Справа № 300/1018/19
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 рокуЛьвів№857/6591/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання: Луців І.І.

за участю представника позивача Щадея В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 року у справі №300/1018/19 (головуючий суддя Остап`юк С.В. проголошене о 13:03 год. у м. Івано-Франківську повний текст складений 29.05.2019р.) за адміністративним позовом Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про скасування протиправним та скасування окремих положень індивідуального акту,-

В С Т А Н О В И В:

ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» звернулося в суд з адміністративним позовом до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування окремих положень індивідуального акту - постанови від 26.12.2018 у зведеному виконавчому провадженні за № 43824756 в частині накладення арешту на кошти боржника на розрахунковому рахунку за № НОМЕР_1, МФО 300528, відкритому у АТ «ОТП Банк» щодо виплати заробітної плати працівникам та сплати обов`язкових платежів до бюджету.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно оскаржуваної постанови протиправно накладено арешт на грошові кошти позивача, що містяться на розрахунковому рахунку за № НОМЕР_1, МФО 300528, відкритому у АТ «ОТП Банк», оскільки вказані рахунки призначені для забезпечення виплати заробітної плати працівникам підприємства, сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та інших обов`язкових зборів та платежів, внаслідок чого порушуються конституційні права громадян, які працюють на підприємстві та унеможливлюється виконання обов`язку позивача зі сплати податків та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 26.12.2018 у зведеному виконавчому провадженні за №43824756 в частині накладення арешту на кошти боржника - Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» на розрахунковому рахунку за НОМЕР_2, МФО 300528, відкритому у АТ «ОТП Банк» що призначені для виплати заробітної плати працівникам та сплати обов`язкових платежів до бюджетів.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права та невірним встановленням обставин у справі. Доводи апелянта зводяться до того, що згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей. Згідно із частинами першою та третьою статті 52 Закону № 1404-VIII виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувана.

На запит заступника начальника Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано- Франківській області, про відкриті рахунки у банках та фінансових установах орган ДФС надано відповідь, згідно якої у боржника є відкриті рахунки в ПАТ «Приватбанк», АТ «ОТП Банк», ПАТ «Фідобанк», ПАТ «Промінвестбанк», ТУ ДКСУ, АТ «Єврогазбанк». Згідно отриманої відповіді визначити чи підпадає будь-який рахунок під обмеження встановлені ч. 3 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» не було можливо. У відповідності до ч. 3 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша Фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. Жодних повідомлень на адресу Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано- Франківській області від АТ «ОТП Банк» (МФО 300528) про цільове призначення рахунку № НОМЕР_1 не надходило та постанову виконавця не було повернуто без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на рахунку. Виходячи з даного, дії заступника начальника Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області щодо винесення постанови є законними та відповідають вимогам ЗУ «Про виконавче провадження». Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідач в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи слідує, що 26.12.2018 заступником начальника Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківської області Люкляном О.П. при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №43824756 винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на кошти в межах суми 3 887 067, 20 гривень, що містяться на всіх рахунках Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», відкритих в Івано-Франківській філії ПАТ КБ «Приватбанк» м. Івано-Франківськ, МФО 336677; АТ «ОТП Банк», МФО 300528; Казначействі України, МФО 899998; ПАТ «Фідобанк», МФО 300175; ПАТ «Промінвестбанк», МФО 300012; ГУ ДКСУ в Івано-Франківській області, МФО 836014; ГУ ДКСУ у Львівській області, МФО 836014; АТ «Єврогазбанк», МФО 380430.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що накладення арешту на кошти позивача, які призначені для виплати заробітної плати та сплати обов`язкових платежів до бюджету унеможливлює своєчасну її виплату, що в свою чергу призводить до порушення конституційних прав громадян, які працюють у позивача та унеможливлюється виконання обов`язку позивача зі сплати податків та інших обов`язкових платежів.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначає порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Відповідно до частини 1 статті 48 даного Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Частиною 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статей 19-1 та 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Статтею 52 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи - підприємця.

Згідно з частиною 1 статті 52 цього ж Закону виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках (частина 3 статті 52 Закону).

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно з частиною 4 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Абзацом 2 частини 2 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина 5 статті 59 Закону).

Згідно з статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження повинно здійснюється з дотриманням засад, зокрема, верховенства права, законності, справедливості, неупередженості, об`єктивності, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Таким чином, судом першої інстанції вірно вказано на те, що першочерговість оплати праці працівників підприємств перед іншими платежами захищена статтею 43 Конституції України та частиною п`ятою статті 97 Кодексу законів про працю України, а своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Накладення арешту на кошти позивача, які призначені для виплати заробітної плати унеможливлює своєчасну її виплату, що в свою чергу може призвести до порушення конституційних прав громадян, які працюють у позивача.

Частинами першою та шостою статті 24 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

З врахуванням наведеного, судом вірно зазначено, що виплата підприємством заробітної плати є пріоритетною перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства (юридичної особи) та не може бути поставлена в залежність від погашення заборгованості за іншими платежами останнього.

Відповідно до частини другої статті 10 Конвенції «Про захист заробітної плати», ратифікованої Україною 04.08.1961, заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу) (частина 12 статті 9 зазначеного Закону).

Частиною 2 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення адміністрування податку на додану вартість» встановлено, що на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість не поширюється дія Закону України «Про виконавче провадження», зокрема на кошти, що перебувають на таких рахунках, не може бути: накладено арешт; звернено стягнення.

Згідно пункту 6.7 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 12.11.2003 за №492 суб`єкт господарювання для здійснення деяких видів виплат (заробітної плати, дивідендів, стипендій, пенсій, соціальної допомоги, повернення надлишково сплачених сум, інших виплат) має право відкрити поточні рахунки фізичним особам, уклавши з банком договір про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб.

Судом встановлено, що рахунок № НОМЕР_1 в АТ «ОТП Банк» (МФО 300528) використовується позивачем для виплати заробітної плати працівникам, сплати єдиного соціального внеску, податку з доходів фізичних осіб, військового збору та податку на додану вартість, що підтверджується довідкою АТ «ОТП Банк» за №І00-01/І00-3-293 від 27.12.2018.

Згідно копії генерального договору від 24.02.2017 за №SP/I00/000220/17, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Державним підприємством «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» банк, серед іншого, відкриває карткові рахунки на користь працівників організації на основі належним чином заповненої заяви-анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк»; здійснює обслуговування карткових рахунків держателів за Дебетово-кредитовою схемою; здійснює розрахунково-касове обслуговування організації по перерахуванню сум оплати праці та інших надходжень, які не відносяться до оплати праці та не суперечать чинному законодавству України (пункт 2.1 договору).

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що накладення арешту на кошти позивача, які призначені для виплати заробітної плати та сплати обов`язкових платежів до бюджету унеможливлює своєчасну її виплату, що в свою чергу призводить до порушення конституційних прав громадян, які працюють у позивача та унеможливлюється виконання обов`язку позивача зі сплати податків та інших обов`язкових платежів.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області - залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 року у справі №300/1018/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
В. С. Затолочний
Повний текст постанови складено 04.07.2019р.