Справа № 0544/12995/2012
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 року справа №0544/12995/2012

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Міронова Г.М., Сіваченка І.В., секретар судового засідання Макаренко А.С., за участю позивача - ОСОБА_1 , прокурора Буяновського В.В., представника позивача Стулікова А.В., третьої особи Малахової Л.П., представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 , представника Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації" міста Слов`янськ Бондаренко Д.В., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_4 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 квітня 2019 р. ( повний текст виготовлено 15 квітня 2019 року) у справі № 0544/12995/2012 (головуючий І інстанції Пронін С.Г.) за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Слов`янської міської ради Донецької області, Слов`янської міської ради Донецької області, треті особи - Комунальне підприємство "Бюро технічної інвентаризації" міста Слов`янськ, ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування рішень виконавчого комітету Слов`янської міської ради,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. Позивачу на праві власності належить 1/2 частина домоволодіння АДРЕСА_1 на земельній ділянці, що належить Слов`янській міській раді, якою позивач, як власник відповідної частини житлового будинку, що на ній знаходиться, має право користуватися. Позивач зазначає, що до земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , на якій знаходиться домоволодіння АДРЕСА_2 , рішенням виконавчого комітету Слов`янської міської ради № 753 від 16 грудня 2003 року було незаконно довідведено земельну ділянку площею 808 м. кв. за рахунок земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , на якій знаходиться домоволодіння АДРЕСА_3 , внаслідок чого ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 , на якій знаходиться домоволодіння АДРЕСА_2 , площею, яка включає до себе відповідну площу довідведеної до неї земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , на якій знаходиться домоволодіння АДРЕСА_3 . Позивач вважає вказане рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради незаконним, адже, по-перше, вищенаведене довідведення земельної ділянки відбулося зі згоди ОСОБА_7 , яка не має жодного відношення до земельної ділянки, на якій знаходиться домоволодіння АДРЕСА_3 - АДРЕСА_4 рахунок площі АДРЕСА_5 , на якій знаходилась літня кухня домоволодіння № 8, проте згідно вимог діючого на той час законодавства літня кухня, як господарська споруда домоволодіння, не могла бути відчужена як самостійний об`єкт. Крім того, позивач вважає неправомірним рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради № 773/4 від 22 грудня 2004 року, яким ОСОБА_2 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0472 га, розташовану по АДРЕСА_1 , на якій знаходиться домоволодіння АДРЕСА_2 . Так, позивач вказує, що вказане рішення було прийнято, по-перше, без урахування рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради № 753 від 16 грудня 2003 року, відповідно до якого площа земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , на якій знаходиться домоволодіння АДРЕСА_2 , становить 0,0808 га, а по-друге, акт встановлення та погодження меж землеволодіння від 15 січня 2004 року, на підставі якого було прийнято вищевказане рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради, не містить підписів користувачів суміжних земельних ділянок, розташованих по вул. Сергіївська у м. Словянськ Донецької області, що призвело до порушення межі суміжної земельної ділянки, на якій знаходиться домоволодіння АДРЕСА_1 . Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що вищевказані рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради № 753 від 16 грудня 2003 року та № 773/4 від 22 грудня 2004 року призвели до порушення її прав, що виявилося у тому, що спільні межі земельних ділянок, розташованих по АДРЕСА_1 , на яких знаходяться домоволодіння АДРЕСА_6 , не є ідентичними, є різними за розміром та розташуванням. На підставі викладеного позивач просить суд її позовні вимоги задовольнити шляхом визнання зазначених рішень виконавчого комітету Слов`янської міської ради № 753 від 16 грудня 2003 року та № 773/4 від 22 грудня 2004 року незаконними.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 квітня 2019 р. у справі № 0544/12995/2012 у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Слов`янської міської ради Донецької області, Слов`янської міської ради Донецької області, треті особи - Комунальне підприємство "Бюро технічної інвентаризації" міста Слов`янськ, ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування рішень виконавчого комітету Слов`янської міської ради відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 подали апеляційні скарги, в яких просили рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних скарг зазначили, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Вважають, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про правомірність прийнятих Слов`янською міською радою оскаржуваних рішень. Суд першої інстанції у судовому засіданні не досліджував докази по справі. Не прийняв до уваги встановлені постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 12.09.2012 року факти, що не підлягають повторному доказуванню. На думку позивача та її представника судом не застосовані норми Земельного кодексу України, в редакції 15.10.2003 року, а саме ст.ст 81,106,107,116,118,121125, 126,149,193, 194,195,196,198. Також не застосовані норми Закону України «Про землеустрій» від 22 травня 2003 року ст.20,25,29,55,56 а також норми Закону України «Про місцеве самоврядування». Своїм рішенням суд порушив права позивача на користування земельною ділянкою № АДРЕСА_1 , оскільки спірні межі земельних ділянок домоволодінь АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 не ідентичні,різні за розміром та розташуванням, що призводить до судових спорів з ОСОБА_2

Відповідачі та треті особи відзив на апеляційну скаргу не надали

У судовому засіданні позивач, прокурор та представник позивача підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, проти чого заперечувала третя особа та представники третьої особи.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 27 червня 2000 року приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Панченко А.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1864, ОСОБА_1 належить на праві власності 1/2 частина домоволодіння АДРЕСА_1 .

Оскаржуваним позивачем рішенням виконавчого комітету Слов`янської міської ради «Про додатковий відвід земельної ділянки» № 753 від 16 грудня 2003 року ОСОБА_2 додатково відведено з переданням у її приватну власність для обслуговування належного їй домоволодіння АДРЕСА_2 , земельну ділянку площею 83 м. кв. за рахунок земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , на якій знаходиться домоволодіння АДРЕСА_3 , належне ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції встановив, що оскаржуване рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради «Про додатковий відвід земельної ділянки» № 753 від 16 грудня 2003 року стосується виключно двох земельних ділянок, а саме: земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , на якій знаходиться домоволодіння АДРЕСА_3 , та земельної АДРЕСА_1 , на якій знаходиться домоволодіння АДРЕСА_2 , і жодним АДРЕСА_7 не стосується земельної ділянки, АДРЕСА_1 , на якій знаходиться домоволодіння АДРЕСА_1 .

З листа Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» № 377-2/0.45/сл. від 02 лютого 2012 року слідує, що житловий будинок АДРЕСА_2 , до 26 серпня 1968 року мав № 8, а до 1959 року № 6.

Із свідоцтва про право на спадщину, виданого 17 травня 1941 року нотаріусом Слов`янської державної нотаріальної контори Петренко М.В., вбачається, що домоволодіння АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , як слідує з вищезазначеного листа Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації», після 1959 року мало № 8 АДРЕСА_1 , на праві власності після померлого ОСОБА_8 належало ОСОБА_9 .

Рішенням виконавчого комітету Слов`янської міської ради депутатів трудящих «Про розділ домоволодіння АДРЕСА_3 на два самостійні» № НОМЕР_1 від 16 вересня 1964 року вказане домоволодіння АДРЕСА_3 було розділено на два самостійні домоволодіння: № 8 з площею земельної АДРЕСА_10 та надлишком землі 232, 3м. кв. і № 8а з площею земельної ділянки 353 м. кв. та надлишком землі 102 м. кв. із підтвердженням права власності на них ОСОБА_9 .

Згідно договору дарування домоволодіння від 29 грудня 1964 року, ОСОБА_9 подарувала ОСОБА_10 домоволодіння АДРЕСА_3 , з присадибною ділянкою площею 557 м. кв., замість якого, як зазначено у рішенні виконавчого комітету Слов`янської міської ради народних депутатів № 236/2 від 03 травня 1989 року, ОСОБА_10 було самовільно побудовано інше домоволодіння, яке, як слідує з листа Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» № 377-2/0.45/сл. від 02 лютого 2012 року, після 26 серпня 1968 року мало № 10.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 1989 року, вказане домоволодіння після смерті ОСОБА_11 , який його успадкував після ОСОБА_10 , успадкувала ОСОБА_12 , яка на підставі договору, посвідченого 13 вересня 1989 року державним нотаріусом Першої Слов`янської державної нотаріальної контори Соловар В.І., продала його ОСОБА_2

З договору дарування, посвідченого 29 грудня 1964 року нотаріусом першої Слов`янської державної нотаріальної контори ОСОБА_13 , слідує, що ОСОБА_9 домоволодіння АДРЕСА_3 на земельній ділянці площею 353 м. кв., подарувала ОСОБА_14 , яка, у свою чергу, на підставі договору дарування від 13 грудня 1965 року, подарувала його ОСОБА_15 .

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, ухваленим 28 серпня 2006 року у справі № 2-3657-2006 за позовом ОСОБА_16 до виконкому Слов`янської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання в порядку спадщини права власності на житловий будинок, право власності на житловий будинок АДРЕСА_11 , в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_17 , яка успадкувала його від ОСОБА_15 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано за ОСОБА_16 .

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що станом на час прийняття виконавчим комітетом Слов`янської міської ради рішення «Про додатковий відвід земельної ділянки» № НОМЕР_2 власниками домоволодінь АДРЕСА_2 й АДРЕСА_3 , а тому й користувачами відповідних земельних ділянок, на яких вказані домоволодіння побудовані, були ОСОБА_2 , і ОСОБА_7 , а отже само по собі збільшення земельної ділянки, на якій знаходиться домоволодіння АДРЕСА_2 , за рахунок зменшення земельної АДРЕСА_12 , на якій АДРЕСА_3 , стосується виключно прав, свобод та інтересів користувачів цих земельних ділянок, якими є ОСОБА_2 та ОСОБА_18 .

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що зміна спільної межі домоволодінь № 10 і № АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 , жодним чином не впливає на права, свободи та інтереси позивача по справі ОСОБА_1 , адже така змінена спільна межа домоволодінь АДРЕСА_13 проходить саме між цими домоволодіннями, та жодним чином не перетинається із земельною ділянкою, яка перебуває у користуванні позивача як власника домоволодіння АДРЕСА_1 .

З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання рішення виконкому Слов`янської міської ради № 753 від 16 грудня 2003 року незаконним, в зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання незаконним рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради № 773/4 від 22 грудня 2004 року, суд першої інстанції зазначив наступне.

Частиною першою статті 118 Земельного кодексу України в редакції від 15 жовтня 2003 року, тобто в редакції, що діяла на час прийняття виконавчим комітетом Слов`янської міської ради оскаржуваного позивачем рішення № 773/4 від 22 грудня 2004 року, визначено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Таким чином, вказаною нормою не передбачено зазначення особою, зацікавленою в приватизації земельної ділянки, яка вже перебуває в її користуванні, її бажаного розміру та мети її використання.

Із заяви ОСОБА_2 від 02 грудня 2003 року (Т. 1, а.с. 224) вбачається, що вона просить Слов`янську міську раду передати їй безоплатно у приватну власність земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , на якій знаходиться домоволодіння та господарські будови, належні їй на підставі договору купівлі-продажу. Тобто ОСОБА_2 даною заявою просить передати їй у приватну власність земельну ділянку, яка вже перебуває у її користуванні як власниці домоволодіння, побудованого на ній, у зв`язку з чим, вона у своєму зверненні до Слов`янської міської ради й не повинна була вказувати бажані розміри цієї земельної ділянки.

В той же час, доводи сторони позивача щодо необхідності зазначення відповідних параметрів земельної ділянки стосуються вимог ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України у редакції від 15 жовтня 2003 року, відповідно до якої громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Вимоги закону щодо зазначення особою бажаних розмірів земельної ділянки та мети її використання стосуються саме тих випадків, коли особа на час відповідного звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування не має у користуванні тієї земельної ділянки, яку вона бажає одержати безоплатно у власність.

За таких обставин суд критично сприймав доводи сторони позивача щодо того, що ОСОБА_2 у своїй заяві про дозвіл на приватизацію земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , на якій знаходиться домоволодіння АДРЕСА_2 , не зазначила бажані розміри такої земельної ділянки, оскільки частиною першою статті 118 Земельного кодексу України у вищевказаній редакції не передбачено зазначення бажаних розмірів земельної ділянки для тих осіб, які бажають отримати у власність ту земельну ділянку, яка вже перебуває у їх користуванні, натомість зазначення таких розмірів, відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України у наведеній редакції, передбачено для тих осіб, які не мають у користуванні жодної земельної ділянки, проте бажають отримати її у власність, зокрема, задля будівництва житлового будинку.

Згідно ч. 2 ст. 118 Земельного кодексу України в редакції від 15 жовтня 2003 року, тобто в редакції, що діяла на час прийняття виконавчим комітетом Слов`янської міської ради оскаржуваного позивачем рішення № 773/4 від 22 грудня 2004 року, рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Судом встановлено, що з акту встановлення та узгодження меж землекористування від 15 січня 2004 року вбачається, що вказаний акт був складений у присутності користувачів земельних ділянок, суміжних з земельною, з приводу приватизації якої ОСОБА_2 02 грудня 2003 року звернулася до Слов`янської міської ради, а саме: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , та ОСОБА_7 , які своїми підписами засвідчили встановлення у натурі та погодження меж земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , на якій знаходиться домоволодіння АДРЕСА_2 .

Крім того, оскільки ОСОБА_19 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 лютого 2009 року був власником 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , суд першої інстанції дійшов до переконання про погодження меж земельної ділянки, на якій знаходиться домоволодіння АДРЕСА_2 , АДРЕСА_14 тому числі і з користувачем суміжної земельної ділянки, на якій знаходиться домоволодіння АДРЕСА_1 .

Оскільки на час визначення меж земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , на якій знаходиться домоволодіння АДРЕСА_2 , межі суміжної з нею земельної ділянки, на якій знаходиться домоволодіння АДРЕСА_1 , були не визначені, про що свідчать матеріали справи, а також, що було підтверджено стороною позивача у судовому засіданні, натомість користувачі суміжних земельних ділянок при встановленні та погодженні меж земельної ділянки, на якій знаходиться домоволодіння АДРЕСА_2 , не заперечували проти визначення саме таких меж даної земельної ділянки, суд приходить до висновку, що актом встановлення та узгодження меж землекористування від 15 січня 2004 року не підтверджувалися межі та площа існуючої у ОСОБА_2 у користуванні земельної ділянки, а саме визначалися такі межі й площа.

Згідно архівного витягу № 01-18/69 від 27 липня 2012 року, наданого Слов`янською міською радою, виконавчий комітет Слов`янської міської ради, керуючись ст.ст. 118, 121 Земельного кодексу України, п. 1-3 декрету Кабінету Міністрів «Про приватизацію земельних ділянок» та рішенням сесії міської ради від 29 травня 2002 року, вирішив передати безоплатно у приватну власність громадянам України земельні ділянки, які знаходяться у їх користуванні і НОМЕР_3 у м АДРЕСА_1 для будівництва й обслуговування гаражів, житлових будинків та господарських споруд і особистого селянського господарства згідно зі списком ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , було передано у власність земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 площею 0,0472 га, що було оформлено рішенням «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» № 773/4 від 22 грудня 2004 року.

На підставі вищевказаного рішення виконкому Слов`янської міської ради Малаховій Л.П. було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 12 січня 2005 року, за яким вона є власником земельної ділянки площею 0,0472 га, розташованої на території Слов`янської міської ради по АДРЕСА_2 .

Разом з тим, місцевий суд, встановивши фактичні справи та надавши правову оцінку спірним правовідносинам, допустив порушення правил юрисдикції адміністративних судів.

Стаття 2 КАС України (далі - у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) визначає, що завданням адміністративного судочинства визначала захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справою адміністративної юрисдикції визнавав публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами частини першої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і спір виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ЦК у випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Отже, рішення суб`єктів владних повноважень, до яких належать, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть бути підставою виникнення/припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 16 ЦК до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із частиною першою статті 21 ЦК суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

Таким чином, при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Тобто рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним можуть розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку позовна вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права власності на земельну ділянку), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Виникнення спірних правовідносин у цій справі обумовлено незгодою позивача з рішенням відповідача щодо передачі третій особі земельні ділянки у власність. Отже, у цій справі існує спір про право власності на земельну ділянку, що унеможливлює його розгляд за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, оскільки цей спір стосується приватноправових відносин, адже існує право ОСОБА_2 на земельну ділянку, що виникло в результаті та після реалізації оскаржуваних рішень відповідача, то вирішення питання правомірності набуття такого права, як і питання щодо порушення прав позивача внаслідок неправомірного надання у власність земельної ділянки, має здійснюватися в порядку цивільного судочинства.

Наведене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 18 квітня 2018 у справі № 802/950/17-а та від 22 квітня 2019 року у справі 2а-7853/11/1111.

Отже, предмет спірних правовідносин носить приватно-правовий характер, а тому цей спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, що в повній мірі узгоджуються з діючим на момент виникнення спірних правовідносин законодавством.

Ураховуючи характер спору, суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет та підстави заявлених вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що законодавством та наявною судовою практикою розгляд цієї справи віднесено до справ цивільної, а не адміністративної юрисдикції.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно із частиною першою статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки місцевий суд помилково розглянув справу у порядку адміністративного судочинства, то відповідно до пункту 1 частини першої статті 238, частини першої статті 319 КАС України, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню, а провадження в адміністративній справі - закриттю.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 238, п. 3 ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 319 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_4 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 квітня 2019 р. у справі № 0544/12995/2012 задовольнити частково.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 квітня 2019 р. у справі № 0544/12995/2012 скасувати.

Провадження у справі № 0544/12995/2012 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Слов`янської міської ради Донецької області, Слов`янської міської ради Донецької області, треті особи - Комунальне підприємство "Бюро технічної інветаризації" міста Слов`янськ, ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування рішень виконавчого комітету Слов`янської міської ради закрити.

Повне судове рішення складено 02 липня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Г.М. Міронова

І.В. Сіваченко