Справа № 400/3037/18
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/3037/18

Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В. Дата і місце ухвалення: 04.04.2019р., м. Миколаїв
Колегія суддів Пятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лукянчук О.В.

при секретарі Рябоконь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про зобовязання зарахувати до вислуги років для призначення пенсії періоди служби:

- з 07.10.1991р. по 01.02.1993р. на посаді інструктора-спеціаліста І категорії відділу охорони громадського порядку Залізничного району м. Львова Управління охорони громадського порядку добровільними народними дружинами;

- з 01.02.1992р. по 01.08.1994р. на посаді головного інструктора Залізничного відділу Управління муніципальної дружини м. Львів;

- з 01.08.1994р. по 01.07.1996р. на посаді головного інструктора Залізничного відділу Управління муніципальної дружини м. Львів;

- з 01.07.1996р. по 13.05.1997р. на посаді виконуючого обовязки начальника Залізничного відділу Управління муніципальної дружини м. Львів;

- з 13.05.1997р. по 08.08.2002р. на посаді заступника начальника Залізничного відділу Управління муніципальної дружини м. Львів;

та направити подання для призначення позивачу пенсії за вислугу років до компетентного органу.

Позов обґрунтовував тим, що ОСОБА_2 є працівником поліції та набув достатньо трудового стажу та стажу служби в поліції для призначення пенсії на підставі Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Однак, при зверненні у вересні 2018 року до Управління кадрового забезпечення ГУНП в Миколаївській області з рапортом щодо нарахування та призначення пенсії за вислугу років, відповідачем відмовлено в його задоволенні з посиланням на відсутність у позивача необхідної вислуги. При цьому, ГУНП в Миколаївській області неправомірно, в порушення ст.17 Закону №2262-ХІІ, не зарахувало до вислуги років, яка дає право на пенсію, стаж роботи позивача в Управлінні муніципальної дружини м. Львів. Враховуючи тип вказаного підрозділу, його фінансування, мету та основне завдання, а також законодавчий рівень регулювання його діяльності, ОСОБА_2 вважає, що його робота в Управлінні муніципальної дружини м. Львів підлягає безумовному зарахуванню до вислуги років при призначенні пенсії.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.04.2019р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення його позову у повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано, що Положенням про Управління охорони громадського порядку добровільними народними дружинами, затвердженого рішенням Львівської міської ради від 04.07.1991р., основним завданням Управління охорони громадського порядку є охорона прав і законних інтересів громадян, участь у запобіганні правопорушень, охорона громадського порядку, народної власності, участь у виховній роботі. Крім того, діяльність зазначеного підрозділу регулюється, серед іншого, Законом України «Про міліцію».

Також, апелянт не погоджується з посиланням суду першої інстанції на те, що продовження служби ОСОБА_2 є підставною для відмови в задоволенні позову та зазначає, що вирішення судом спору щодо його вислуги років породжує для позивача правові наслідки навіть при залишенні на службі, так як вислуга років впливає на розмір грошового забезпечення поліцейського.

ГУНП в Миколаївській області подало письмовий відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2, в якому просить скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.09.2018р. поліцейський взводу №3 роти патрульної служби поліції особливого призначення «Миколаїв» ГУНП в Миколаївській області старший сержант поліції ОСОБА_2 звернувся до начальника Управління з рапортом, в якому зазначив, що він має намір звільнитися зі служби за станом здоровя.

У звязку з цим, позивач просив для визначення наявної у нього вислуги років та встановлення чи достатньо цієї вислуги для призначення пенсії за вислугою років, видати йому довідку про проходження служби. (а.с.52)

Листом від 25.10.2018р. ГУНП в Миколаївській області, з посиланням на статті 12, 17-2 Закону №2262-ХІІ, розяснило, що у відповідності до послужного списку особової справи, військового квитка та посвідчення про участь у бойових діях станом на 01.10.2018р. для призначення пенсії до вислуги років ОСОБА_2 може бути зараховано наступні періоди:

- служба в Збройних Силах України 02 роки 04 місяців 06 днів (з 20.12.1988р. по 09.11.1990р., з 30.06.1999р. по 17.12.1999р.);

- служба в органах внутрішніх справи 01 рік 05 місяців 29 днів (з 07.05.2014р. по 06.11.2015р.);

- служба в Національній поліції України 02 роки 10 місяців 24 дні (з 07.11.2015р. по 01.10.2018р.).

Зазначено, що у календарному обчисленні вислуга років складає 06 років 08 місяців 29 днів. Трудовий стаж 22 роки 10 місяців 26 днів. Зазначене не є достатнім для призначення пенсії на підставі Закону №2262-ХІІ. (а.с.12)

Не погоджуючись з діями ГУНП в Миколаївській області щодо не включення до вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, періодів роботи в Управлінні охорони громадського порядку добровільними народними дружинами та Управлінні муніципальної дружини м. Львів ОСОБА_2 звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що служба у відділі охорони громадського порядку Залізничного району м.Львова Управління охорони громадського порядку добровільними народними дружинами не відноситься до служби в органах МВС України, національної поліції та військової служби. Також, суд врахував, що ОСОБА_2 не звільнений зі служби в поліції, із заявою про призначення пенсії не звертався, у звязку з чим ГУНП в Миколаївській області не порушило його права на пенсійне забезпечення.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Предметом спору є відмова ГУНП в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_2 до вислуги років для призначення пенсії періоди служби у відділі охорони громадського порядку Залізничного району м. Львова Управління охорони громадського порядку добровільними народними дружинами та у Залізничному відділі Управління муніципальної дружини м. Львів. У звязку з цим, позивач просить зарахувати відповідні періоди служби до вислуги років для призначення пенсії та зобовязати ГУНП в Миколаївській області направити подання для призначення позивачу пенсії за вислугу років до компетентного органу.

Тобто, позов подано позивачем з метою реалізації його права на пенсійне забезпечення.

Так, відповідно до п. «б» ст.12 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Згідно ст.1-2, ст.2 Закону №2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби. Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007р. № 3-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пунктом 1 якого передбачено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом №2262-ХІІ та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Пунктом 12 Порядку №3-1 передбачено, що уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії, ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Згідно п.1 розділу ІІ Інструкції про організацію роботи з оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та з інших соціальних питань, затвердженої наказом МВС України №760 від 17.09.2018р., Уповноважені структурні підрозділи організують роботу з оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій особам, які мають право на пенсію відповідно до чинного законодавства.

Таким чином, на ГУНП в Миколаївській області покладено обовязок по оформленню документів для призначення пенсії його працівникам та направлення відповідного пакету документів, серед яких і розрахунок вислуги років, до компетентного органу для призначення пенсії. Однак, умовою для вчинення відповідних дій є звільнення особи зі служби.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується апелянтом, ОСОБА_2 не є звільненим з військової служби та не звертався до ГУНП в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії. У звязку з цим, відповідач не здійснював розрахунку вислуги років для призначення пенсії позивачу за формою, згідно Додатку №3 Інструкції №760, в яку не включив певних періодів служби позивача.

А відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про зобовязання ГУНП в Миколаївській області зарахувати до вислуги років ОСОБА_2 для призначення пенсії певних періодів служби та направити подання для призначення позивачу пенсії за вислугу років до компетентного органу.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що продовження ним служби не є підставною для відмови в задоволенні позову про зарахування до вислуги років та зазначає, що вирішення судом спору щодо його вислуги років породжує для позивача правові наслідки навіть при залишенні на службі, так як вислуга років впливає на розмір грошового забезпечення поліцейського.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Аналіз вказаної норми Кодексу дає підстави вважати, що адміністративне судочинство спрямоване на захист прав, свобод та інтересів осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. При цьому, захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту порушення законного права (свободи, інтересу) саме суб'єкта звернення до суду, тобто, позивача.

Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права, в зв'язку із прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень, особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Навіть у разі наявності порушення вимог Закону діями суб'єкта владних повноважень зазначене не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов'язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями. При цьому, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Таким чином, властивостями оскарження наділені лише ті рішення, дії чи бездіяльність, які створюють реальні правові наслідки для цієї особи, впливають на стан її суб'єктивних прав і обов'язків. А захист прав, свобод та інтересів в адміністративному судочинстві має відповідати критерію ефективності і призводити до відновлення правового становища особи, яке існувало до такого порушення.

Зокрема, право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналіз природи спірних правовідносин та їх правового обґрунтування свідчить про відсутність порушеного права позивача у спорі. Так, ОСОБА_2 не звільнявся з служби та не звертався до відповідача із заявою про призначення пенсії, надходження якої до ГУНП слугувало б підставою для підготовки розрахунку вислуги років за формою, затвердженою Інструкцією №760.

Відповідач чи його відповідальний підрозділ не приймав жодного управлінського рішення по питанню призначення пенсії позивачу, а фактично надав відповідь-розяснення на звернення ОСОБА_2

З вказаного слідує, що відповідачем не порушено прав позивача в частині реалізації його права на пенсійне забезпечення, з приводу чого було подано даний позов до суду.

Що ж до тверджень апелянта про те, що зарахування до вислуги років періодів з 07.10.1991р. по 01.02.1993р. на посаді інструктора-спеціаліста І категорії відділу охорони громадського порядку Залізничного району м. Львова Управління охорони громадського порядку добровільними народними дружинами, з 01.02.1992р. по 01.08.1994р. на посаді головного інструктора Залізничного відділу Управління муніципальної дружини м. Львів, з 01.08.1994р. по 01.07.1996р. на посаді головного інструктора Залізничного відділу Управління муніципальної дружини м. Львів, з 01.07.1996р. по 13.05.1997р. на посаді виконуючого обовязки начальника Залізничного відділу Управління муніципальної дружини м. Львів та з 13.05.1997р. по 08.08.2002р. на посаді заступника начальника Залізничного відділу Управління муніципальної дружини м. Львів, має вплив на його грошове забезпечення, отримуване під час проходження служби, то колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися з відповідним позовом до суду з належно обраним способом захисту своїх прав.

Оскільки позивачем неправильно обрано спосіб захисту його прав, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду першої інстанції від 04 квітня 2019 року немає.

Відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлений 02 липня 2019 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лукянчук