Справа № 520/228/19
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 р. Справа № 520/228/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Донець Л.О. , Гуцала М.І. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Волошин Д.А.) від 16.04.2019 року (повний текст рішення складено 26.04.2019р.) по справі № 520/228/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопартс-ВМ"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Автопартс-ВМ", звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив:

- скасувати повністю податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 28.09.2018 р. №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності у розмірі 14806,89 грн. (в т.ч. основний платіж 11845,51 грн., штрафна санкція 2961,38 грн.);

- скасувати повністю податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 28.09.2018 р. №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів суб`єктами підприємницької діяльності у розмірі 2961,38 грн. (в т.ч. основний платіж 2369,10 грн., штрафна санкція 592,28 грн.).

В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідачем проведено перевірку правомірності формування ТОВ "Автопартс-ВМ" показників митної вартості товарів з комерційною назвою "радіатори для автомобілів: радіатори кондиціонера" та "компресори: компресори кондиціонера", за результатами якої складено акт від 14.09.2018 №3816/20-40-14-15-07/40708715 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 28.09.2018 р. № та №. Позивач не погоджується із вказаними податковими повідомленнями - рішеннями, оскільки при здійсненні митного оформлення товарів за митними деклараціями, зазначеними в акті перевірки, перевірка правильності класифікації товару згідно УКТЗЕД, нарахування податків і зборів (обов`язкових платежів) проводилась митним органом на підставі заявлених позивачем відомостей на товар. Будь-які зауваження щодо правильності заповнення митних декларацій стосовно класифікації та кодування товару під час митного оформлення у митного органу не виникло. Вказує, що оскільки митні органи, приймаючи митну декларацію, віднесли товар до певного коду товарної номенклатури та пропустили його на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому вони не мають правових підстав для прийняття податкових повідомлень-рішень про донарахування податкових зобов`язань.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.04.2019 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 28.09.2018 р. №.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 28.09.2018 р. №.

Стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму сплаченого судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.04.2019 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про їх обґрунтованість. Зазначив, що за наслідком перевірки встановлено порушення позивачем вимог законодавства з питань державної митної справи у зв`язку з неправильною класифікацією товарів за відповідними митними деклараціями. А тому, оскільки встановлені за наслідками перевірки порушення позивачем вимог діючого законодавства є обґрунтованими, то спірні податкові повідомлення-рішення є законними.

Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість та об`єктивність рішення суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Представником позивача надано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття представника у судове засідання. Разом з тим, враховуючи, що жодного доказу на підтвердження вказаних обставин надано не було, а також приймаючи до уваги, що позивач не позбавлений можливості направити у судове засідання іншого представника, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, визначених Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість вказаного клопотання, та як наслідок, відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що співробітниками Головного управління ДФС у Харківській області проведено документальну невиїзну перевірку ТОВ "Автопартс-ВМ" з питань дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи при правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів з комерційною назвою "радіатори для автомобілів: радіатори кондиціонера" та "компресори: компресори кондиціонера", за митними деклараціями від 22.12.2016 р. №807100000/2016/051999, від 10.05.2017 №UA807170/2017/310996, від 30.10.2017 №UA807170/2017/339188 за кодом згідно УКТ ЗЕД та від 04.07.2018 №UA807170/2018/032125 за кодом згідно УКТ ЗЕД відповідно, за результатами якої складено акт від 14.09.2018 №3816/20-40-14-15-07/40708715.

Під час перевірки податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог:

- Закону України "Про митний тариф України" від 19.09.2013 №584-VІІ (застосування правила 1, 3(а) та 6 Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД) при класифікації товарів, частини 1, пункту 5 частини 8 статті 257 Митного кодексу України, в частині порушення правил класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД при їх декларуванні (митне оформлення здійснено у товарній підкатегоріях): (пільгова ставка ввізного мита 0,0%) та (пільгова ставка ввізного мита 2,0%), а необхідно було товар класифікувати у товарних підкатегоріях (пільгова ставка ввізного мита 6,0%) та (пільгова ставка ввізного мита 5,0%), в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті мита на загальну суму 11845,51 грн., в тому числі за митними деклараціями: МД від 22.12.2016 №807100000/2016/051999 на суму 5653,55 грн., яка підлягає перерахуванню до державного бюджету України; МД від 10.05.2017 №UA807170/2017/310996 на суму 1094,38 грн., яка підлягає перерахуванню до державного бюджету України; МД від 30.10.2017 №UA807170/2017/339188 на суму 3213,37 грн., яка підлягає перерахуванню до державного бюджету України; МД від 04.07.2018 №UA807170/2018/032125 на суму 1884,20 грн., яка підлягає перерахуванню до державного бюджету України.

- пункту 187.8 статті 187 та пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України щодо заниження бази оподаткування податком на додану вартість на суму мита, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на загальну суму 2369,10 грн., в тому числі за митними деклараціями: МД від 22.12.2016 №807100000/2016/051999 на суму 1130,71 грн., яка підлягає перерахуванню до державного бюджету України; МД від 10.05.2017 №UA807170/2017/310996 на суму 218,88 грн., яка підлягає перерахуванню до державного бюджету України; МД від 30.10.2017 №UA807170/2017/339188 на суму 642,67 грн., яка підлягає перерахуванню до державного бюджету України; МД від 04.07.2018 №UA807170/2018/032125 на суму 376,84 грн., яка підлягає перерахуванню до державного бюджету України.

В результаті вищезазначених порушень позивачем занижено податкові зобов`язання по сплаті митних платежів на загальну суму 14214,61 грн., в тому числі: по ввізному миту на суму 11845,51 грн., по податку на додану вартість на суму 2369,10 грн.

На підставі зазначених висновків контролюючим органом прийнято податкові повідомлення - рішення:

№ від 28.09.2018 р., яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності у розмірі 14806,89 грн. (в т.ч. основний платіж 11845,51 грн., штрафна санкція 2961,38 грн.);

№ від 28.09.2018 р., яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів суб`єктами підприємницької діяльності у розмірі 2961,38 грн. (в т.ч. основний платіж 2369,10 грн., штрафна санкція 592,28 грн)

Не погодившись з вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що документальна невиїзна перевірка була проведена митним органом безпідставно, а податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

За змістом частини 4 статті 69 Митного кодексу України (далі - МК України), у разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари.

За змістом Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД Митного тарифу України, що є додатком до Закону України "Про Митний тариф України" вбачається, що у разі коли згідно з правилом 2 (b) або з будь-яких інших причин товар на перший погляд (prima facie) можна віднести до двох чи більше товарних позицій, його класифікація здійснюється таким чином: (a) перевага надається тій товарній позиції, в якій товар описується конкретніше порівняно з товарними позиціями, де дається більш загальний його опис.

Класифікація товарів для цілей митного оформлення відбувається згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД), яка побудована на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів (ГС) та Комбінованої номенклатури Європейського Союзу (КН ЄС), відповідно до статті 311 МК України.

Порядок ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 року № 428, відповідно до пункту 2 якого УКТ ЗЕД, є товарною номенклатурою Митного тарифу, затвердженого Законом України "Про Митний тариф України", що використовується для цілей тарифного та інших видів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, ведення статистики зовнішньої торгівлі, здійснення митного оформлення товарів.

Колегія суддів зазначає, що класифікацію товарів за УКТ ЗЕД здійснює особа, яка подає декларацію. Орган доходів і зборів здійснює контроль за такою класифікацією і може самостійно визначити код задекларованого товару лише у тому разі, коли виявить порушення правил класифікації з боку декларанта. Повноваження контролюючого органу щодо самостійного визначення коду товару не є дискреційними та обумовлені виключно наявністю порушення правил класифікації з боку декларанта.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.08.2018 року по справі №815/3439/16.

Під час розгляду справи встановлено, що ТОВ "Автопартс-ВМ" за митними деклараціями від 22.12.2016р. №807100000/2016/051999, від 10.05.2017 р. №UA807170/2017/310996, від 30.10.2017 № UA807170/ та від 04.07.2018 №UA807170/2018/032125 ввезено на митну територію України товар "радіатор кондиціонера", митна вартість 166021,82 грн. та "компресор кондиціонера", митна вартість 62806,75 грн.

Ввезення вищевказаних товарів на митну територію України здійснювалось на підставі зовнішньоекономічних договорів (контрактів) від 06.02.2018 №UA-18RU-AVP, від 01.10.2017 №UA-RU-2017/10-01, від 20.01.2017 № UA17RU-AVP та від 05.09.2016 № UA0916RU, що стосуються предмета перевірки, укладених з ООО "Меридиан АНК" (Росія), ИП Королев Юрий Леонидович (Росія) та ИП Князев Игорь Николаевич (Росія).

За митними деклараціями від 22.12.2016р. №807100000/2016/051999, від 10.05.2017 р. №UA807170/2017/310996 та від 30.10.2017 № UA807170/ позивачем здійснено митне оформлення товару та імпортовані товари, зокрема, "радіатори для автомобілів: радіатор кондиціонера", які були заявлені до митного оформлення за кодом товару відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, пільгова ставка ввізного мита 0,0%.

Також, за митною декларацією від 04.07.2018 №UA807170/2018/032125 ТОВ "Автопартс-ВМ" здійснено митне оформлення товару та імпортовані товари, зокрема, "компресори: компресори кондиціонера", які були заявлені до митного оформлення за кодом товару відповідно до УКТ ЗЕД, пільгова ставка ввізного мита 2,0%.

За змістом частини 5 статті 69 МК України визначено, що у разі наявності складного випадку класифікації товару у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару, при виникненні суперечностей щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, необхідно застосовувати спеціальні знання, проводити дослідження.

Будь-яких підстав для зміни коду при митному оформленні контролюючим органом при митному оформленні товарів не вказувалось.

Підставою для проведення документальної невиїзної перевірки ТОВ "Автопартс-ВМ" слугували листи Державної фіскальної служби України від 10.04.2018 № 10730/7/99-99-19-03-01-17, від 21.06.2018 №18876/7/99-99-14-04-01-17 та від 20.06.2018 р. №1187/99-99-19-03-01-18, в яких ДФС України роз`яснено про обов`язок митних органів провести перевірки для забезпечення надходжень митних платежів до Державного бюджету.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.351 МК України, предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: 1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; 2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Аналіз наведених норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

У справі, що розглядалась, орган доходів і зборів здійснював перевірку правильності класифікації позивачем товарів після завершення митного контролю на підставі листів ДФС України, тобто вдруге.

Жодних відомостей про неподання позивачем документів, що необхідні для визначення коду товару під час його митного оформлення, доказів виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів, подання недостовірних документів або про факти протиправних дій чи бездіяльності з боку посадових осіб митниць, що здійснювали митний контроль, відповідач не надав.

Згідно із підпунктом 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України (далі - ПК України), контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Відповідно до пункту 54.5 статті 54 ПК України, якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Отже, обов`язок визначення у відношенні товару коду класифікації покладається на декларанта товару, що поставляється на митну територію України, а орган доходів і зборів має перевірити правильність класифікації товару, поданого до митного оформлення.

У разі виявлення під час митного оформлення товару порушення правил класифікації орган доходів і зборів має самостійно класифікувати такий товар.

Про зміну класифікації заявленого до митного оформлення товару орган приймає відповідне рішення, яке може бути предметом оскарження до органу вищого рівня або до суду. Повноваженнями щодо прийняття рішення про класифікацію товару орган доходів і зборів наділений і після проведення митного оформлення товару.

Якщо орган ДФС, приймаючи митну декларацію, самостійно визначає митну вартість товару та пропускає товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому він не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов`язань, за винятком, коли за наслідками службової перевірки або розгляду кримінальної справи встановлено змову між декларантом і митним органом, спрямовану на заниження обов`язкових платежів.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 08.05.2018 в справі №808/1341/14.

Також, у постанові від 20.03.2018 по справі №814/978/17 Верховний Суд вказав, що класифікацію товарів за УКТЗЕД здійснює особа, яка подає декларацію. Орган доходів і зборів здійснює контроль за такою класифікацією, може самостійно визначити код задекларованого товару лише у тому разі, коли виявить порушення правил класифікації з боку декларанта. Повноваження податкового органу щодо самостійного визначення коду товару не є дискреційними та обумовлені виключно наявністю порушення правил класифікації з боку декларанта.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У даному випадку, підставою для проведення позапланової перевірки позивача податковий орган зазначає частину 2 статті 351 МК України.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Однак, всупереч положень частини другої статті 77 КАС України, відповідачем не надано доказів на підтвердження наявності наведених у наведеній нормі підстав. Тоді, як імпортований позивачем товар, щодо правильності декларування кодів якого стосувалась документальна перевірка, пройшов митне оформлення. Митні декларації, в яких позивач задекларував до ввезення на митну територію України вище вказаний товар за кодом УКТ ЗЕД та , були прийняті митним органом, а імпортований товар випущений у вільний обіг.

На підставі викладеного, колегія суддів колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для нарахування позивачу суми грошового зобов`язання на підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Доводи апеляційної скарги щодо правомірності визначення позивачу суми грошового зобов`язання колегія суддів вважає необґрунтованими з вищезазначених підстав.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.04.2019 року по справі №520/228/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Донець Л.О. Гуцал М.І.
Повний текст постанови виготовлений 05.07.2019 року.