Справа № 120/4656/18-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4656/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Крапівницька Н. Л.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

03 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року (ухвалене в м. Вінниці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 418 від 21 липня 1992 року "Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсії за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу" із змінами внесеними 09 серпня 2005 року № 713 "Про внесення змін до п. 7 Порядку призначення та виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації" станом на 01 березня 2017 року йому було збільшено розмір пенсії. Однак, відповідачем протиправно обмежено розмір пенсії, що підлягає виплаті до 10740 грн., посилаючись на Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911-VIII від 24.12.2015.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

20 травня 2019 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги позивача та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 13 червня 2019 року, з урахуванням ст.311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи неоспорені факти про те, що ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в управлінні Пенсійного фонду України в місті Вінниці з 1993 року та отримує пенсію за вислугою років як працівник льотно-випробного складу цивільної авіації відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Су зауважує, що до постанови Кабінету Міністрів України № 418 від 21 липня 1992 року "Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу" 9 серпня 2005 року були внесені зміни відповідно до постанови КМ України № 713 "Про внесення зміни до пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації".

З урахуванням зазначеної постанови станом на 01 березня 2017 року ОСОБА_1 було збільшено розмір пенсії з 10235,17 грн. до 12646,06 грн.

Однак, листом № 3799/11-32-2/05 від 17 вересня 2018 року управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці повідомило позивача, що відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України №713 від 09.08.2005 «Про внесення зміни до пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації» (далі - постанова №713), у разі зростання середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, щороку з 01 березня (починаючи з 2005 року) заробіток, з якого призначається (перераховується) пенсія відповідно до цього пункту, визначається шляхом ділення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки за рік, що передує року, в якому проводився перерахунок, на середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки, яка враховувалася під час призначення (перерахунку) пенсії.

Зазначено, що пенсія позивача, станом на вересень 2018 року, становить 17333,95 грн. та виплачується в розмірі 14350,00 грн. (з урахуванням вимог законодавства щодо обмеження максимального розміру пенсій). Вказано, що згідно зі статтею 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із врахуванням норм Закону №1774 від 06.12.2016, тимчасово, у період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність - 10740 грн.

Враховуючи норми зазначеної вище статті виплата пенсії позивача за вказаний період проводилася у розмірі 10740 грн. (з урахуванням вимог законодавства щодо обмеження максимальним розміром).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що Пенсійний орган, здійснюючи в 2017, 2018 році перерахунок пенсії позивачу та її виплату з урахуванням встановлених наведеними законодавчими положеннями обмежень, діяв правомірно та відповідно до вимог чинного Пенсійного законодавства.

Колегія суддів не погоджується з позицією суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами п. 7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 1992 року № 418, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 9 серпня 2005 року № 713, у разі зростання середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, щороку з 1 березня (починаючи з 2005 року) заробіток, з якого призначається (перераховується) пенсія відповідно до цього пункту, збільшується на коефіцієнт, який визначається шляхом ділення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки за рік, що передує року, в якому проводиться перерахунок, на середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки, яка враховувалася під час призначення (перерахунку) пенсії. Коли розмір пенсії, обчислений із заробітку, визначеного відповідно до цього пункту, менший ніж розмір пенсії до перерахунку, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Враховуючи дані положення вказаного Порядку, позивачу здійснено перерахунок його пенсії з 1 березня 2017 року.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 встановлено розмір пенсії з 2017 р. - 12646,06 грн., з 2018 р. 17333,95 грн. Однак виплата такої здійснювалась із урахуванням обмежень у 2017 р. в сумі 10 740 грн., а в 2018 р. 13 730 грн. та в подальшому 14 350 грн.

Так, відповідно до ч. 3ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08.07.2011 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

В той же час, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08.07.2011 року передбачено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи вище викладене, а також беручи до уваги те, що пенсія позивачу була призначена ще у 1993 році на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» та з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу» від 21.07.1992 року №418, суд дійшов висновку, що застосування відповідачем обмеження граничного розміру пенсії останнього на підставі ч. 3ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08.07.2011 року, є неправомірним.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2018 року по справі № 127/4267/17.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі "Хонякіна проти Грузії" (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року).

Європейський Суд наголошував на тому, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Чинне законодавство України чітко визначає випадки, при виникненні яких у держави виникає право на обмеження права і свобод громадянина, у тому числі і пенсійних виплат.

Відповідно до частини третьої статті 22, статті 64 Конституції України право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк. Таку правову позицію Конституційний Суд України висловив у Рішенні від 20.03.2002 року №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій) (пункт 6 мотивувальної частини).

Згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються державою і не можуть бути скасовані або обмежені. Звуження змісту прав і свобод особи означає зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або величину (кількість) благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Колегія суддів зазначає, що оскільки перерахунок пенсії позивачу пов`язаний з переглядом вже призначеної пенсії, при визначенні її розміру не може поширюватись законодавство, яке прийняте після призначення вказаної пенсії, крім випадків покращення становища позивача.

Таким чином, обмеження відповідачем розміру пенсійної виплати ОСОБА_1 із посиланням на зміни пенсійного законодавства, норми якого на нього не поширюються є неприпустимим, а тому дії відповідача щодо застосування обмеження граничного розміру пенсії при нарахуванні та виплаті щомісячного пенсійного забезпечення з 01.03.2017 є протиправними.

Так, відповідно до ч. 2ст. 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення" суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправними дій відповідача щодо застосування обмежень граничного розміру при нарахуванні та виплаті щомісячного пенсійного забезпечення з 01.03.2017, а також зобов`язання провести перерахунок та здійснити виплату пенсії з 01.03.2017 без обмеження її максимальним розміром з урахуванням раніше виплачених сум підлягають задоволенню в повному обсязі.

Оцінюючи доводи відповідача, які зазначені, як у відзиві на позовну заяву так і на апеляційну скаргу про те, що позовні вимоги виходять за межі строку позовної давності, у зв`язку з чим підлягають залишенню без розгляду, колегія суддів зазначає наступне.

Так, ч.1 ст.122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, строк для звернення до адміністративного суду в даному випадку обчислюється з моменту коли позивач мав повну, реальну та об`єктивну можливість звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що про порушення свого права дізнався лише 17.09.2018 року, а саме після отримання відповіді від відповідача. Після чого позивач 17.12.2018 року звернувся з адміністративним позовом до суду, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів у відповідності до вимог ст. 122 КАС України.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними твердження відповідача, з яким погодився суд першої інстанції, що відповідь надана позивачу в межах Закону України " Про звернення громадян", а тому в даному випадку відсутній належний предмет оскарження, оскільки в даному випадку колегія суддів звертає увагу, що позивач не оскаржує відмову відповідача, а звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, які полягають у бездіяльності органу Пенсійного фонду, щодо обмеження йому виплати пенсії в розмірі встановленому Законом. Суд зауважує, що вказаною відповіддю, Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці підтвердило факт невиплати ОСОБА_1 належної йому суми пенсії.

Також, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції помилково застосував при вирішенні даного спору висновки Верховного Суду викладені в постановах № 161/281/17 від 15 серпня 2018 року, № 161/9572/17 від 15 серпня 2018 року та № 243/2495/16-а від 29 жовтня 2018 року, оскільки у вказаних справах суд давав оцінку та застосовував Закони, які регламентують питання Державних службовців та прокурорів, норми Законів, яких не містять таких перехідних положень, які зазначені у Законі України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08.07.2011 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове/ рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при постановленні рішення порушено норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи слідує, що відповідно до квитанції № 1-3385к від 17.12.2018 року (а.с.3) позивач сплатив судовий збір у розмірі 704,80 грн. за подання адміністративного позову та відповідно до квитанції від 24.04.2019 року - судовий збір у розмірі 1056,66 грн. за подання апеляційної скарги.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1761,46 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії скасувати.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці щодо застосування обмежень граничного розміру пенсії при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного пенсійного забезпечення з 01.03.2017 р. - неправомірними.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці виплатити нараховану ОСОБА_1 пенсію з 01.03.2017 року без обмеження її максимальним розміром з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в сумі 1761,46 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Совгира Д. І. Курко О. П.