Справа № 300/1208/19
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
"01" липня 2019 р. Справа № 300/1208/19
м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Гундяк В.Д., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної ради про визнання протиправним та скасування рішення, -
В С Т А Н О В И В:
ухвалою суду від 10.06.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної ради про визнання протиправним та скасування рішення залишено без руху.
Згідно даної ухвали позивачу надано десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення недоліку позовної заяви шляхом зазначення в позовній заяві відомостей про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт.
24.06.2019 року на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення вищевказаного недоліку. Як вбачається із даної заяви ОСОБА_1 обгрунтовує порушення своїх прав оскаржуваним рішенням та застосування до нього оскаржуваного нормативно-правового акта і належність до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт, тією обставиною, що оскільки м. Івано-Франківськ та Івано-Франківська область є курортним регіоном, в якому проживають його друзі та партнери по роботі, то він один раз на місяць відвідує дану область, що на його думку, свідчить про використання ним культурного продукту у цей час на даній території.
Однак з урахуванням вказаного позивачем, на переконання суду, у встановлений строк ОСОБА_1 недолік позовної заяви не усунув з огляду на наступне.
Так, судом встановлено, що позовною вимогою, заявленою ОСОБА_1 , є визнання протиправним та скасування рішення Івано-Франківської обласної ради від 07.12.2018 року «Про мораторій на публічне використання російськомовного культурного продукту агресора на території Івано-Франківської області», яким встановлено мораторій на публічне використання російськомовного культурного продукту агресора, зокрема діячів культури, внесених до переліку осіб, які створюють загрозу національній безпеці України, в будь-яких формах на території Івано-Франківської області до моменту повного припинення окупації території України.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
За змістом частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист в тому числі шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.
При цьому, особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів місцевого самоврядування, визначено статтею 264 КАС України.
Так, у частині другій вказаної статті зазначено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.
Таким чином, процесуальний закон вимагає, щоб у позовній заяві про оскарження нормативно-правового акта позивач, з-поміж іншого, обґрунтував свою належність до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт.
Звертаючись до суду з позовом щодо законності нормативно-правового акта суб`єкта владних повноважень, позивач також повинен пояснити які правові наслідки безпосередньо для нього породжує оскаржене рішення суб`єкта владних повноважень.
Відсутність у будь-кого, зокрема й у позивача, прав та/або обов`язків у зв`язку з прийняттям оскаржуваних рішень не породжує у такої особи і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.
Правову позицію аналогічного змісту неодноразово висловлював Верховний Суд України, зокрема у постановах від 15 липня 2014 року у справі № 21-273а14, від 3 лютого 2015 року у справі № 21-617а14, від 12 квітня 2017 року у справі №П/800/589/16.
З системного аналізу положень Закону України "Про авторські та суміжні права" під законодавчим терміном "публічне", вжитим в оскарженому рішенні, по відношенню до культурного продукту слід розуміти подання творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім`ї або близьких знайомих цієї сім`ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час чи будь-яку демонстрацію оригіналу або примірника твору, виконання, фонограми, відеограми, передачі організації мовлення безпосередньо або на екрані за допомогою плівки, слайда, телевізійного кадру тощо (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) або за допомогою інших пристроїв чи процесів у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім`ї чи близьких знайомих цієї сім`ї особи, яка здійснює показ, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час (публічний показ аудіовізуального твору чи відеограми означає також демонстрацію окремих кадрів аудіовізуального твору чи відеограми без дотримання їх послідовності).
Проте, ОСОБА_1 не повідомив суду яким чином він використовує чи планує використовувати публічно російськомовний культурний продукт агресора, зокрема діячів культури, внесених до переліку осіб, які створюють загрозу національній безпеці України, в будь-яких формах на території Івано-Франківської області. При цьому суд приймає до уваги те, що ОСОБА_1 є мешканцем Харківської області, не вказав у позовній заяві про здійснення ним на території Івано-Франківської області підприємницької чи іншої публічної діяльності. Натомість, як зазначено позивачем у поданій на виконання ухвали суду від 10.06.2019 року заяві, його візити до Івано-Франківської області є виключно приватними.
За таких обставин, оскільки приватне використання вищевказаного продукту рішенням Івано-Франківської обласної ради від 07.12.2018 року заборонено не було, приписи даного рішення на позивача, як суб`єкта приватно-правових відносин, не поширюються.
Вищенаведене на переконання суду, позбавляє суд можливості віднести позивача до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт.
Таким чином, суд зазначає, що надані позивачем обґрунтування без надання жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх доводів, не підтверджують факту наявності у позивача права оскаржити нормативно-правовий акт, з огляду на те, що позивачем не доведено, що він є особою, щодо якої застосовано або особою, яка є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.
Одночасно суд зазначає, що навіть у випадку, коли нормативно-правовий акт оскаржує суб`єкт, щодо якого може бути застосований цей акт, наслідки для позивача у вигляді порушення його прав, свобод та законних інтересів внаслідок чинності такого акта або окремих його положень мають бути "неминучими", а не "можливими", тобто такими, що можуть і не настати. Отже порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Однак позивачем не надано жодних доказів на підтвердження неминучості порушення його права внаслідок встановлення Івано-Франківською обласною радою мораторію на публічне використання російськомовного культурного продукту агресора на території області.
Відповідно до п.1 ч.4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС) України, позовна заява повертається позивачеві судом, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
З огляду на вищевикладене недолік залишеної без руху позовної заяви позивачем не усунуто, а відтак суд дійшов висновку про наявність підстави для повернення позовної заяви позивачу.
На підставі наведеного та керуючись п.1 ч.4 ст.169 КАС України, суддя, -
У Х В А Л И В:
позовну заяву ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної ради про визнання протиправним та скасування рішення повернути позивачу з усіма доданими документами.
Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до Івано-Франківського окружного адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Згідно ст. 256 КАС України ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).
Ухвала може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з 01.07.2019 року, як з дня складення повного судового рішення.

Суддя /підпис/ Гундяк В.Д.