Справа № 280/5343/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 червня 2019 року м. Дніпросправа № 280/5343/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Суховарова А.В.,

секретар судового засідання: Комар Н.В.

за участю: представників позивача: ОСОБА_1 ;

ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.03.2019 (головуючий суддя Татаринов Д.В., рішення складено в повному обсязі 28.03.2019)

в адміністративній справі №280/5343/18 за позовом ОСОБА_3 до відповідача Відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до відповідача Відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області.

Просила зобов`язати Відділ реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області зняти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що 16 серпня 2018 року ОСОБА_3 приїздила до м. Мелітополя та звернулась до центру падання адміністративних послуг виконавчого комітету Мелітопольської міської ради с заявою про зняття її з реєстрації, надавши при цьому паспорт громадянки РФ та свідоцтво про укладення шлюбу. Так 16 серпня 2018 року вона отримала від головного спеціаліста відділу реєстрації центра надання адміністративних послуг відмову у знятті з реєстрації місця проживання, яка обґрунтована абзацом 2 статті 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Представник вказує, що наявність реєстрації за адресою АДРЕСА_1 порушує право ОСОБА_5 на вільний вибір місця проживання, її майнові права, оскільки вони повинна сплачувати комунальні послуги, які вона не отримує в силу того, що проживає в іншій державі, порушуються майнові права інших співвласників будинку, оскільки, відповідно до абзацу 2 підпункту 3 пункту 6 Положення про порядок призначення житлових субсидій, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №329 в редакції від 27 квітня 2018 року, субсидії не призначаються, якщо у складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства є особи, що досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.03.2019 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що зняття з місця реєстрації ОСОБА_3 повинно було здійснюватися під час оформлення відповідних документів для виїзду за кордон на постійне проживання. Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд виходив з того, що оскільки на момент звернення до відповідача позивач є громадянкою Російської Федерації та перебуває там на постійному проживанні (зареєстрована: АДРЕСА_2 ) то на неї не може розповсюджуватися Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», оскільки цей закон регулює відносини громадян, або осіб без громадянства які перебувають на території України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представником позивача подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалите нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідач у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Представники позивача у судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги, просили скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Надали пояснення аналогічні, викладеним в апеляційній скарзі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що На початку 2014 року ОСОБА_6 виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, де 24 лютого 2014 року зареєструвала своє постійне місце проживання по АДРЕСА_2 де і проживає до теперішнього часу.

03 вересня 2014 року ОСОБА_6 уклала шлюб та змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».

15 вересня 2014 року ОСОБА_6 отримала паспорт громадянки Російської Федерації № НОМЕР_1 на прізвище « ОСОБА_6 », у якому зареєструвала своє постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , РФ, - і постійно проживає за зазначеною адресою.

16 серпня 2018 року ОСОБА_8 отримала від головного спеціаліста відділу реєстрації центра надання адміністративних послуг відмову у знятті з реєстрації місця проживання, яка обґрунтована абзацом 2 статті 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» норми ЦК України, КАС України.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, матеріалами справи підтверджується, що позивач звернулася до відповідача Відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» із заявою про зняття з реєстрації місця проживання.

Відповідно до частини 1 статті 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі:

- заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації;

- судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;

- свідоцтва про смерть;

- паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку;

- інших документів, які свідчать про припинення:

підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства;

підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту;

підстав на право користування житловим приміщенням.

Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону.

Розглядаючи даний спір, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

З установлених фактичних обставин справи вбачається, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи з приводу захисту житлових прав та інтересів позивача, а отже, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі частини першої статті 19 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктивний склад учасників справи можна дійти висновку про закриття провадження у справі у зв`язку з пит., що така справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Саме така правова позиція зазначена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 826/3620/17 (провадження 11-1393апп18).

Водночас, згідно із ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже суд апеляційної інстанції зобов`язаний враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги Постанову Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 537/3653/16-а, згідно якої зазначено, що участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.

Слід зазначити, що предметом розгляду у даній справі є протиправні, на думку позивача, дії Відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області щодо відмови у знятті з реєстрації місця проживання.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції даній спір пов`язаний з реалізацією житлових прав особи, тобто з цивільним правом. Натомість, відповідач у таких відносинах владних управлінських функцій щодо позивача не здійснює, а є органом, якій виконує свої обов`язки щодо зняття з реєстрації або реєстрації у відношеннях з власником майна.

Відтак, спір про захист права конкретної фізичної особи на користування житлом є не публічним, а приватноправовим. Держава, юридичні особи публічного права можуть бути учасниками цивільних відносин, а розгляд такого спору між ними проводиться за правилами цивільного судочинства.

Так, у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

За таких обставин ухвалене в адміністративній справі судове рішення судом першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати, закривши провадження у справі.

Керуючись п.1 ч.1 ст.238, ст. 315, ч.1 ст. 319, ст. 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.03.2019 - задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.03.2019 - скасувати.

Провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили 21.06.2019 та може бути оскаржена до Верховного Суду згідно ст. 328, 329 КАС України шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 21.06.2019.

В повному обсязі постанова виготовлена 27.06.2019.

Головуючий суддя Ю.В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя А.В. Суховаров