вересень - грудень 2017 року, січень, лютий 2018 року.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17.12.2018, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду 22.04.2019, позов задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 07.08.2018 № .

Головне управління ДФС у Черкаській області подало касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме: статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 № 2343-ХІІ (в редакції, яка діяла до 19.01.2013), статті 19 цього Закону в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»» від 22.12.2011 № 4212-VI (набрав чинності 19.01.2013) (далі - Закон № 2343-ХІІ), - та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Доводи відповідача обґрунтовані посиланням на те, що судами першої та апеляційної інстанцій при визначенні, в якій редакції Закону № 2343-ХІІ слід застосовувати його норми до спірних правовідносин, не враховано, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1/99-рп дія закону чи іншого нормативно-правового акта поширюється лише на ті правовідносини, які виникли після набуття ним чинності.

Позивач, заперечуючи у відзиві на касаційну скаргу викладені в ній доводи, просить відмовити в задоволенні скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішення від 07.08.2018 № про застосування до ПАТ «Черкасиобленерго» штрафних санкцій (штрафу) у розмірі 189 428,29 грн та про нарахування пені у розмірі 45 641,64 грн, прийняте на підставі даних інформаційної системи ДФС, згідно з якими позивач у період з 21.03.2017 до 29.03.2018 (за лютий - червень , вересень - грудень 2017 року, січень, лютий 2018 року) несвоєчасно перераховував єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Обставини щодо несвоєчасного перерахування єдиного внеску, так само як і розмір застосованих штрафних санкцій та пені, позивачем не заперечувалися під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Висновок судів першої та апеляційної інстанцій про протиправність рішення від 07.08.2018 № вмотивований тим, що ПАТ «Черкасиобленерго» перебуває у процедурі банкрутства, порушеній згідно з ухвалою Господарського суду Черкаської області від 14.05.2004 у справі № 01/1494, якою одночасно введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Застосувавши норми пункту 1-1 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 22.12.2011 № 4212-VI, частини четвертої ст.12 Закону № 2343-ХІІ в редакції, яка діяла до 19.01.2013, суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку, що протягом дії мораторію застосування всіх санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), безвідносно до часу настання зобов`язання, заборонено Законом № 2343-ХІІ. Відтак, за положеннями норми частини 4 ст. 12 Закону України №2343-ХІІ, яка діяла на час введення мораторію щодо зобов`язань позивача , штраф та пеня за неналежне виконання зобов`язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не застосовуються.

Верховний Суд розглядав справи з подібними правовідносинами, а саме: справу №823/2240/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення від 22.09.2017 № , справу № 2340/4250/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення від 07.08.2018 № .

Постановами від 18.09.2018 та від 14.05.2019, ухваленими у цих справах відповідно, Верховний Суд касаційні скарги Головного управління ДФС у Черкаській області залишив без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2018 у справі № 823/2240/17 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.02.2019 у справі № 2340/4250/18, якими залишено без змін рішення суду першої інстанції про задоволення позову, залишив без змін.

Постанови Верховного Суду від 18.09.2018 та від 14.05.2019 вмотивовані висновком, що нормою частини 4 ст. 12 Закону № 2343-ХІІ в редакції, яка діяла до 19.01.2013, встановлена абсолютна заборона щодо застосування під час мораторію на задоволення вимог кредиторів всіх санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів). Зміст цієї заборони не пов`язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому санкції за невиконання грошових зобов`язань не застосовуються в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу виникнення зобов`язань.

Суд вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування частини 4 ст. 12 Закону № 2343-ХІІ в редакції, яка діяла до 19.01.2013, викладеного в постановах Верховного Суду від 18.09.2018 у справі № 823/2240/17 та від 14.05.2019 у справі №2340/4250/18, з врахуванням наступного.

19.01.2013 набрав чинності Закон України ««Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»» від 22.12.2011 № 4212-VI, яким Закон № 2343-ХІІ викладено в новій редакції. Пунктом 1-1 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4212-VI встановлено, що його положення застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Згідно положеннями частин першої, другої ст. 19 Закону № 2343-ХІІ в редакції Закону №4212--VI мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Абзацами третім, четвертим частини третьої цієї статті встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

Окремо в частині п`ятій цієї статті застережено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється, зокрема, на вимоги поточних кредиторів.

Питання щодо запровадження мораторію та правового режиму останнього в Законі № 2343-ХІІ в редакції, чинній до 19.01.2013, регулювалися нормами статей 1, 12. Так, згідно з абзацом двадцять четвертим ст. 1 цього Закону мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

А відповідно до абзацу четвертого частини четвертої ст. 12 цього ж Закону протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів).

Системний і порівняльний аналіз наведених норм свідчить, що правове регулювання застосування до боржника, стосовно якого порушено провадження про визнання банкрутом, штрафних (фінансових) санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) під час мораторію на задоволення вимог кредиторів із набранням чинності Законом № 4212-VI не змінилося, а встановлена цими правовими нормами заборона щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій стосується грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), на які поширюється мораторій (термін виконання яких настав до дня введення мораторію, який співпадає з днем порушення судом справи про банкрутство боржника). Підтвердженням цього є законодавче визначення поняття мораторію, яке включає в себе: 1) зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство зобов`язань, термін виконання яких настав до дня введення мораторію; 2) припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань. До таких заходів відносяться неустойка (штраф, пеня), інші штрафні (фінансові) санкції, стосовно нарахування (застосування) яких і встановлено заборону.

Таке тлумачення норм, якими встановлено правий режим мораторію на задоволення вимог кредиторів, відповідає суті мораторію: він вводиться господарським судом одночасно із порушенням справи про банкрутство, а відтак стосується тих вимог, які мали місце на дату прийняття відповідного рішення судом.

Оскільки мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), які виникли (термін виконання яких настав) після введення мораторію, то і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення. Підставою для припинення нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших видів санкцій за всіма видами заборгованості боржника є прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, що визначено нормою абзацу п`ятого частини першої ст. 38 Закону № 2343-ХІІ в редакції Закону № 4212-VI (абзац четвертий частини першої ст. 23 Закону № 2343-ХІІ, чинній до 19.01.2013).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що встановлена нормою абзацу четвертого частини четвертої ст. 12 Закону № 2343-ХІІ заборона щодо застосування санкцій протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів стосується невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування , податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дати введення мораторію, і не поширюється на поточні зобов`язання (тих, які виникли після цієї дати) боржника.

Так само норма абзацу четвертого частини четвертої ст. 12 Закону № 2343-ХІІ була застосована Верховним Судом до подібних правовідносин в постанові від 21.08.2018 у справі № 819/2484/13-а та в постанові від 06.11.2018 у справі № 820/17352/14.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11 за заявою Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» до Державного підприємства «Завод ім. В. О. Малишева» про визнання банкрутом щодо застосування норм абзацу двадцять четвертого ст. 1, частини четвертої ст. 12 Закону №2343-XII (в редакції, чинній до 19.01.2013) вказала, що мораторій поширює свою дію на конкурсну заборгованість та не поширює на поточну. Поточні вимоги кредиторів боржника знаходяться у вільному правовому режимі до визнання боржника банкрутом.

Такий же висновок був зроблений Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України в постанові від 02.12.2014 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» до Управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області про скасування рішення.

Відповідно до частини першої ст. 346 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї самої палати або у складі такої палати.

Згідно зі ст. 347 цього Кодексу питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Керуючись статями 346, 347 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Справу № 2340/4157/18 за позовом Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення передати на розгляд палати, до якої входить колегія, що розглядає цю справу.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Є.А. Усенко

М.М. Гімон

М.Б. Гусак ,

Судді Верховного Суду