Справа № 1540/3919/18
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2019 р. м. ОдесаСправа № 1540/3919/18

Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М. М. рішення суду першої інстанції прийнято у м. Одеса 14 лютого 2019 року о 15:26 год.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

при секретарі Голобородько Д.В.,

за участі сторін:

представника позивача ОСОБА_1 О.М.,

представника Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області Демидової А.В.,

представника Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області Топової О.П., Погожого Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Управлінню Державної міграційної служби України в Херсонській області, Головному управлінню Державної міграційної служби України в Одеській області, а саме: визнання протиправною та скасування постанови від 07 вересня 2007 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну; зобов`язання видати нову посвідку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, так як міграційним органом безпідставно скасовано дозвіл позивача на імміграцію в Україну.

При цьому, апелянтом зазначається, що оскаржуване рішення міграційного органу про скасування дозволу на імміграцію в України порушує його встановлений спосіб проживання в Україні, свідчить про непропорційне втручання в його права, а також негативно впливає на його дітей, які є громадянами України.

В свою чергу, відповідачем подано відзив на вказану апеляційну скаргу, відповідно до якого вбачається, що судом першої інстанції прийнято правомірне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, так як приймаючи оскаржуване рішення відповідач діяв на підставі у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що громадянин В`єтнаму ОСОБА_2 09 червня 2004 року звернувся до Управління МВС в Херсонській області із заявою про отримання дозволу на імміграцію та залишення на постійне місце проживання в Україні як іноземець, який прибув в Україну до 06 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в`єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 02 квітня 1981 року, та залишився проживати на території України після закінчення цієї Угоди.

До заяви було долучено: копія національного паспорту № НОМЕР_1 , виданого Посольством Соціалістичної Республіки В`єтнам в Україні 30 січня 2004 року терміном дії до 30 січня 2009 року, переклад паспорту на українську мову, довідка Посольства Соціалістичної Республіки В`єтнам V-04/СNTP від 26 травня 2004 про відсутність у позивача судимостей на території В`єтнаму, довідка Посольства Соціалістичної Республіки В`єтнам V-04/СNTP від 26 травня 2004 року про відсутність заперечень щодо залишення на постійне проживання в Україні, довідка ЗАТ «Лутекс» про те, що ОСОБА_2 з лютого 1991року по вересень 1992 року працював на Луганському тонкосуконному комбінаті.

В свою чергу, 24 червня 2004 року інспектором УМВС України в Херсонській області прийнято висновок про залишення на постійне проживання в Україні громадянина СР В`єтнам ОСОБА_2 на підставі п. 4 Прикінцевих положень ЗУ «Про імміграцію», як особи, яка працювала за міжурядовою Угодою між СРСР В`єтнам з 05 лютого 1991 року.

Так, 24 червня 2004 року ОСОБА_2 документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 терміном дії «безстроково».

Між тим, 07 вересня 2007 року ст.інспектором ВГІРФО УМВС України в Херсонській області складено висновок про скасування дозволу на імміграцію, вилучення та анулювання посвідки, з підстав того, що посвідка серії НОМЕР_3 043536 оформлена з порушенням вимог п.4 абз.4 Прикінцевих положень ЗУ «Про імміграцію», а саме, посвідку видано вперше після закінчення встановленого терміну оформлення для осіб, які прибули в Україну до 1998 року за Угодою між Урядом СР ОСОБА_3 та ОСОБА_4 СРСР.

Висновок складено на підставі п. 6 ст. 12 ЗУ «Про імміграцію».

Крім того, 07 вересня 2007 року ВГІРФО УМВС України в Херсонській області прийнято постанову про скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_2 , яку затверджено УМВС України в Херсонській області. Відповідно до зазначеної постанови посвідка на постійне проживання, видана ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 від 24 червня 2004 року визнана недійсною та такою, що підлягає вилученню.

Не погоджуючись з постановою про скасування дозволу на імміграцію в Україну позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції, з яким не погоджується судова колегія, зроблено висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, так як позивач не мав правових підстав на отримання посвідки про постійне місце проживання в Україні, з огляду на наступне.

Так, умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства регламентовано Законом України «Про імміграцію».

Згідно абз. 6 ст. 1 ЗУ «Про імміграцію», посвідка на постійне проживання - це документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Відповідно до п. 4 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про імміграцію», вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземців та осіб без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в`єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання.

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі - посвідки) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання встановлений Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим наказом Міністерства юстиції № 251 від 28 березня 2012 року.

Згідно ст. 12 ЗУ «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про імміграцію», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин позивачем оскаржено постанову Відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області від 07 вересня 2007 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

При цьому, колегія суддів зазначає, що на момент розгляду даної справи Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області є процесуальним правонаступником ліквідованого Відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області.

В свою чергу, оскаржуваним наказом скасовано дозвіл позивача на імміграцію в Україну та вилучено його посвідку на постійне проживання в Україні, так як її оформлено у порушення абз. 4 п. 5 Прикінцевих положень ЗУ «Про імміграцію», оскільки позивач звернувся до міграційного органу після встановленого 6-місячного строку з дня набрання чинності Законом України «Про імміграцію».

Між тим, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, з аналізу міграційного законодавства вбачається, що посвідка на постійне проживання в Україні видається іноземцям у разі отримання дозволу на імміграцію.

При цьому, іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну до 06 березня 1998 року посвідка на постійне проживання в Україні видається без оформлення дозволу на імміграцію у разі звернення із заявою про видачу вказаної посвідки протягом шести місяців з дня набрання чинності ЗУ «Про імміграцію» від 07 червня 2001 року № 2491-ІІІ.

В даному випадку, Закон України «Про імміграцію» від 07 червня 2001 року № 2491-ІІІ опубліковано 07 липня 2001 року у виданні «Урядовий кур`єр» № 119, а тому цей Закон набув чинності з 07 серпня 2001 року.

В свою чергу, матеріалами справи підтверджується, що позивач прибув до України у 1991 році та був працевлаштований відповідно до Урядової Угоди між Соціалістичною Республікою В`єтнам та СРСР від 02 квітня 1981 року «Про направлення та прийняття в`єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємствах і в організаціях СРСР».

При цьому, у червні 2004 року, тобто з пропуском зазначеного 6-місячного строку, позивач звернувся до міграційного органу.

Проте, при наданні позивачу посвідки на постійне місце проживання в Україні у 2004 році суб`єктом владних повноважень проведено перевірку законності залишення його на постійне проживання на території України за наслідком якої не знайдено підстав для відмови у наданні посвідки на постійне місце проживання в Україні.

Крім того, з моменту документування позивача посвідкою на постійне проживання не виникало нових обставин, які б тягли за собою обґрунтованої необхідності у скасуванні дозволу на імміграцію.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що перелік підстав для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію визначений у ст. 12 Закон України «Про імміграцію».

При цьому, є безпідставними посилання міграційного оркану на можливість скасування дозволу на імміграцію з інших підстав, зокрема, з підстав пропуску шестимісячного строку для подання заяви про видачу посвідки на постійне проживання в Україні, так як чинним законодавством такої можливості не передбачено.

Крім того, з моменту отримання посвідки по день її вилучення, проживаючи на території України, позивачем не порушувалось чинне законодавство України, злочинів не скоєно (що не спростовано відповідачами), а тому в межах спірних правовідносин відсутні, передбачені ЗУ «Про імміграцію», підстав для скасування дозволу та посвідки позивача, внаслідок чого оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню.

В свою чергу, судом першої інстанції належної оцінки вказаним обставинам не надано, а як наслідок зроблено помилковий висновок про відмову у задоволенні позовних вимог.

Між тим, колегія суддів вважає передчасною можливість зобов`язувати у судовому порядку Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області поновити посвідку позивача, шляхом видачі нової посвідки, так як вказаний міграційний орган не приймав участі у скасуванні попередньої посвідки позивача.

При цьому, у матеріалах справи відсутні докази звернення до вказаного органу із відповідними вимогами, а тому позивач вправі звернутись з відповідною заявою, враховуючи факт його проживання в м. Одеса.

В свою чергу, адміністративний суд не може виконувати функції органів державної влади та перебирати на себе їхні повноваження.

Тому, беручи до уваги, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального і процесуального права, наявні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року - скасувати, прийнявши у справі нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 .

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області від 07 вересня 2007 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну, що прийнята відносно громадянина В`єтнаму ОСОБА_2 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати, а саме частково сплачений судовий збір, у сумі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів після складання повного судового рішення, відповідно до вимог ст. 243 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 02 липня 2019 року.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: Ю.М. Градовський

А.В. Крусян