Справа № 1.380.2019.001059
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/5534/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

за участі секретаря судового засідання Ігнатищ Л.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Стець Н.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року (ухвалене в м. Львів, судом під головуванням судді Крутько О.В., повний текст рішення суду складено 24 квітня 2019 року) у справі № 1.380.2019.001059 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

В березні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою, якою просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (оформлене та викладене у листі від 25.01.2019 року №484/4/А-20/07.05-06) в частині відмови у призначенні їй пенсії у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_3 у розмірі 7175,00 грн;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та виплачувати їй пенсію у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_3 з 08.08.2018 року у розмірі 7175,00 грн з урахуванням вже отриманих сум пенсії.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення (дії) Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії по втраті годувальника в розмірі 50% пенсії, яку отримував чоловік позивача - ОСОБА_3 до його смерті.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, буд.10, ) призначити, здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію по втраті годувальника в розмірі 50% від фактичного розміру пенсії, яку отримував ОСОБА_3 до його смерті з 08.08.2018 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, буд.10, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 1536 грн 00 коп. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що для обчислення пенсії по втраті годувальника позивачу необхідно визначити розмір пенсії за віком померлого годувальника, який є визначальним при обчисленні розміру пенсії особам, які претендують на отримання пенсії у разі втрати годувальника. Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено обчислювати розмір пенсії у разі втрати годувальника, виходячи з розміру пенсії за вислугу років померлого годувальника, обчисленого на підставі окремого порядку, встановленого лише для певної категорії осіб. Вказують, що розмір пенсії у разі втрати годувальника позивачу обчислено з дотриманням норм чинного законодавства, в порядку визначеному ст. 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подала. Представник позивача подав до суду пояснення по справі, які по суті співпадають з мотивами та висновками здійсненими в судовому рішенні судом першої інстанції.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_3 одружилися, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 20.01.1963 року серії НОМЕР_2 (а.с.16).

У 1996 році позивач вийшла на пенсію та їй призначено пенсію за віком, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_5 (а.с.17).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23.07.2018 року серії НОМЕР_4 (а.с.19).

Покійний чоловік позивача ОСОБА_3 перебував на обліку в Управлінні та отримував пенсію за вислугу років як працівник авіації і льотного складу (а.с.68).

Позивач 08.08.2018 року звернулася із заявою до Пенсійного фонду про переведення її з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника.

Як встановлено судом, заява ОСОБА_2 про переведення її з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідачем задоволена. Розмір пенсії позивача з 08.08.2018 року становить 2345,89 грн (а.с.24).

Позивач вважає, що при визначені розміру призначеної їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника, органи Пенсійного фонду повинні були виходити саме із розміру пенсії годувальника ОСОБА_3 (пенсія за вислугу років), яку останній отримував на момент смерті, а не із пенсії за віком, яку годувальник ОСОБА_3 не отримував.

15.01.2019 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення їй пенсії у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_3 у розмірі 7175,00 грн, що становить 50 відсотків пенсії, отримуваної померлим годувальником ОСОБА_3 (а.с.30-31).

Листом від 25.01.2019 року №484/4/А-20/07.05-06 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило позивача, що з 08.08.2018 року ОСОБА_2 переведено на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Для розрахунку пенсії у зв`язку з втратою годувальника враховано страховий стаж годувальника 46 років 08 місяців 19 днів. До страхового стажу годувальника до 01.01.2004 року враховано всі періоди роботи за даними трудової книжки, період навчання з 01.09.1962 року по 05.07.1965 року на підставі копії диплому від 05.07.1965 року НОМЕР_6. Страховий стаж після 01.01.2004 року обчислюється за даними системи персоніфікованого обліку. Пенсію у зв`язку з втратою годувальника обчислено у розмірі 50 % пенсії за віком годувальника і її розмір з 08.08.2018 року становить 2345,89 грн. Крім того, Пенсійний фонд зазначив, що чоловік позивача ОСОБА_3 отримав пенсію за вислугою років як працівник льотно-випробного складу авіації. Під час призначення пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу авіації застосовується окремий порядок обчислення пенсії. Пенсія обчислена згідно з вимогами чинного законодавства (а.с.32-35).

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до частини 1 статті 74 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" сім`ям пенсіонерів пенсії в разі втрати годувальника обчислюються з того ж заробітку, з якого обчислювалась пенсія годувальника. Згідно протоколу призначення пенсії ОСОБА_3 , з 01.03.2018 року ОСОБА_3 призначено пенсію за вислугу років (довічно) у розмірі 13730,00 грн. Згідно разового доручення №24175/08-28 від 23.11.2018 року померлий чоловік позивача ОСОБА_3 отримував пенсію за вислугу років у розмірі 14350,00 грн, а тому позивач має право на призначення пенсії в разі втрати годувальника у розмірі 50% від пенсії за вислугу років померлого чоловіка. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач діяв в порушення вимог чинного законодавства нараховуючи позивачу пенсію у разі втрати годувальника в розмірі 2345,89 грн., розмір якої не відповідає 50% пенсії за вислугу років померлого годувальника ОСОБА_3 .

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегією суддів враховано таке.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України /пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України/.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів ч. 1 статті 10 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності ), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Необхідно зазначити, що за Законом України від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії (стаття 2 Закону).

Статтею 6 Закону України від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини чи при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію (стаття 7 вказаного Закону).

Пенсія в разі втрати годувальника встановлюється на весь період, протягом якого член сім`ї померлого вважається непрацездатним згідно з статтею 37 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", - довічно (ст. 47 даного Закону).

Відповідно до ст. 51 Закону України від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Статтею 54 Закону України від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» передбачено право на пенсію за вислугу років мають такі категорії робітників і службовців авіації, а також льотно-випробного складу, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств, установ і організацій, в яких вони зайняті, у тому числі, а) працівники льотного і льотно-випробного складу.

Стосовно ж доводів відповідача щодо необхідності обрахунку пенсії позивача у розмірі 50% саме пенсії за віком померлого чоловіка, то як вбачається з матеріалів справи, померлий чоловік позивача ОСОБА_3 такої пенсії не отримував. Натомість йому виплачувалась пенсія за вислугу років.

Крім того, суд зазначає, що системний аналіз чинного законодавства дає підстави стверджувати, що пенсія за віком та пенсійне забезпечення за вислугу років мають однакову правову природу.

Пенсією є регулярна щомісячна грошова виплата, яка призначається у встановленому державою порядку як захід матеріального забезпечення у зв`язку з настанням певної обставини - досягнення пенсійного віку, інвалідності, смерті годувальника. Пенсійне забезпечення за вислугу років також являє собою регулярну щомісячну грошову виплату, яка чоловіку позивачці була призначена при звільненні за вислугою років та виплачувалась територіальним органом Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України як захід матеріального забезпечення.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Нормами статті 6 КАС України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справах «Стек та інші проти Сполученого Королівства», «Пічкур проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, якщо у державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 Конвенції щодо заборони дискримінації. Дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях. У практиці ЄСПЛ напрацьовані також три головні критерії, що їх слід оцінювати з тим, щоб зробити висновок чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме чи є такий захід законним; чи переслідує втручання в право власності «суспільний інтерес»; чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям. За оцінкою ЄСПЛ не буде вважатись пропорційним втручання, яке становить «особистий та надмірний тягар» для особи.

Верховний Суд у справі №636/2100/16-а (адміністративне провадження №К/9901/21612/18) дійшов висновку, що пенсії у зв`язку з втратою годувальника призначаються із заробітку годувальника або із пенсії годувальника, тобто в залежності від того доходу, який мав годувальник на час настання смерті (заробітну плату чи пенсію).

З урахуванням вказаного висновку, пенсія позивачеві у зв`язку з втратою годувальника повинна призначатися із пенсії годувальника на час настання смерті, розмір якої, згідно протоколу призначення пенсії ОСОБА_3 , з 01.03.2018 року ОСОБА_3 призначено пенсію за вислугу років (довічно) у розмірі 13730,00 грн (а.с.73).

Згідно разового доручення №24175/08-28 від 23.11.2018 року на виплату допомоги на поховання померлий чоловік позивача ОСОБА_3 отримував пенсію за вислугу років у розмірі 14350,00 грн (а.с.22), а тому позивач має право на призначення пенсії в разі втрати годувальника у розмірі 50% від пенсії за вислугу років померлого чоловіка.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач діяв в порушення вимог чинного законодавства нараховуючи позивачу пенсію у разі втрати годувальника в розмірі 2345,89 грн., розмір якої не відповідає 50% пенсії яку отримував померлий годувальник ОСОБА_3 .

Підсумовуючи викладене, доводи скаржника про те, що обчислення пенсії по втраті годувальника позивачу визначається з розміру пенсії за віком померлого годувальника є безпідставними, оскільки чоловік позивача отримував пенсію за вислугою років, а відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про пенсійне забезпечення» сім`ям пенсіонерів пенсії в разі втрати годувальника обчислюються з того ж заробітку, з якого обчислювалась пенсія годувальника.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року у справі № 1.380.2019.001059 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 04 липня 2019 року.