Справа № 540/848/19
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2019-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/848/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі-відповідач), в якому просить:

- визнати незаконною відмову відповідача в нарахуванні позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82 відсотків заробітної плати працюючого судді Херсонського апеляційного суду, згідно довідок зазначеного суду;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити позивачу, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 82 відсотків суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді Херсонського апеляційного суду, без обмеження максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання, як судді, який на час виходу у відставку 14.12.2016 року мав стаж роботи судді більше 21 року, починаючи з 18 березня 2019 року - часу звернення ОСОБА_1 до Херсонського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області із заявою про нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82 відсотків заробітної плати, і виплачувати нарахований розмір щомісячного довічного грошового утримання з 18.03.2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 14.12.2016р. позивач звільнений у відставку з посади судді Апеляційного суду Херсонської області. На час звільнення його стаж складав 21 рік 09 місяців і 11 днів., який складається з роботи на посаді судді - 18р. 8 міс. 29 дн. та з періоду проходження строкової військової служби - 3р. 12 дн. Наразі позивач отримає щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80 відсотків від суддівської винагороди працюючого судді. Посилаючись на норми Закону України «Про судоустрій та статус суддів», позивач вважає, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який йому виплачується має становити 82 відсотки від суддівської винагороди працюючого судді. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до Херсонського об`єднаного управління ПФУ Херсонської області із заявою про нарахування йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82 відсотки. Однак, відповідно до листа Головного управління ПФУ у Херсонській області від 16.04.2019р. позивачу відмовлено в обчисленні довічного грошового утримання судді у розмірі 82 відсотки у зв`язку з тим, що стаж роботи позивача на посаді судді складає 18 років 9 місяців.

Не погоджуючись з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 26.04.2019р. вказаний позов залишено без руху з наданням позивачу строку на усунення недоліків. Ухвала суду виконана, недоліки позову усунуті.

Ухвалою від 10.05.2019р. провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Головним управлінням ПФУ у Херсонській області надано до суду відзив на позовну заяву зі змісту якого убачається, що відповідач не визнає позов та просить відмовити у його задоволенні з наступних підстав. Так, законодавством передбачено, що розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453 «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання судді, але не може бути більше, ніж 90% суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону. Оскільки зазначений у довідці розрахунку стажу судді, період проходження позивачем строкової військової служби не враховується для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання, а лише період роботи на посаді судді, стаж роботи позивача на посаді судді складає 18 років 9 місяців, тому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці нараховується позивачу у розмірі 80% грошового утримання судді. Крім того, відповідач зазначає, що чинним законодавством не передбачено проведення перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці з доданням стажу.

Отже, приймаючи до уваги, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці позивачу призначено та виплачується відповідно до вимог чинного законодавства України, відповідач вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та проаналізувавши норми законодавства, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Указом Президента України від 4 березня 1998 року № 164/98 призначений суддею Новокаховського міського суду Херсонської області, Указом Президента України від 13 серпня 2002 року № 712/2002 призначений на посаду судді апеляційного суду Херсонської області, Постановою Верховної Ради України від 9 липня 2003 року № 1072-IV обраний суддею безстроково.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Херсонському відділі головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області та з 11.04.2014 року отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

14 грудня 2016р. на підставі заяви позивача та рішення Вищої ради юстиції від 08.12.2016р. №3188/0/15-16 та ОСОБА_1 звільнено з посади судді Апеляційного суду Херсонської області у відставку.

15 грудня 2016р. позивачем подано заяву до Управління ПФУ в місті Херсоні, відповідно до якої позивач просив призначити йому довічне грошове утримання судді у відставці, на підставі якої призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80% від суддівської винагороди працюючого судді.

18 березня 2019р. позивач звернувся до Херсонського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області із заявою про нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82% від суддівської винагороди працюючого судді, згідно довідок Апеляційного суду Херсонської області.

У відповідь на зазначену заяву позивача Головним управлінням ПФУ в Херсонській області надано лист від 16.04.2019р. №197/Ч-99-1, відповідно до якого позивачу відмовлено в обчисленні довічного грошового утримання судді у розмірі 82% від суддівської винагороди працюючого судді у зв`язку з тим, що загальний стаж роботи позивача на посаді судді складає 18 років 9 місяців. Зі змісту цього ж листа убачається, що відповідачем не зараховано до стажу роботи позивача період служби в армії.

Позивач не погодився з такою позицією відповідача та звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні обставини та приписи законодавства.

Оскільки на момент виходу позивача у відставку діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-VI (далі-Закон № 2453-VI в редакції діючій на час подання позивачем заяви про відставку), спірні правовідносини врегульовані саме цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Закону № 2453-VI, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно положеннями ст. 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, відповідно до п. 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України «Про статус суддів» від 15.12.1992р. №2862-ХІІ (далі-Закон №2862-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим ч. 4 цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03 вересня 2005 року № 865, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до ст. 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», від 10 липня 1995 року № 584/95 чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить більше 10 років, до стажу роботи, який дає судді право на відставку, має враховуватися також період проходження строкової військової служби.

З довідки про розрахунок стажу роботи судді ОСОБА_1. від 14.12.2016р. №07-32, виданої Апеляційним судом Херсонської області та з матеріалів пенсійної справи позивача убачається, що строк строкової військової служби останнього становить 3 роки 12 днів.

Враховуючи зазначене, до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання належить враховувати, крім роботи на посаді судді (18 років 9 місяців), календарний період проходження строкової військової служби (3 роки 12 днів).

Крім того, слід звернути увагу, що факт виходу позивача у відставку свідчить про наявність у нього стажу роботи не менше 20 років, тому вирахуваний відповідачем стаж судді ОСОБА_1. 18 років 9 місяців за своєю суттю є помилковим та таким що суперечить вищевикладеним нормам законодавства, оскільки право на відставку суддя набуває за наявності відповідного стажу не менше 20 років.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI (у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, які визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року №192-VIII) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

Згідно з ч. 4 ст. 43 Закону №2862-XII передбачено, що судді у відставці, які мають стаж роботи на посаді судді не менш 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більш ніж 90% заробітку судді.

Відтак, оскільки стаж роботи позивача, який дає право на одержання щомісячного грошового утримання судді у відставці становить більше 20 років, суд дійшов до висновку, що позивач має право на призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82% від заробітної плати діючого судді, який працює на відповідній посаді.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17, від 20 листопада 2018 року у справі № 686/23450/16-а та від 20 грудня 2018 року у справі № 482/684/17, від 03 квітня 2019р. у справі №149/610/17 та ін.

У відповідності до п.8 ч.4 ст.48 Закону №2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч.6 ст.47 вказаного Закону).

Згідно ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Вирішуючи питання, чи підлягає позов задоволенню або відмові у задоволенні повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позивач обрав неналежний спосіб захисту свого права.

Так, він просить визнати незаконною відмову ГУ ПФУ в Херсонській області в нарахуванні позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82 відсотків заробітної плати працюючого судді Херсонського апеляційного суду, згідно довідок зазначеного суду.

Положеннями ст.5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до положень ч.1, п.п.1-4 ч.2 ст.245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 2 статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, з матеріалів справи убачається, що право позивача порушено саме бездіяльністю відповідача щодо нарахування позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Отже, належним способом захисту порушеного права в даному випадку буде визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ в Херсонській області щодо нарахування позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Крім того, суд вважає за необхідне задля повного і ефективного захисту прав позивача, порушення яких встановлено при розгляді даної справи, вийти за межі позовних вимог та додатково покласти на відповідача обов`язок зарахувати йому до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 29.10.1974р. по 10.11.1977р.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Отже, оскільки судом встановлена протиправна бездіяльність відповідача щодо нарахування позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82% грошового утримання судді, який працює, наслідком встановлення такої бездіяльності є зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області перерахувати зазначене грошове утримання у вказаному розмірі з дня звернення позивача із заявою.

З урахуванням системного аналізу правових норм, наведених вище, досліджених судом доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи те, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень, суд дійшов до висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачем сплачено судовий збір в сумі 768,40 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Отже, саме ця сума підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо нарахування ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82 відсотки грошового утримання працюючого судді Апеляційного суду Херсонської області, згідно довідки від 14.12.2016р., виданої Апеляційним судом Херсонської області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.28 Армії, 6, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження ним строкової військової служби з 29 жовтня 1974 року по 10 листопада 1977 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.28 Армії, 6, ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) щомісячне грошове утримання судді у відставці у розмірі 82 відсотки суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№18 - 20, ст. 132 із наступними змінами) і частини 4 статті 142 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», починаючи з 18 березня 2019 року та з урахуванням раніше здійснених виплат.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, вул.. 28 Армії, 6, м. Херсон, 73005) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Пекний А.С.

кат. 112030100