Справа № 200/3864/19-а
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2019-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2019 р. Справа№200/3864/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шинкарьової І.В., при секретарі судового засідання Заїченко Я.В., розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання рішення відповідача, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 звернулась з позовом до Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 2 від 04 лютого 2019 року про відмову у призначенні пенсії за віком за заявою позивача від 11 грудня 2018 року;

визнати дії відповідача, які виразились у не зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи як фізичної особи підприємства з 1996 року по 2003 рік протиправними;

зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи позивача періоди роботи, як фізичної особи-підприємця з 1996 року по 2003 рік та повторно розглянути заяву позивача від 11 грудня 2018 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним встановлено, що до стажу роботи, який надає право на отримання пенсії не зараховано періоди: з 1997 року по 2003 рік підприємницької діяльності. Рішенням від 04 січня 2019 року, відповідач відмовив у задоволенні заяви, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058.

Позивач вважає відмову відповідача протиправною та такою, що не ґрунтується на законі і порушує його права, за захистом яких він змушений звернутися до суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 березня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 26 квітня 2019 року призначено підготовче судове засідання.

17 квітня 2019 року відділ документообігу та архівної роботи суду, відповідачем надано відзив на адміністративний позов в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог позивача. В обґрунтування заперечень зазначив, що наданий, при звернені до Управління за призначенням пенсії, пакет документів не має відомостей чи матеріалів які б підтверджували перебування Позивача у вказаний період на спрощеній системі оподаткування. Навпаки, згідно довідки від 25 вересня 2013 року № 1133/Б/05-61-17-01, Позивач перебуває на загальній системі оподаткування, що не відповідає вимогам Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 року № 637, а тому зарахування спірного періоду до стажу позивача без відповідного підтвердження у відповідача немає підстав. Стосовно ж зазначених та доданих позивачем до позовної заяви довідки про доходи від 07 грудня 2018 року № 15 та довідки про сплату страхових внесків, що на думку позивача підтверджують її право на зарахування періоду з 1996 року по 2003 рік до страхового стажу, то: по-перше, згідно п.п. 2,3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом; будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Тобто, врахувати довідку про доходи від 07 грудня 2018 року № 15 та довідку про сплату страхових внесків при розрахунку стажу Позивача, управління не має права. По-друге, згідно довідки про доходи від 07 грудня 2018 року № 15, Позивач перебувала на загальній системі оподаткування, тоді як згідно довідки про сплату страхових внесків, в період з 01 березня 2003 року по 31 грудня 2003 року, Позивач перебувала на спрощеній системі оподаткування. Тобто, відомості даних довідок суперечать один одній та не дають підстав зарахувати спірний період до страхового стажу Позивача.

На підставі зазначеного, просив позивачу відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

У судове засідання, призначене на 24 червня 2019 року, повноважні представники відповідача не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є громадянкою України (паспорт серії НОМЕР_1 ), та особою, переміщеною з тимчасово окупованої території, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 25 лютого 2015 року №. (а.с.11,15)

Судом встановлено, що відповідно до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач, була зареєстрована як фізична особа-підприємець з 22 липня 1996 року, основний вид економічної діяльності фізичної особи-підприємця - код Код КВЕД 47.82 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям (а.с.22)

28 липня 2015 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (номер запису: 5021821). (а.с.23)

Позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії від 11 грудня 2018 року №3707. (а.с.50)

Позивачем 26 грудня 2018 року відповідачу була подана заява, у якій позивач просила відповідача розглянути заяву від 11 грудня 2018 року №3707 про призначення пенсії, та додатково було надано довідку від 25 вересня 2013 року №1133/б/05-61-17-01 наданої ДПІ у Будьонівському районі м. Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій області та відповідь з ГУ ДФС у Донецькій області від 13 грудня 2018 року №593365/10/05-99-46-10. Надати інші документи 2002-2003 роки не має можливості. Просить врахувати при призначенні пенсії вимоги Постанови КМУ від 03 жовтня 2018 року №793. (а.с.29)

Рішенням від 04 січня 2019 року відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з підстав відсутності необхідного стажу роботи. Відповідач у рішенні зазначив, що за наданими документами страховий стаж склав 23 роки 11 місяців 26 днів, що не є достатнім для призначення пенсії за віком. (а.с.18)

З рішення відповідача від 04 січня 2019 року вбачається, що під час звернення за призначенням пенсії позивач надав відповідачу такі документи:

Копію паспорту НОМЕР_1 та ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , копію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 25 лютого 2015 року № , копію трудової книжки НОМЕР_3 , копію атестату № НОМЕР_9, копію свідоцтва про народження дитини НОМЕР_4 , копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_5 , копія повідомлення про проведення держаної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця від 28 липня 2015 року № 4.8-30/2619, довідку від 25 вересня 2013 року № 1133/Б/05-61-17-01 про знаходження ОСОБА_1 на загальній системі оподаткування, копії свідоцтва про шлюб НОМЕР_6 , копії витягів з Державної реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 0, № НОМЕР_7 , додано індивідуальні відомості про застраховану особу позивач.

Вказане рішення відповідач мотивував відсутністю достатньої кількості страхового стажу роботи зазначивши, що позивач має 23 роки 11 місяців 26 днів.

Не погодившись з доводами, викладеними у рішенні відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відповідач у відзиві зазначає, що при звернені до нього за призначенням пенсії, Позивачем не було надано відомостей чи матеріалів які б підтверджували перебування Позивача у вказаний період на спрощеній системі оподаткування. Стосовно врахування до стажу довідки про доходи від 07 грудня 2018 року № 15 та довідки про сплату страхових внесків, відповідачем зазначено, що згідно п.п. 2,3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом; будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Тобто, врахувати довідку про доходи від 07 грудня 2018 року № 15 та довідку про сплату страхових внесків при розрахунку стажу Позивача, управління не має права. Крім того, зазначено, що згідно довідки про доходи від 07 грудня 2018 № 15, позивач перебувала на загальній системі оподаткування, тоді як згідно довідки про сплату страхових внесків, в період з 01 березня 2003 року по 31 грудня 2003 року, позивач перебувала на спрощеній системі оподаткування. Тобто, відомості даних довідок суперечать один одній та не дають підстав зарахувати спірний період до страхового стажу позивача.

Копії зазначених довідок додані до матеріалів справи (а.с.30-32) У судовому засіданні було з`ясовано, що при вирішенні питання про призначення пенсії відповідачу зазначені довідки не розглядались, зі змісту заяви про призначення пенсії, у переліку документів доданих до заяви довідки які видані органами на непідконтрольних територіях від 07 грудня 2018 року №15 відсутні, у розписці зазначено про необхідність надання документів про стаж, довідку про сплату страхових внесків з 1996 року по 2003 рік, довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01 липня 2000 року.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбачено у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058-IV (далі - Закон №1058-I, чинний на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають в т.ч.: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру; фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Згідно п. "б" ст. 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - №1788-XII) право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, а саме: особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до ст. 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також в т.ч.: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій № 2148-VIII від 03 жовтня 2017 року, розділ XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV доповнено пунктом 3-1 наступного змісту: До страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідно до розділу II пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України № 1058-IV , затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року (далі Порядок), період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Разом з тим, згідно з відомостями наявними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з яких вбачається, що за період з 22 липня 1996 року по 28 липня 2015 року позивач здійснював підприємницьку діяльність. Даний факт підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 № НОМЕР_8 Серія В01 Номер запису про включення відомостей про фізичну особу підприємця до ЄДР 2 021821.

Суд зазначає, що підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший» встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Згідно з абзацами першим, третім пункту 4.1 розділу ІV Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Пунктом 4.2 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1 встановлено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (абзац перший пункту 4.3 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку № 22-1).

Згідно з абзацом першим пункту 4.7 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Частиною другою статті 82 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження орган, що призначає пенсії, видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення.

Тобто, відмовляючи особі в призначенні пенсії, орган, що призначає пенсію, має зазначити причини такої відмови, у тому числі обґрунтувати мотиви не зарахування до пільгового стажу окремих періодів роботи та/або навчання.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Разом з тим, суд зазначає, що оскаржуване рішення не містить відомостей, які саме періоди роботи позивача відповідач зараховує до пільгового стажу роботи, а які не зараховує. Не містить оскаржуване рішення також конкретних підстав для не включення таких періодів, не зазначено, які саме первинні документи не надано позивачем, що свідчить про недотримання відповідачем принципів обґрунтованості та добросовісності рішення суб`єкта владних повноважень, дотримання яких перевіряється адміністративним судом відповідно до вимог пунктів 3, 5 частини другої статті 2 КАС України, і недотримання яких є підставою для скасування такого рішення, оскільки позивачеві неможливо з тексту такого рішення визначити, які саме періоди роботи не включено до пільгового стажу.

Оскільки рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях і домислах, відсутність у рішенні від 04 січня 2019 № 2 про відмову в призначенні пенсії мотивів не зарахування до страхового стажу окремих періодів, не дозволяє суду перевірити, чи правомірно зазначені періоди роботи які не зараховані до страхового стажу, або свідчить про те, що відповідач діяв необґрунтовано.

Стосовно доводів відповідача щодо підприємницької діяльності позивача у період з 1996 року по 2003 рік, викладені у відзиві, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3-1 Перехідних положень Закону №1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються в т.ч. періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

У підтвердження сплати страхових внесків (єдиного внеску) за період роботи ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, надано архівну інформацію від 07 грудня 2018 рок № 15 з якої вбачається, що з березня 2003 року по грудень 2003 року позивачем сплачувався єдиний внесок.

Відповідачем у відзиві на позов зазначено, що відповідно до ст. 9 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII) ці довідки є недійсними і не створюють правових наслідків.

Однак, стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Суд зазначає, що відсутність можливості перевірки інформації із наданої довідки не може позбавляти позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах.

У рішенні Європейського суду з прав людини Мозер проти Республіки Молдови та Росії від 23.02.2016 ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами.

На підставі викладеного суд доходить висновку, щодо необхідності врахування відповідачем до страхового стажу періоду роботи позивача з березня 2003 року по грудень 2003 року. Крім того, позивачем до матеріалів справи надано звіт за 2003 рік, який було надано до Управління пенсійного фонду України в Будьонівському районі м. Донецька (отриманий фондом 05 березня 2004 року). В зазначеному звіті містяться відомості про загальний стаж за звітні періоди, в яких враховуються страхові внески 10 місяців, з березня по грудень 2003 року. (а.с.27,28)

Суд не приймає довід відповідача, що згідно довідки від 07 грудня 2018 року №15 позивач перебувала на загальній системі оподаткування, тоді як згідно довідки про сплату страхових внесків, в період 01 березня 2003 року по 31 грудня 2003 року, позивач був на спрощеній системі оподаткування, тобто на думку відповідача суперечать одна одній, тому не дають підстав зарахувати спірний період до страхового стажу. В довідці про отримані доходи №15 від 07 грудня 2018 року зазначено період 1-4 квартал 1997 року працювала на загальній системі оподаткування та за цей період сплачувала страхові внески до пенсійного фонду, а в довідці про сплату страхових внесків зазначений період 01 березня 2003 року по 31 грудня 2003 року, та зазначено що позивач працювала на спрощеній системі оподаткування (фіксірований патент), тобто відповідач дійшов помилкового висновку, що інформація в довідках суперечать одна одній.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Зважаючи на обставини справи, враховуючи, що настання для позивача негативних наслідків пов`язано із прийняттям відповідачем рішення про відмову у призначенні пенсії, а не з діями, вчиненими останнім з метою виконання своїх функцій та повноважень, суд вважає, що достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача, з урахуванням ч.2 ст.9 КАС України, є визнання протиправним та скасування рішення від 04 січня 2019 № 2 Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У спірних правовідносинах належним, достатнім та необхідним (ефективним) способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім і необхідним (ефективним): визнати протиправним та скасувати рішення від 04 січня 2019 року № 2 про відмову у призначенні пенсії за віком та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 11 грудня 2018 року про призначення пенсії, з урахуванням висновків, наданих судом у даному рішенні.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи позивача періоди роботи, як фізичної особи-підприємця з 1996 року по березень 2003 року суд вважає що вона не підлягає задоволенню, оскільки цей період залишився поза увагою як позивача так и відповідача при розгляді справи, позивачем не наведено доводів з яких відповідач повинен був зарахувати цей період до стажу, відповідно відповідач при прийняті рішення виключив цей період не надаючи обґрунтувань.

Крім того, вказані повноваження відносяться до дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень.

Так, дискреційне повноваження суб`єкта владних повноважень може полягати у виборі діяти, чи без діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.

Дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни «може», «має право», «за власної ініціативи», «дбає», «забезпечує», «веде діяльність», «встановлює», «визначає», «на свій розсуд». Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження.

При реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

Комітетом Міністрів Ради Європи розроблено принципи здійснення дискреційних повноважень, а саме - мета дискреційного повноваження; об`єктивність та неупередженість; рівність перед законом; пропорційність; розумний час; застосування вказівок; відкритість вказівок; відступ від вказівок; характер контролю; утримання правоохоронного органу від дій; повноваження контрольних органів щодо отримання інформації тощо. Ці принципи з огляду на членство України у Раді Європи зобов`язані повною мірою дотримуватися також і вітчизняні суб`єкти публічної адміністрації.

З огляду на вищевказане, суд зазначає, що зарахування до стажу роботи позивача періоди роботи, як фізичної особи-підприємця з 1996 року по 2003 рік є дискреційним повноваженням. Проте, у будь-якому випадку суб`єкт владних повноважень має діяти керуючись ст. 2 КАС України, а саме справедливо, неупереджено та своєчасно, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Ухвалою суду від 19 березня 2019 року позивачу відстрочено сплату судового збору за подання позову до суду у розмірі 768,40 грн. до ухвалення судового рішення у справі.

За приписами частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Частиною 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на таке, суд вважає за можливе покласти на відповідача витрати, пов`язані із розглядом цієї справи.

Таким чином, на користь державного бюджету підлягає відшкодуванню сума судового збору, а саме у розмірі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасувати рішення відповідача № 2 від 04 лютого 2019 року про відмову у призначенні пенсії за віком за заявою позивача від 11 грудня 2018 року; визнання дії відповідача, які виразились у не зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи як фізичної особи підприємства з 1996 року по 2003 рік протиправними; зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи позивача періоди роботи , як фізичної особи-підприємця з 1996 року по 2003 рік та повторно розглянути заяву позивача від 11 грудня 2018 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Віликоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 2 від 04 лютого 2019 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Віликоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 грудня 2018 року про призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В іншій частині задоволення позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь Державного бюджету судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Рішення прийняте в нарадчій кімнаті, вступна та резолютивна частини проголошені в судовому засіданні 24 червня 2019 року.

Повний текст рішення виготовлено 04 липня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя І.В. Шинкарьова