Справа № 0440/6312/18
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

04 липня 2019 року м. Дніпросправа № 0440/6312/18

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),
суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року (головуючий суддя Царікова О.В., судді Букіна Л.Є., Маковська О.В., повний текст ухвали складений 22 травня 2019 року) в адміністративній справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у травні 2019 року звернувся до суду із заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року у справі № 0440/6312/18.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати,а переглянути судове рішення у зв`язку з виключними обставинами та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Судом першої інстанції вірно встановлено, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії та отримує пенсію по інвалідності ІІІ група, інвалід війни.

Позивач проходив дійсну строкову службу в період з 10.11.1980 по 17.11.1982, у період проходження спеціальних зборів з 05.07.1986 по 24.07.1986 при військовій частині НОМЕР_1 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується архівною довідкою Міністерства оборони України від 15.10.1993 № 51/12636.

ОСОБА_1 у травні 2018 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою, в якій просив провести перерахунок пенсії, обчисливши її з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня, відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням, оформленим листом № С8692-18 від 15.06.2018, відповідач у задоволенні заяви відмовив та повідомив, що заявник приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не в період проходження дійсної строкової служби, а тому підстави для обчислення пенсії в п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відсутні.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що позивач приймав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи поза межами проходження ним дійсної строкової служби, а тому не має права на перерахунок пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки не відповідає всім критеріям, наявність яких обумовлює право особи на вказаний перерахунок.

Відповідно до ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є, зокрема, встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Статтею 368 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

ОСОБА_1 у травні 2019 року звернувся до суду із заявою про перегляд постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року у справі № 0440/6312/18 за виключними обставинами. В обґрунтування заяви зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року № 1-р (ІІ)/2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової служби», яке міститься у положеннях ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ зі змінами, за якими визнання розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

В оскаржуваній ухвалі від 22 травня 2019 року суд дійшов висновку, що перерахунок та виплата пенсії по інвалідності у відповідності до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» може бути здійснено ОСОБА_1 лише з дати ухвалення рішення Конституційного Суду України № 1-р (ІІ)/2019, а саме з 25 квітня 2019 року.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з приписів ст. 92 Конституції України, якою передбачено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спеціальним законом, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч. 3 ст. 59 вказаного Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Аналіз процитованої редакції ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» дає можливість дійти висновку, що дана норма регулювала порядок обчислення пенсії особам, які проходили дійсну строкову службу і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, а тому висновки, викладені в постанові Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2018 року ґрунтувалися на нормах чинного законодавства.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо перегляду судового рішення за виключними обставинами, колегія суддів враховує Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 25 квітня 2019 року № 1-р (ІІ)/2019, справа № 3-14/2019 (402/19, 1737/19), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової служби», яке міститься у положеннях ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ зі змінами, за якими визнання розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Конституційний Суд України зазначив, що закріплений у Конституції України обов`язок громадян України потребує поваги, а статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлюється військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус.

Також, вирішуючи порушені в конституційних скаргах питання, Конституційний Суд України зазначив, що аналіз положень ст. ст. 16, 17 Конституції України дає підстави для висновку, що особи, які під час проходження військової служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту. За Конституцією України посилений соціальний захист вказаних категорій осіб вимагає від держави виконання обов`язку визначати такий обсяг їх соціального забезпечення, який гарантуватиме їм гідні умови життя, а також повне відшкодування заподіяної шкоди.

Конституційний Суд України наголосив, що держава може встановлювати певні відмінності щодо рівня соціального захисту вказаних категорій осіб, однак визначені законом відмінності не повинні: допускати жодних невиправданих винятків із конституційного принципу рівності, містити ознак дискримінації при реалізації зазначеними особами права на соціальний захист та порушувати сутність права на соціальний захист, а обґрунтування механізму нарахування соціальних виплат має відбуватись із урахуванням критеріїв пропорційності та справедливості.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що військовослужбовці строкової служби, пенсія яким призначається за ч. 3 ст. 59 Закону та обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, в окремих випадках мають вищий рівень соціального захисту, оскільки розмір їх соціального забезпечення є значно більшим порівняно з іншими категоріями військовослужбовців (у тому числі військовозобов`язані під час участі у військових зборах), які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків. Отже, військовослужбовці, які постраждали під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при виконанні військового обов`язку, мають різний рівень соціального забезпечення. Такий підхід законодавця до визначення рівня соціального забезпечення вказаних категорій осіб не відповідає принципу справедливості та є порушенням конституційного принципу рівності.

Таким чином, за висновками Конституційного Суду України, законодавець не забезпечив певні категорії військовослужбовців, які виконують конституційно значущі функції щодо захисту Вітчизни, особливими умовами соціального захисту, обсяг яких має передбачати гідні умови їх життя й повне відшкодування заподіяної шкоди, чим порушив сутність конституційного права на соціальний захист, конституційні гарантії щодо безумовного забезпечення належного рівня їх соціального захисту.

Згідно з резолютивною частиною вказаного рішення КСУ словосполучення «дійсної строкової», що міститься в положеннях ч. 3 ст. 59 Закону, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Статтею 152 Конституції України встановлено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, враховуючи, що станом на день звернення ОСОБА_1 до відповідача з заявою про перерахунок пенсії, була чинною редакція ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка визнана неконституційною лише 25.04.2019, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства, а тому й відсутні підстави для скасування рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року у справі № 0440/6312/18.

Разом з тим, колегія суддів Третього апеляційного адміністративного суду зазначає, що оскільки положення ч. 3 ст. 59 Зaкoну Укрaїни «Прo стaтус і соціальний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи» в частині «дійсної строкової» втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення рішення, позивач має право на перерахунок пенсії у п`ятикратному розмірі згідно з ч. 3 ст. 59 Зaкoну Укрaїни «Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи» з 25 квітня 2019 року, яке може бути реалізовано шляхом звернення ОСОБА_1 до органу ПФУ з заявою про проведення перерахунку пенсії.

Доводи апелянта, що суд першої інстанцій мав би винести рішення про задоволення його позовної заяви з 25 квітня 2019 року, тобто з дати набрання чинності рішенням Конституційного Суду, що не виходило б за межі позовних вимог, суд апеляційної інстанції знаходить необґрунтованими, адже предметом спору в даній адміністративній справі була відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № С8692-18 від 15.06.2018 у здійсненні перерахунку пенсії та зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії з 01 жовтня 2017 року, таким чином, спірні правовідносини не охоплювалися майбутнім періодом, а тому відсутні правові підстави, як зазначалося вище, для скасування рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року та зобов`язання органу ПФУ здійснити перерахунок пенсії без попереднього звернення пенсіонера з відповідною заявою після виникнення обставин, які надають йому таке право, у даному випадку визнання неконституційною норми права.

Враховуючи сукупність викладених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з правильним застосуванням норм матеріального права, із дотриманням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322, 368 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року в адміністративній справі № 0440/6312/18 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з 04 липня 2019 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повна постанова складена 04 липня 2019 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров