Справа № 400/87/19
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/87/19
Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.,

суддів - Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - ГУ ДФС України у Миколаївській області) в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27 квітня 2017 року №0-1404 про нарахування податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік у розмірі 343 708,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що податковий орган, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, не врахував, що належний позивачу на праві власності комплекс нежилого об`єкту комбікормового заводу, використовується у сільськогосподарській діяльності, а отже не є об`єктом оподаткування, згідно п. "ж" п.п.266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року позов ФОП ОСОБА_1 задоволено.

Суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 27.04.2018 р. № 0-1405.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач має статус виробника сільськогосподарської продукції, а отже належні йому об`єкти нерухомого майна, які він використовує у сільськогосподарській діяльності, звільнені від оподаткування податком на нерухоме майно, згідно з п. "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України .

Задовольняючи вимоги позивача про відшкодування йому витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн., суд вважав, що вартість наданих послуг є обґрунтованою, підтверджена належними доказами та підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних відшкодувань податкового органу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ГУ ДФС України у Миколаївській області просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, контролюючий орган зазначив, що суд першої інстанції, при прийняті судового рішення, не врахував, що акт комісійного обстеження підтверджує факт використання спірного нерухомого майна у сільськогосподарській діяльності лише у 2018 році, водночас нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відбулось за період 2017 рік.

Також підкреслив, що застосування до платників податків пункту «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України можливо лише за наявності двох умов:

1) суб`єкт який володіє об`єктами нерухомості повинен бути сільськогосподарським товаровиробником;

2) об`єкт нерухомості (будівля, споруда) повинна використовуватись безпосередньо у сільськогосподарській діяльності такого сільськогосподарського товаровиробника.

Однак, на його думку, матеріали справи не містять доказів того, що сировина, яка перероблялась на вищезазначеному комплексі, вирощена або вироблена саме позивачем.

Крім того апелянт вважає, що задоволена судом до відшкодування сума витрат на правничу допомогу є завищеною та необґрунтованою.

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 зазначив, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване та правомірне судове рішення, у зв`язку з чим, просив залишити його без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Фактичні обставини справи.

ФОП ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.08.2015 року № НОМЕР_1 є власником комплексу нежитлових об`єктів комбікормового заводу, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 10 740,9 кв. м. (а.с. 48).

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видами діяльності ФОП ОСОБА_1 окрім іншого є: КВЕД 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; КВЕД 01.63 Післяурожайна діяльність; КВЕД 01.64 Оброблення насіння для відтворення; КВЕД 10.91 Виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах; КВЕД 10.92 Виробництво готових кормів для домашніх тварин; КВЕД 52.10 Складське господарство (основний) (а.с. 9-10).

27.04.2018 року ГУ ДФС України у Миколаївській області прийняло податкове повідомлення-рішення №0-1405 про нарахування зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 р. у сумі 343 708,80 грн (а. с. 13).

Не погоджуючись із таким рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та правова позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляційної скарги та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що є підстави для часткового її задоволення, з огляду на таке.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається із: податку на майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю.

Згідно з пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України ).

Підпунктом 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.

Так, згідно з підпунктом «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України до таких об`єктів нерухомості належать будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Підпунктом 14.1.235 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

ФОП ОСОБА_1 , на підтвердження того, що відноситься до категорії сільськогосподарського товаровиробника, а також на підтвердження здійснення в 2017 році сільськогосподарської діяльності із використанням комплексу нежитлових об`єктів комбікормового заводу надав:

свідоцтво про право власності на нежитловий об`єкт від 17.08.2015 року №42391812;

договори купівлі-продажу земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства від 06.04.2016 року, від 09.04.2016 року, від 29.04.2016 року, від 15.09.2016 року;

свідоцтва про реєстрацію за підприємцем сільськогосподарської техніки;

договори оренди сільськогосподарської техніки, а також первинну бухгалтерську документацію, яка підтверджує постачання, вирощеної ним сільськогосподарської продукції у 2017 році (а.с.65-82).

За таких умов, колегія суддів вважає доведеним той факт, що у 2017 році позивач здійснював сільськогосподарську діяльність з вирощування зернових культур, що в розумінні пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України відносить його до категорії сільськогосподарських товаровиробників, а будівлі майнового комплексу до об`єктів, які, в силу приписів підпункту «ж» 266.2.2 п.266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно.

Викладене, свідчить, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про незаконність податкового повідомлення-рішення та про наявність підстав для його скасування.

За таких умов, колегія суддів вважає, що доводи контролюючого органу, викладені в апеляції ґрунтуються на помилковому трактуванні норм Податкового кодексу України, а також останнім, не доведено належними доказами, правомірність прийнятого ним рішення.

Проте, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта, що заявлена позивачем до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критерію співмірності, з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон №5076) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За приписами ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених приписів законодавства дає підстави для висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги.

Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

При визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, суд має виходити з критеріїв співмірності та розумності.

У даному спорі, на підтвердження витрат на професійну правову допомогу в суді першої інстанції, позивачем надано: договір про надання правової допомоги 09.01.2018 року, акт про надані послуги від 10.01.2019 року, рахунок на оплату від 09.01.2019 року, платіжне доручення №191 від 09.01.2019 року.

Дослідивши зміст акта про надані послуги, суд апеляційної інстанції встановив, що така послуга складається з написання та подання до Миколаївського окружного адміністративного суду позовної заяви на 3 арк. та заяви про забезпечення позову на 1 арк.

Враховуючи, що дана справа відноситься до категорії незначних справ, була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін, відсутні підстави вважати, що складання позовної заяви займає 5 годин і загальна вартість такої послуги є 10 000 грн..

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами ГУ ДФС України у Миколаївській області, що заявлена до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям співмірності та має складати, на думку суду апеляційної інстанції - 4 200 грн., з яких 4000 грн. підготовка позовної заяви та зави про забезпечення позову та 200 грн. витрати на їх подання до суду першої інстанції .

Вирішуючи питання витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції, також враховує рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04), в якому зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Також, у цьому рішенні ЄСПЛ підкреслив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (269).

Резюмуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що заявлена ФОП ОСОБА_1 до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката підлягає задоволенню на суму 4200 грн.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для зміни судового рішення суду першої інстанції є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

За таких умов, колегія суддів вважає необхідним змінити абзац третій резолютивної частини судового рішення, зменшивши суму витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС України у Миколаївській області з 10 000 грн. на 4 200 грн.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - змінити.

Викласти абзац третій резолютивної частини рішення у наступній редакції:

«Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 39394277) судовий збір у розмірі 3537,10 грн. (три тисячі п`ятсот тридцять сім грн. 10 коп.) та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 2200 грн. (дві тисячі двісті) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 )».

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 05.07.2019 року.