Справа № 235/109/19
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 235/109/19
Головуючий в 1 інстанції: Морська Г.М.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.,

суддів Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Генічеського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до Генічеського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області (далі Пенсійний орган) в якому просила:

- визнати протиправним припинення виплати пенсії за віком з 01.06.2016 р.;

- зобов'язати поновити нарахування та виплату пенсії за віком, а також сплатити заборгованість за період з 01.06.2016 р. на рахунок в ДОУАТ «Ощадбанк».

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у зв'язку з проведенням антитерористичної операції в населеному пункті за місцем її попереднього проживання, з січня 2016 року вона перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду м. Генічеськ Херсонської області де отримувала призначену пенсію. Однак, з 01.06.2016 року пенсійний орган припинив виплату пенсії, з підстав непроживання її за місцем тимчасової реєстрації.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), позов ОСОБА_1 задоволено.

Суд визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо невиплати позивачу раніше призначеної пенсії за віком з 01.06.2016 року. Зобов'язав поновити виплату раніше призначеної пенсії, а також нарахувати та виплатити заборгованість з 01.06.2016 року.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що скасування довідки внутрішньо переміщеній особі, зміна місця проживання тощо, не визначені законодавством як підстави для припинення виплати пенсії. За позицією суду, держава зобовязана гарантувати громадян право на соціальний захист, а обмеження цього права можливе лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України.

Водночас, з метою відновлення порушених прав, суд зобовязав відповідача поновити нарахування та виплату призначеної позивачу пенсії, а також відшкодувати заборгованість, що виникла з 01.06.2016 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погодившись із судовим рішенням, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, Головне управління ПФУ України в Херсонській області просить скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначило, що суд першої інстанції при прийнятті рішення у справі не врахував строки, визначені ч.2 ст.122 КАС України, в межах яких вимоги позивача підлягають задоволенню. Також апелянт зауважив, що підставою для припинення виплати призначеної ОСОБА_1 пенсії, стало рішення Управління соціального захисту населення Генічеської РДА №427 від 10.04.2018 року, яким позивача знято з обліку осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не надала.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4-5).

Згідно копії пенсійного посвідчення НОМЕР_1, позивач перебуває у статусі пенсіонера з 2001 року (а.с.7).

19.11.2015 року Управлінням соціального захисту населення Генічеської РДА ОСОБА_1 взято на облік, як внутрішньо переміщену особу, місцем фактичного проживання зазначено: АДРЕСА_1 (а.с.51).

З січня 2016 року позивач перебуває на обліку в УПФУ в Генічеському районі де отримує пенсію, відповідно до Закону № 1058-IV (а.с.54 звор.бік).

Листом від 13.11.2018 року, ГУПФУ в Херсонській області повідомило представника позивача адвоката Ромашина О.М., що в порядку інформаційного обміну з органами соціального захисту населення, за результатами перевірки, проведеної підрозділами Державної міграційної служби щодо невідповідності відомостей про місце проживання, зазначених у довідках, фактичному місцю проживання осіб або інформації з Єдиної інформаційної бази даних про взятих на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, виплата призначеної ОСОБА_1 пенсії, на території Генічеського району Херсонської області, припинена з 01.06.2016 року (а.с.8).

На думку позивача, припинення пенсійним органом виплати призначеної пенсії за віком є безпідставним та порушує її право на пенсійне забезпечення, що стало підставою її звернення до суду з відповідним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та висновки суду апеляційної інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1058-IV, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

За приписами частини першої статті 47 Закону №1058-IV, пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 49 Закону №1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Таким чином, виплату пенсії може бути припинено за рішенням територіального органу Пенсійного фонду, виключно у випадках, визначених Законом.

Водночас в Законі №1058-IV не встановлено такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам, як обмін інформацією про внутрішньо переміщених осіб, шляхом співставлення бази даних одержувачів пенсій та Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених.

Колегія суддів відзначає, що з 22.11.2014 року набрав чинності Закон України від 20.10.2014 року №1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон №1706-VII), яким встановлені гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Так, відповідно до статті 7 цього Закону, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

08.06.2016 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», пунктом 1 якого затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Пунктом 4 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам визначено, що соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються, зокрема територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Згідно з пунктом 2 Порядку, здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, цей контроль здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, шляхом відвідування не рідше ніж одного разу на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за формою, встановленою Мінсоцполітики.

Відповідно до пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі, зокрема, встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сімї; скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» призначення та продовження виплати, зокрема, пенсій здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:

1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Частинами другою та третьою цієї статті визначено, що рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

У разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання, згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки, відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті, приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Як визначено пунктом 7-1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509, у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

Уповноважений орган, на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб запис про скасування дії довідки.

На підставі викладеного колегія суддів зазначає, що законодавцем чітко встановлено підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб, а також підстави, за наявності яких, орган пенсійного фонду може припинити виплату пенсії тимчасово переміщеній особі.

Водночас, невідповідність відомостей про місце проживання, зазначеного у довідках, фактичному місцю проживання, не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а постанова Кабінету Міністрів України №365, якою затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання такої пенсії.

Слід відзначити, що позиція суду першої та другої інстанції побудована на правової позиції рішення Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №805/402/18 від 03.05.2018 р.

Колегія суддів вважає такими, що не засновані на законодавстві, що регулює спірні правовідносини, доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що виразилося у незастосуванні до спірних правовідносин наслідків пропущення строків звернення до суду за захистом своїх прав, що визначені ст. 122 КАС України. Так, у триваючих правовідносинах, субєкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх обовязків (триваюча протиправна бездіяльність) по відношенню до фізичної особи, що дає підстави дійти висновку, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії за минулий час, яку особа не отримувала з вини відповідного суб'єкта, немає. Відповідні положення містяться в ч. 2 ст. 46 Закону №1058-IV.

Також є слушним довід суду першої інстанції, що виплату призначеної позивачу пенсії було припинено, ще у червні 2016 року, а рішення УПСЗН Генічеської РДА, що стало підставою для зняття позивача з обліку внутрішньо переміщеної особи прийняте 10.04.2018 року, тобто майже через два роки.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас частина 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до п.3 ч.6 ст. 12 КАС України до справ незначної складності відносяться, зокрема, справи про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень щодо обчислення, призначення перерахунку, одержання пенсійних виплат.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі незначної складності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність права у учасників справи на касаційне оскарження рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Генічеського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Доповідач суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 02.07.2019 року.