Справа № 1540/4679/18
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 р.м. ОдесаСправа № 1540/4679/18
Головуючий в 1 інстанції: Балан Я. В.

Пятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Димерлія О.О.

Коваля М.П.

За участю: секретаря Сторчака О.О.

представника апелянта Соловійчук Ю.В. (ордер від 02.04.2019 року)

представника відповідача Наумової К.М. (довіреність від 14.11.2018 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2019 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 17.05.2018 року №; №; №; №.

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням норм податкового законодавства, не обґрунтовані, прийняті без урахування фактичних обставин справи, а тому - підлягають скасуванню. На думку позивача, контролюючий орган в ході перевірки належним чином не підтвердив наявність вказаних в акті перевірки порушень.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 17.05.2018 року. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

В апеляційній скарзі Фізична особа-підприємець ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати судове рішення в частині залишення позову без задоволення та прийняти в цій частині нове про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДФС в Одеській області у період з 12.03.2018 року по 30.03.2018 року проведено документальну планову виїзну перевірку СГД ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового законодавства, правильності нарахування обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, за результатом якої складено акт від 06.04.2018 року №756/15-32-13-05/.

Зазначеною перевіркою встановлено порушення позивачем, зокрема, п. 292.1 ст. 292, п. 293.3 ст. 293 Податкового Кодексу України, в результаті чого донарахуванню підлягає єдиний податок за 2016 рік у сумі 8478,23 грн.; п. 44.1, п. 44.6 ст. 44, п. 16.1 ст. 16, п. 85.2 ст. 85 Податкового Кодексу України, що виразилось у ненаданні до перевірки документів за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року; п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, абз. б п.п. 192.1.1. п. 192.1 ст. 192, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 , п. 200.2 ст. 200 Розділу V Податкового кодексу України, в результаті чого донарахуванню підлягає податок на додану вартість у сумі 319 047,99 грн., а саме за листопад 2017 року - у сумі 36 466,33 грн., за грудень 2017 року - 163 841 грн., а також зменшенню від'ємне значення на 118 740,66 грн.

На підставі виявлених порушень відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 17.05.2018 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з єдиного податку фізичних осіб за основним платежем у розмірі 8 478,23 грн. та застосовано штрафні санкції у сумі 2 119,56 грн.; №, яким застосовано штрафні санкції у сумі 510 грн.; №, яким збільшено суму грошового зобовязання по податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 303 000,33 грн. та застосовано штрафні санкції у сумі 75 750,08 грн.

Позивач скористався своїм правом адміністративного оскарження рішень відповідача, подавши скаргу до контролюючого органу вищого рівня, проте скарга була залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін.

Не погоджуючись із визначенням податкових зобов'язань та застосуванням санкцій, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому ставиться питання про скасування рішень суб'єкта владних повноважень.

Вирішуючи спір по суті в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки висновки контролюючого органу про порушення позивачем правил оподаткування податком на додану вартість, а також зі сплати єдиного податку та дотримання податкового зобов'язку щодо забезпечення контролюючого органу на його вимогу відповідною документацією для перевірки знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та не спростовані позивачем, визначення зобов'язань відбулось з дотриманням чинного законодавства, обґрунтовано, у зв'язку із чим підстави для скасування вказаних рішень суб'єкта владних повноважень відсутні.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не у повній мірі відповідають дійсним обставинам справи та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 291.2 ст. 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Разом з цим, відповідно до п. 292.1 ст. 292 Податкового кодексу України доходом платника єдиного податку є: 1) для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Згідно із п. 292.6 ст. 292 Податкового кодексу України датою отримання доходу платника єдиного податку є дата надходження коштів платнику єдиного податку у грошовій (готівковій або безготівковій) формі, дата підписання платником єдиного податку акта приймання-передачі безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг). Для платника єдиного податку третьої групи, який є платником податку на додану вартість, датою отримання доходу є дата списання кредиторської заборгованості, за якою минув строк позовної давності.

Для платника єдиного податку третьої групи (юридичні особи) датою отримання доходу також є дата відвантаження товарів (виконання робіт, надання послуг), за які отримана попередня оплата (аванс) у період сплати інших податків і зборів, визначених цим Кодексом.

Пунктом 292.11 вказаної статті Податкового кодексу України визначено, що до складу доходу, визначеного цією статтею, не включаються: 1) суми податку на додану вартість; 2) суми коштів, отриманих за внутрішніми розрахунками між структурними підрозділами платника єдиного податку; 3) суми фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, отриманої та поверненої протягом 12 календарних місяців з дня її отримання, та суми кредитів; 4) суми коштів цільового призначення, що надійшли від Пенсійного фонду та інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, з бюджетів або державних цільових фондів, у тому числі в межах державних або місцевих програм; 5) суми коштів (аванс, передоплата), що повертаються покупцю товару (робіт, послуг) - платнику єдиного податку та/або повертаються платником єдиного податку покупцю товару (робіт, послуг), якщо таке повернення відбувається внаслідок повернення товару, розірвання договору або за листом-заявою про повернення коштів; 6) суми коштів, що надійшли як оплата товарів (робіт, послуг), реалізованих у період сплати інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом, вартість яких була включена до доходу юридичної особи при обчисленні податку на прибуток підприємств або загального оподатковуваного доходу фізичної особи - підприємця; 7) суми податку на додану вартість, що надійшли у вартості товарів (виконаних робіт, наданих послуг), відвантажених (поставлених) у період сплати інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом; 8) суми коштів та вартість майна, внесені засновниками або учасниками платника єдиного податку до статутного капіталу такого платника; 9) суми коштів у частині надмірно сплачених податків і зборів, встановлених цим Кодексом, та суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що повертаються платнику єдиного податку з бюджетів або державних цільових фондів; 10) дивіденди, отримані платником єдиного податку - юридичною особою від інших платників податків, оподатковані в порядку, визначеному цим Кодексом.

Так, за результатом аналізу розрахункового рахунку та даних податкового обліку ФОП ОСОБА_4 за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року контролюючим органом з урахуванням надходжень за вказаний період, які мають бути включені платником до складу валового доходу, встановлено розбіжності між задекларованим доходом та даними, дослідженими під час перевірки, в результаті чого занижено єдиний податок у розмірі 8 478,23 грн., у тому числі за 1 квартал 2016 року - у сумі 8 000 грн., за 3 квартал 2016 року - 0,81 грн. та за 2016 рік - 477,42 грн.

З цього приводу позивач пояснив, що вказані кошти являються відповідною фінансовою допомогою, одержаною від ТОВ "Крейда" за договором від 08.02.2016 року №08/02-16, а тому в силу п. 292.11 ст. 292 Податкового кодексу України ці надходження не є об'єктом оподаткування єдиного податку.

Водночас, згідно рахунку від 04.02.2016 року №КА15 вказаний платіж призначений для оплати за поліграфічні послуги, які надаються позивачем в межах своєї господарської діяльності.

Зазначені обставини свідчать про правомірність висновку контролюючого органу про те, що перерахування вказаних коштів здійснено на виконання певної господарської операції, результати якої зумовлюють платника відобразити що в своєму пдатковому обліку та врахувати під час визначення об'єкту оподаткування з єдиного податку.

Отже, донарахування зобов'язання та застосування санкцій згідно податкового повідомлення-рішення від 17.05.2018 року № відбулось обґрунтовано та із повним дотриманням правил податкового законодавства.

Разом з цим, судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до пп. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При проведенні перевірок посадові особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності) (п. 85.4 ст. 85 Податкового кодексу України).

У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 статті 44 Податкового кодексу України платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Відповідно до п. 85.6 ст. 85 Податкового кодексу України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Згідно із п. 121.1 ст. 121 Податкового кодексу України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Судом першої інстанції надано вірну правову оцінку наведеним правилам податкового законодавства та правильно зазначено, що з початку проведення перевірки у позивача виникає обов'язок надати контролюючому органу на виконання відповідного запиту інформації та її документальне підтвердження з питань в межах предмету перевірки із зазначенням конкретного переліку документів та інформації, що запитуються. Невиконання платником таких вимог є наслідком застосування до нього відповідальності у вигляді штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, не надання позивачем на запити контролюючого органу №б/н/10/15-32-13-05 від 26.03.2018 року, №б/н/10/15-32-13-05 від 23.03.2018 року необхідних для перевірки документів оформлено актом Головного управління ДФС в Одеській області №373/13-05 від 06.04.2018 року.

З огляду на те, що позивач не забезпечив контролюючий орган необхідною первинною і бухгалтерською документацією та на спростування цих обставин не надав належних доказів, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що застосування санкцій згідно податкового повідомлення-рішення № від 17.05.2018 року відбулось правомірно, у зв'язку із чим підстави для його скасування відсутні.

Водночас, апеляційний суд враховує, що об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу III Податкового кодексу України.

Пунктом 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України визначено, зокрема, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно із п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних (пп.192.1.1 п.192.1 ст.192 Податкового кодексу України).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 Податкового кодексу України, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 Податкового кодексу України.

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими, платник податку несе відповідальність відповідно до Податкового кодексу України.

Під час перевірки достовірності відображених показників у поданих деклараціях з податку на додану вартість позивача (рядки 1-8.4) за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, встановлено заниження задекларованих субєктом підприємницької діяльності показників у рядку (1-8.4) Декларації з податку на додану вартість на загальну суму 16 047,66 грн., яке виникло у звязку з не включенням до складу валового доходу та валових зобовязань з ПДВ сум отриманого доходу від здійснення підприємницької діяльності, чим порушено п.185.1 ст.185, п.187.1 ст. 187 Податкового кодексу України.

Крім того, контролюючим органом встановлено завищення податкового кредиту з ПДВ у листопаді 2017 року на 303 000,33 грн., оскільки, згідно виписок банків, наданих позивачем до перевірки, передплата 30 % у розмірі 858 000 грн. та доплата у розмірі 642 000 грн. та 500 000 грн., за принтер GZH3206SG для широкоформатного друку придбаний у ТОВ "Орлі Груп", включені до податкового кредиту позивача за липень та серпень 2017 року.

У листопаді 2017 року ФОП ОСОБА_4 повернув у безготівковій формі через розрахунковий рахунок "помилково перераховані кошти" ТОВ "Орлі Груп" у сумі 2 000 000 грн. (в тому числі ПДВ 333 333,33 грн.), проте згідно Додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2017 року, наданої до контролюючого органу ГУ ДФС в Одеській області, відкориговано лише 182 000 грн. (у тому числі ПДВ 30 333 грн.) по контрагенту ТОВ "Орлі Груп".

При цьому, апеляційний суд враховує, що 12.06.2017 року між позивачем та ТОВ "ОРЛІ ГРУП" укладено договір поставки №55 ПОГ, за яким ТОВ "ОРЛІ ГРУП" зобов'язується поставити ФОП ОСОБА_4 товар, визначений цим договором та специфікацією, а ФОП ОСОБА_4 - прийняти товар у власність та оплатити його.

На виконання умов вказаного договору позивачем згідно платіжного доручення від 13.07.2017 року №246 на підставі виставленого ТОВ "ОРЛІ ГРУП" рахунку від 12.06.2017 року №1022 перераховано 858 000 грн. (у тому числі ПДВ - 143 000 грн.), платіжного доручення від 14.07.2017 року №252 перераховано 642 000 грн. (у тому числі ПДВ - 107 000 грн.), платіжного доручення від 17.08.2017 року №293 - 500 000 грн. (у тому числі ПДВ 83 333,33 грн.).

Під час оплати товару позивачем відповідні суми ПДВ включено у складі податкового кредиту в липні та серпні 2017 року.

Разом з цим, суми оплати у розмірі 2 000 000 грн. ТОВ "ОРЛІ ГРУП" повернуло позивачу згідно платіжних доручень від 21.11.2017 року №592, №594, від 22.11.2017 року №595, №596, від 23.11.2017 року №598, сформовано розрахунки коригування кількісних і вартісних показників у зв'язку із поверненням попередньої оплати: від 21.11.2017 року №129 до податкової накладної від 17.08.2017 року №90 на суму ПДВ 83 333,33 грн., від 21.11.2017 року №138 до податкової накладної від 14.07.2017 року №63 на суму ПДВ - 76 666,67 грн., від 22.11.2017 року №148 до податкової накладної від 14.07.2017 року на суму ПДВ 143 000 грн.

Відповідно до п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка складена на отримувача - платника податку, підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних: постачальником (продавцем) товарів/послуг, якщо передбачається збільшення суми компенсації їх вартості на користь такого постачальника або якщо коригування кількісних та вартісних показників у підсумку не змінює суму компенсації; отримувачем (покупцем) товарів/послуг, якщо передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, для чого постачальник надсилає складений розрахунок коригування отримувачу.

Згідно із п.п. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок; б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв'язку з отриманням таких товарів/послуг.

Постачальник має право зменшити суму податкових зобов'язань лише після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.

Водночас, згідно із п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За правилами п. 198.6 вказаної статті Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних / розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні / розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Аналіз наведених норм показав, що у разі повернення покупцем товарів/послуг постачальнику або повернення постачальником покупцю суми попередньої оплати за товари/послуги, суми податкового кредиту, сплачені у ціні товару/послуг, підлягають коригуванню у відповідній частині.

Всі коригування податкового кредиту підлягають відповідній реєстрації, після чого виникає право на приведення податкового обліку у зв'язку із цими обставинами.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання приписів ст. 192 Податкового кодексу України відповідні розрахунки коригування сум податку на додану вартість позивач направив на реєстрацію в ДФС України.

Вказана реєстрація зупинена контролюючим органом на підставі п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України.

Після відновлення реєстрації дані розрахунків коригування сум податку на додану вартість включені платником у змісті податкових декларацій з податку на додану вартість за лютий 2018 року, серпень 2018 року.

На думку колегії суддів, зазначені обставини свідчать про правильну послідовність дій платника податків та наявність у нього обставин, що унеможливили відобразити достовірні дані сум податкового кредиту у перевіряємому відповідачем періоді.

За таких обставин, оскільки під час визначення змін у сумах податкового кредиту позивач діяв з дотриманням правил податкового законодавства, колегія суддів вважає, що збільшення грошового зобов'язання та застосування санкцій згідно податкового повідомлення-рішення не може відповідати критерію обґрунтованості і правомірності, що є безумовною підставою для скасування рішення суб'єкта владних повноважень.

Враховуючи викладене, оскільки висновки суду першої інстанції не у повній мірі відповідають нормам матеріального права та дійсним обставинам справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 317 КАС України підлягає частковому скасуванню та ухвалення у відповідній частині нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2019 року в частині відмови у задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.05.2018 року № скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення -рішення від 17.05.2018 року № - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 17.05.2018 року №.

В іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 01.07.2019 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

М.П. Коваль