Справа № 340/119/19
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 липня 2019 року м. Дніпросправа № 340/119/19
(суддя Черниш О.А., м. Кропивницький)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року у справі №340/119/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 16 січня 2019 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Кіровоградській області в якому, просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення №4163-5208-1123, №14163-5208-1123, №-1123 від 12.11.2018 року.

Позов обґрунтовано тим, що з моменту продажу нерухомості 28.08.2015 року позивач не має доступу до земельної ділянки, не користується нею, а тому не є орендарем земельної ділянки у розумінні статті 93 Земельного кодексу України та статті 1 Закону України "Про оренду землі", відтак не має обов`язку щодо сплати орендної плати за користування такою земельною ділянкою.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року позов задоволено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, до нового власника об`єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розташоване набуте ним майно.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його до апеляційного суду, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що перехід права власності на майно до іншої особи не звільняє орендаря земельної ділянки від обов`язку зі сплати орендної плати за неї на підставі відповідного договору оренди. На момент винесення спірних податкових повідомлень - рішень договір оренди припинено (розірвано) не було, право оренди земельної ділянки було зареєстровано за ОСОБА_1 , а нові власники відмовлялися сплачувати плату за землю, тому саме позивачу було нараховано орендну плату за 2016, 2017 та 2018 роки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на підставі рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 11.10.2007 року набув у приватну власність комплекс будівель, розташований у АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 3748, 37 кв.м. за кадастровим номером НОМЕР_1 . (а.с. 56 - 67)

Між Кіровоградською міською радою (орендодавцем) та ОСОБА_2 (орендарем) 31.03.2011 року укладено договір оренди вказаної земельної ділянки для розміщення виробничої бази, строком на 49 років. Згідно з пунктом 4 договору орендар сплачує орендодавцеві орендну плату у грошовій формі у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки - 1412, 56 грн. за місяць. Вказаний договір зареєстрований в Державному реєстрі земель 18.10.2011 року (а.с. 32 - 38).

За договором купівлі-продажу від 28.08.2015 року позивач продав належний йому комплекс будівель ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Вказаний договір 28.08.2015 року зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 28 - 31).

У подальшому власники цього комплекс будівель змінювалися. Так, за договором купівлі-продажу від 17.03.2017 року його власником став ОСОБА_5 , який 14.06.2017 року подарував цей комплекс будівель ОСОБА_6 (а.с. 59 - 63).

Про припинення права користування земельною ділянкою позивач у вересні 2015 року повідомив Кропивницьку ОДПІ ГУ ДФС в Кіровоградській області (а.с. 21).

У 2017 році позивач звернувся до Кіровоградської міської ради із заявою про припинення права користування цієї земельною ділянкою (а.с. 22).

Міською радою міста Кропивницького 27.11.2018 року прийнято рішення №2114 "Про надання ОСОБА_6 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1", яким зокрема вирішено припинити ОСОБА_1 договір оренди землі №44 від 31.03.2011 року, а 16.01.2019 року укладено угоду про розірвання цього договору (а.с. 23, 24, 58).

Відповідачем 12.11.2018 року на підставі пп.54.3.3 п.54.4 ст.54 ПК України та відповідно до п. 286.5 ст. 286 ПК України прийнято такі податкові повідомлення-рішення форми "Ф", якими ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати:

- №4163-5208-1123 - у розмірі 30338,20 грн. за 2016 рік (а.с. 13);

- №14163-5208-1123 - у розмірі 32158,79 грн. за 2017 рік (а.с. 14);

- №-1123 - у розмірі 32158,79 грн. за 2018 рік (а.с. 15). Законність та обґрунтованість вищезазначених повідомлень-рішень є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно із підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

За правилами пункту 287.7 статті 287 ПК України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтями 125 і 126 цього Кодексу встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.

У відповідності до статті 7 Закону України «Про оренду землі» від 06.101998 №161-XIV до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Зазначені норми права дають можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена Верховним Судом України у постанові від 08.06.2016 (справа №21-804а16) та постанові від 12.09.2017 (справа №21-3078а16).

Отже, до нового власника об`єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку (орендної плати), на якій розташоване набуте ним майно.

Враховуючи те, що позивач з 28.08.2015 року не є власником об`єкта нерухомості, як наслідок у нього відсутній встановлений податковим законом обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку (орендної плати), на якій розташоване це майно.

Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими позивачу визначено грошове зобов`язання з орендної плати за 2016, 2017, 2018 роки є протиправними та підлягають скасуванню.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Кіровоградській області - залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року у справі №340/119/19 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 04 липня 2019 року.

Повне судове рішення складено 05 липня 2019 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко