Справа № 820/4185/18
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 р.Справа № 820/4185/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання: Ващук Ю.О.

представника позивача - Куценко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2018 року (суддя Шевченко О.В.; м. Харків; повний текст рішення складено 10.09.2018) по справі № 820/4185/18

за позовом Військової частини НОМЕР_1

до Відділу державної реєстрації Чугуївської міської ради Харківської області
про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, Військова частина НОМЕР_1 (далі позивач, ВЧ НОМЕР_1 ), з адміністративним позовом до державного реєстратора відділу державної реєстрації Чугуївської міської ради Черкашиної А.О. (далі відповідач, державний реєстратор), в якому просить суд зобов`язати відповідача виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців позивача як незаконно внесену до даного реєстру.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.06.2018 року по даній справі було замінено неналежного відповідача - державного реєстратора відділу державної реєстрації Чугуївської міської ради Харківської області Черкашину А.О., на належного - відділ державної реєстрації Чугуївської міської ради Харківської області (63503, Харківська область, м. Чугуїв, вул. Старонікольська, буд. 35а) (а.с. 45 - 49).

11.07.2018 року (Вх. № 01-26/34448/18) (а.с. 103 - 106) до канцелярії суду представником позивача було подано заяву про зміну предмета позову, в якій просив суд зобов`язати відділ державної реєстрації Чугуївської міської ради Харківської області скасувати реєстраційний запис № 1 028467 про включення відомостей про Військову частину НОМЕР_1 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, внесений 23.12.2010 року.

В обґрунтування даних вимог позивач зазначив, що відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АБ № 666853, виданої державним реєстратором юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Мочаліною М.С. 10 жовтня 2014 року (копія знаходиться в матеріалах справи, оригінал - у Позивача), військова частина НОМЕР_1 зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців 23 грудня 2010 року (запис № 1 028467) в якості юридичної особи (ідентифікаційний код юридичної особи 07647992). Відповідно до положень Порядку реєстрації військових частин як суб`єктів господарської діяльності у Збройних Силах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 2000 року № 749, відомості про військові частини як суб`єкти господарської діяльності вносяться до реєстру військових частин як суб`єктів господарської діяльності, реєстраційні дії в якому здійснює Міністерство оборони України, а не до Єдиного державного реєстру, отже перебування Військової частини НОМЕР_1 в Єдиному державному реєстрі є незаконним. Відповідно до ч.4 ст. 7 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, до Єдиного державного реєстру не заносяться відомості, що становлять державну таємницю. Позивач вважає, що наразі в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про організацію (види діяльності) та дислокацію (юридична адреса) Військової частини НОМЕР_1 , що суперечить ч.1 ст. 8 Закону України Про державну таємницю. Також зазначив, що скільки приписами Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців не передбачено виключення відомостей про юридичну особу з Єдиного державного реєстру на підставі відповідного звернення до органу державної реєстрації, позивач звернувся до суду з метою вирішення даного питання в судовому порядку без попереднього звернення до відповідача.

В додаткових судових поясненнях від 27.08.2018 року (Вх. № 01-26/43226/18) позивач зазначив, що п.5 Положення про ЄДРПОУ № 499, передбачено що присвоєння ідентифікаційних кодів ЄДРПОУ суб`єктам, відомості про які становлять державну таємницю, здійснюється відповідними центральними органами виконавчої влади, яким Держстат передає переліки ідентифікаційних кодів для ведення відомчого обліку. Визначення переліку суб`єктів (юридичних осіб), на яких поширюється дія цієї вимоги, належить до повноважень центральних органів виконавчої влади, у сфері управління яких вони перебувають. Таким чином, у рамках ведення ЄДРПОУ органами державної статистики не здійснюється облік суб`єктів, які не включені до ЄДР та відомості про які становлять державну таємницю.

Представником відповідача подано відзив на позов (Вх. № 01-26/33826/18 від 09.07.2018 року) (а.с. 57 - 60), зазначивши, що проти задоволення позовних вимог щодо зобов`язання скасувати реєстраційний запис щодо позивача реєстраційні дії з державної реєстрації включення відомостей про Військову частину НОМЕР_1 проводились на підставі реєстраційних карток про включення відомостей про юридичну особу, підписаних особисто керівником ОСОБА_1 та поданих уповноваженими особами позивача згідно довіреностей. Таким чином, керівник юридичної особи військової частини НОМЕР_1 Резуненко О.А. звертався до державних реєстраторів через своїх представників та особисто підписував реєстраційні картки та довіреності для проведення певних реєстраційних дій стосовно військової частини НОМЕР_1 . Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2018 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на те, що знаходження відомостей в Єдиному державному реєстрі про військову частину НОМЕР_1 є порушенням норм чинного законодавства України. Відповідно до пункту 4 статті 7 розділу III Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань до Єдиного державного реєстру не вносяться відомості, що становлять державну таємницю. Вказує, що організація ведення відомчого обліку юридичних осіб та їх структурних підрозділів Міністерства оборони України та Збройних Сил України з присвоєнням ідентифікаційних кодів Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань цим суб`єктам, що повністю утримуються з державного бюджету, визначена Інструкцією з організації ведення відомчого обліку юридичних осіб та їх структурних підрозділів Міністерства оборони України та Збройних Сил України, що затверджена наказом Міністерства оборони України від 24.01.208 № 24, у разі виконання позивачем вимог якого відбудеться подвійна реєстрація військової частини НОМЕР_1 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Крім того, позивач зазначає, що документи для реєстрації в порушення вимог ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» було подано не уповноваженими на те посадовими особами Міністерства оборони України. Також позивач вказує, що Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» не містить будь-якого несудового порядку скасування незаконного реєстраційного запису в Єдиному державному реєстрі, а отже захист прав і законних інтересів позивача може бути здійснено лише в судовому порядку.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач, Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ), як юридична особа був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 29.11.1999 року за № 115/1/4328 (а.с. 8 - 9, 28, 61 - 63).

У зв`язку з набранням чинності Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" від 15 травня 2003 року № 755-IV, державним реєстратором Виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області було включено відомості до ЄДР про юридичну особу 23.12.2010 року, реєстраційна дія 00 28467.

В подальшому державним реєстратором Виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області Генежко Н.А. та державним реєстратором Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області Мочаліною М.С. вносились записи (зміни) до Єдиного державного реєстру щодо Військової частини НОМЕР_1 , а саме: підтвердження відомостей про юридичну особу 28.02.2012 року, реєстраційна дія 202 8467; підтвердження відомостей про юридичну особу 22.05.2013 року, реєстраційна дія 302 8467; внесення змін до відомостей про юридичну особу 04.10.2014 року, реєстраційна дія 402 8467 (а.с. 61 - 63).

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду доказів внесення до Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, таких відомостей як організація (види діяльності) військової частини, її дислокації (юридичної особи) та інших відомостей, які є в ЄДР. Також суд першої інстанції, врахувавши норми законодавства щодо реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в ЄДР, дійшов висновку, що оскільки позивач до подання позову до суду не звертався до відповідачів, як суб`єктів владних повноважень, із заявами, зверненнями, скаргами, а безпосередньо звернувся до суду з вимогами виключити з ЄДР відомості про військову частину, то факт порушення прав та інтересів позивача на момент розгляду даної справи відсутній.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців врегульовано Конституцією України, Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15 травня 2003 року № 755-IV (далі - Закон № 755-IV), який набрав чинності з 1 липня 2004 року, та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до даного Закону.

Частиною 1 статті 3 Закону № 755-IV (в редакції, чинній на момент виникнення та реалізації спірних правовідносин) визначено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців.

Згідно з частиною 1 статті 9 вказаного Закону № 755-IV, відомості про юридичну особу, громадське формування, що не має статусу юридичної особи, та фізичну особу - підприємця вносяться до Єдиного державного реєстру на підставі: 1) відповідних заяв про державну реєстрацію; 2) документів, що подаються для проведення інших реєстраційних дій; 3) відомостей, отриманих у результаті інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та інформаційними системами державних органів.

Відповідно до ч.4 ст. 10 вказаного Закону, відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Згідно ч.1 ст. 11 Закону № 755-IV, відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними (крім реєстраційних номерів облікових карток платників податків та паспортних даних) та у випадках, передбачених цим Законом, за їх надання стягується плата.

У відповідності до ч. 1 ст. 17 Закону № 755-IV, відомості про юридичну особу або фізичну особу - підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України.

Матеріали справи свідчать, що реєстраційна дія з державної реєстрації включення проводилась на підставі реєстраційної картки про включення відомостей про юридичну особу (форма 6), яка була підписана особисто керівником Резуненко О.А. та подана уповноваженою особою Носач Т.О., згідно довіреності №141 від 22.12.2010р.

Крім того, 28 лютого 2012 року для підтвердження відомостей про юридичну особу, за нормами законодавства, що діяло на той час, було подано ОСОБА_2 за довіреністю підписаною особисто керівником юридичної особи Резуненко О.А. реєстраційну картку форми №6 підписану особисто ОСОБА_1 . Також, 22 травня 2013 року за іншою довіреністю, виданою Резуненко О.А. представником юридичної особи ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_1 Поповим О.О. було подано реєстраційну картку форми №6, для підтвердження відомостей про юридичну особу.

У 2014 році у зв`язку із змінами законодавства, пов`язаними із переходом на нову класифікацію видів економічної діяльності представником юридичної особи ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА НОМЕР_1 Поповим О.О. за дорученням, підписаним командиром військової частини ОСОБА_1 було подано 4 жовтня 2014 року реєстраційну картку про внесення змін відомостей про юридичну особу, за формою №4, підписана особисто ОСОБА_1 .

Таким чином, проведення всіх чотирьох зазначених вище реєстраційних дій стосовно Військової частини НОМЕР_1 здійснювались державними реєстраторами на підставі наданих уповноваженими представниками позивача документів, передбачених ст. 17 Закону № 755-IV, а саме: реєстраційних карток про включення відомостей про юридичну особу форми № 6-включення, форми № 4 документів, що засвідчує повноваження уповноваженого представника юридичної особи (довіреності, підписані командиром ВЧ Резуненко О.А.), повідомлень про підтвердження відомостей про юридичну особу (а.с. 64 - 96).

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що в порушення вимог ч. 1 ст. 24 Закону № 755-IV, вказані особи не були уповноважені Міністерством оборони України на подання документів для реєстрації військової частини, що є підставою для скасування відповідних реєстраційних дій, колегія суддів відхиляє, оскільки ст. 24 Закону № 755-IV регулює подання документів для проведення державної реєстрації юридичної особи, натомість у даному випадку здійснено реєстраційні дії про включення до ЄДР відомостей про вже зареєстровану юридичну особу, а тому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню ст. 17 Закону № 755-IV, яка передбачає надання державному реєстратору документів юридичними особами відносно яких здійснюється реєстраційна дія.

Також слід зазначити, що порядок реєстрації військових частин врегульовано Законом України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України" від 21 вересня 1999 року № 1076-XIV (далі - Закон № 1076-XIV) та Порядком про затвердження Порядку реєстрації військових частин як суб`єктів господарської діяльності у Збройних Силах України, затвердженого постановою КМУ 03.05.2000 № 749 (далі - Порядок № 749).

Відповідно до ст. 4 Закону № 1076-XIV, порядок реєстрації військових частин як суб`єктів господарської діяльності у Збройних Силах України визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 2,4 Порядку № 749, реєстрації підлягають військові частини, заклади, установи та організації Збройних Сил (далі - військові частини), які здійснюють господарську діяльність з метою одержання додаткових джерел фінансування життєдіяльності військ (сил) для підтримання на належному рівні їх бойової та мобілізаційної готовності, шляхом включення до реєстру військових частин як суб`єктів господарської діяльності (далі - реєстр).

Пунктом 4 постанови № 749 передбачено, що рішення про включення військової частини до реєстру або про відмову у реєстрації приймається на підставі подання про реєстрацію військової частини як суб`єкта господарської діяльності у Збройних Силах за зразком згідно з додатком 1, до якого додаються: реєстраційна картка військової частини як суб`єкта господарської діяльності у Збройних Силах за зразком згідно з додатком 2; довідка про включення військової частини до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

З викладеного слідує, що до реєстру військових частин як суб`єктів господарської діяльності у встановленому порядку та з дотриманням певної процедури включаються ті військові частини, які здійснюють господарську діяльність з метою одержання додаткових джерел фінансування життєдіяльності військ.

При цьому, для реєстрації військової частини згідно з Порядком № 749, вона вже має бути зареєстрована як юридична особа із включенням відомостей до ЄДРПОУ.

Таким чином, включення військової частини до реєстру військових частин як суб`єктів господарської діяльності МО України згідно Порядку № 749 є вторинною дією, якій передує реєстрація (в даному випадку, військової частини) та включення військової частини до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

З приводу посилання позивача на те, що наразі в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про організацію (види діяльності) та дислокацію (юридична адреса) Військової частини НОМЕР_1 , що суперечить ч.1 ст. 8 Закону України Про державну таємницю, оскільки такі відомості становлять державну таємницю, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону № 755-IV, до Єдиного державного реєстру не вносяться відомості, що становлять державну таємницю.

Певна інформація у сфері оборони може бути віднесена до державної таємниці, але це здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про державну таємницю" від 21.01.1994 року № 3855-ХІІ (далі - Закон № 3855-ХІІ), який передбачає певну процедуру віднесення інформації до державної таємниці шляхом прийняття державним експертом з питань таємниць рішення про віднесення категорії відомостей або окремих відомостей до державної таємниці з установленням ступеня їх секретності шляхом обґрунтування та визначення можливої шкоди національній безпеці України у разі розголошення цих відомостей, включенням цієї інформації до Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, та з опублікуванням цього Зводу, змін до нього.

Тому вирішувати питання про те, які відомості відносяться до державної таємниці має не позивач, а державний експерт з питань таємниць, яким є посадова особа, уповноважена здійснювати відповідно до вимог цього Закону віднесення інформації до державної таємниці у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, зміни ступеня секретності цієї інформації та її розсекречування. Втручання в діяльність державного експерта з питань таємниць особи, якій за посадою його підпорядковано, не допускається.

Статтею 10 Закону № 3855-ХІІ передбачено, що віднесення інформації до державної таємниці здійснюється мотивованим рішенням державного експерта з питань таємниць за його власною ініціативою, за зверненням керівників відповідних державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій чи громадян. Державний експерт з питань таємниць відносить інформацію до державної таємниці з питань, прийняття рішень з яких належить до його компетенції згідно з посадою. У разі, якщо прийняття рішення про віднесення інформації до державної таємниці належить до компетенції кількох державних експертів з питань таємниць, воно за ініціативою державних експертів або за пропозицією Служби безпеки України приймається колегіально та ухвалюється простою більшістю голосів. При цьому кожен експерт має право викласти свою думку. Інформація вважається державною таємницею з часу опублікування Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, до якого включена ця інформація, чи зміни до нього у порядку, встановленому цим Законом.

Звід відомостей, що становлять державну таємницю, формує Служба безпеки України на підставі рішень державних експертів з питань таємниць. Зазначений Звід та зміни до нього набирають чинності з моменту опублікування в офіційних виданнях України. Зміни до Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, вносяться не пізніше трьох місяців з дня одержання Службою безпеки України відповідного рішення державного експерта з питань таємниць (стаття 12 Закону № 3855-ХІІ).

Згідно з положеннями статті 15 Закону України «Про державну таємницю» засекречування матеріальних носіїв інформації здійснюється шляхом надання на підставі Зводу відомостей, що становлять державну таємницю (розгорнутих переліків відомостей, що становлять державну таємницю), відповідному документу, виробу або іншому матеріальному носію інформації грифа секретності посадовою особою, яка готує або створює документ, виріб або інший матеріальний носій інформації. Засекречування документів здійснюється лише в частині відомостей, що становлять державну таємницю. У разі подання запиту на документ, частина якого засекречена, доступ до такого документа забезпечується в частині, що не засекречена.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що забезпечення охорони державної таємниці покладається на керівників відповідних органів. При цьому, у разі віднесення конкретної інформації до державної таємниці, у тому числі на підставі Зводу відомостей, така інформація, носії інформації підлягають засекречуванню у встановленому порядку. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року справа №820/4603/18 адміністративне провадження №К/9901/67867/18.

Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» визначено перелік документів, які подаються юридичною особою для державної реєстрації створення, припинення юридичної особи, внесення змін до відомостей про юридичну особу у тому числі змін до установчих документів юридичної особи, виділу юридичної особи, припинення юридичної особи в результаті її реорганізації або ліквідації. Разом з тим, такої дії, як скасування державної реєстрації Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» не передбачено.

Колегія суддів також враховує, що зі встановлених судами попередніх інстанцій обставин, підтверджених наявними у матеріалах справи доказами, вбачається, що відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ( а.с. 56-58) зазначені види діяльності позивача : 16.10 лісопильне та стругальне виробництво; 16.23 виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів; 16.24 виробництво дерев`яної тари; 16.29 виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння та деякі інші види господарської діяльності, а також зазначено - 84.22 діяльність у сфері оборони.

Позивач не надав суду доказів внесення до Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, таких відомостей як організація (види діяльності) військової частини, її дислокації (юридичної особи) та інших відомостей, які є в ЄДР.

Крім того , колегія суддів звертає увагу , що Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до КАС України.

Статтею 245 КАС передбачено, що суд у разі задоволення позову може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматись від вчинення певних дій, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають, що начебто певні обставини впливають на їх правове становище.

Оскільки позивач до подання позову до суду не звертався до відповідачів, як суб`єктів владних повноважень, із заявами, зверненнями, скаргами, а безпосередньо звернувся до суду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт порушення прав та інтересів позивача на момент розгляду даної справи відсутній.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач звертався до начальника Відділу державної реєстрації Чугуївської міської ради Харківської області усно під час особистого прийому, колегія суддів не приймає, оскільки це не підтверджується жодними належними доказами.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, є, зокрема, захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень, у тому числі з боку державних органів.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність порушень при здійсненні реєстраційних дій про включення до ЄДР відомостей про юридичну особу - позивача у справі, а тому відсутність підстав для задоволення позовних вимог військової частини НОМЕР_1 .

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2018 року по справі № 820/4185/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 02.07.2019 року