Справа № 2а/0470/13803/12
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2019 року

Київ

справа №2а/0470/13803/12

адміністративне провадження №К/9901/1355/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.01.2013 (суддя Боженко Н.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2013 (головуючий суддя Я.В. Семененко Я.В., судді: Бишевська Н.А., Добродняк І.Ю.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трубопрокатний завод «Лівобережний» до Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції у м.Дніпропетровську Дніпропетровської області Державної податкової служби, за участю Прокуратури Дніпропетровської області про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Трубопрокатний завод «Лівобережний» звернулось до суду з адміністративним позовом до Лівобережної міжрайонної ДПІ м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 31.05.2012 №, №, №.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.01.2013, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2013, позов задоволено.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій відповідач оскаржив їх у касаційному порядку. У касаційній скарзі податковий орган просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти у справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування касаційної скарги податковий орган вказує, що судами порушено норми матеріального права, зокрема, Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», Податкового кодексу України, неповне з`ясування обставин справи. Доводи відповідача у касаційній скарзі є тотожними до доводів апеляційної скарги. Касаційна скарга обґрунтована висновками контролюючого органу, які зроблено в акті перевірки, що став підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Позивач правом подання заперечень на касаційну скаргу не скористався, що не перешкоджає касаційному розгляду справи.

Ухвалою Верховного Суду від 24.06.2019 попередній розгляд справи призначено на 26.06.2019.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно з частиною третьою статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами попередніх інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що посадовими особами податкового органу проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Трубопрокатний завод «Лівобережний» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 по 31.12.2011, за результатами якої складено акт від 27.04.2012 №1613/23/35165655.

В акті перевірки вказано на порушення підприємством вимог:

підпунктів 4.1.1, 4.1.5 пункту 4.1 статті 4, пункту 6.1 статті 6, підпункту 7.6.3 пункту 7.6 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток всього у сумі 5'683'296грн, завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за І квартал 2011 року на суму 14'786'909грн., за ІІ-ІV квартал 2011 року - на суму 3'262'848грн.;

пунктів 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого показники декларації з ПДВ за грудень 2011 року підлягають зменшенню в сумі 3'804'983грн.

З огляду на акт перевірки, висновків про заниження податку на прибуток та заниження від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток, ДПІ дійшла з наступних підстав.

За результатами перевірки встановлено, що підприємство при здійсненні операцій продажу облігацій в додатку К3 до рядка 01.4 декларації податку на прибуток за 3 квартали 2010 року визначило дохід від продажу цінних паперів в сумі 29'718'240грн. та витрати на придбання в сумі 36'780'000грн., збитки від операцій з облігаціями підприємство визначило у сумі 7'061'760грн.

Вказані показники відображені внаслідок наступних обставин.

У вересні 2010 року отримано бюджетне відшкодування ПДВ у вигляді облігацій внутрішньої державної позики (далі - ОВДП) в кількості 36780 штук, номінальна вартість кожної 1000грн., на загальну суму 36'780'000грн. У подальшому підприємством зазначені облігації, згідно договору купівлі-продажу цінних паперів від 09.09.2010 №Б-25459/10:064-Б/100909, продало нерезиденту - Коттерхілл інвестменс лімітед за суму 29'718'240грн.

Встановлення завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування попереднього податкового періоду, відображеного за період 2010 року в сумі 6'996'727грн., контролюючий орган пов`язує з тим, що підприємством при здійсненні операцій з продажу облігацій, при заповненні додатку К3 до рядка 01.4 декларації про прибуток підприємства, безпідставно віднесено до витрат звітного періоду суму номінальної вартості облігацій, що отримані під погашення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.

Завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування в стр.04.9 декларації за І квартал 2011 року на суму 4164356грн. та стр.11 на суму 3645004грн., за період 2-4 квартал в ряд.07 на суму 3262848грн. ДПІ обґрунтовує тим, що підприємством отримані балансові збитки за 2009-2010 роки, за І квартал 2011 року та за 2-4 квартал 2011 року відображені як від`ємне значення об`єкта оподаткування у рядку 8, 11 Декларації про прибуток (з урахуванням уточнюючих розрахунків) за відповідні періоди та у рядку 04.09 Декларації, за період 2-4 квартал 2011 року у рядку 07 декларації. За позицією ДПІ, яка посилається на пункт 6.1 статті 6 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», підприємство мало право перенести на наступні податкові періоди від`ємне значення об`єкта оподаткування тільки у тому разі, якщо очікується в майбутньому отримання відповідного об`єкту оподаткування, тобто прибутку, достатнього для відшкодування такого від`ємного значення.

Висновків про завищення підприємством розміру від`ємного значення суми ПДВ відповідач дійшов з наступних підстав.

Актом перевірки встановлено, що згідно показників декларації з ПДВ за грудень 2011 року ТОВ «Трубопрокатний завод «Лівобережний» задекларовано в стр.24 Декларації з ПДВ «Залишок від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду» суму 3'804'983грн. В додатку 2 до Декларації визначено, що задекларована сума виникла у лютому 2011 року - 3'467'370грн., та у серпні 2011 року - 337613грн.

З метою документального підтвердження господарських відносин постачальників ТОВ «Трубопрокатний завод «Лівобережний», а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків за період, який підлягав перевірці, ДПІ направлено запити на проведення зустрічних звірок з основними постачальниками сировини та послуг товариства. У зв`язку з відсутністю підтвердженого факту надмірної сплати податку на додану вартість до Державного бюджету, з огляду на відсутність результатів зустрічних звірок, податковою службою, з посиланням на підпункт 14.1.18 пункту 14.1 статті 14, пунктів 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, зроблено висновок про необхідність зменшення показника стр.24 декларації на суму 3'804'983грн.

На підставі акту перевірки податковим органом 31.05.2012 прийнято податкові повідомлення-рішення:

№, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 1 квартал 2011 року на суму 14'786'909грн., за 2-4 квартал - на суму 3'262'848грн.;

№, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за 2011 рік на суму 3'804'983грн;

№, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в розмірі 5'683'296грн. та 1'420'824грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погодившись з прийнятими рішеннями податкового органу, ТОВ «Трубопрокатний завод «Лівобережний» звернулося до адміністративного суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з позицією якого погодився апеляційний суд, посилався на те, що предметом спору у даній справі є правомірність та обґрунтованість спірних рішень відповідача про визначення податкових зобов`язань та застосування штрафних (фінансових) санкцій. Суди дійшли висновку, що оскаржувані рішення відповідача прийняті не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств» та Податковим кодексом України.

За результатами розгляду справи, суд першої інстанції погодився з доводами податкового органу про те, що позивачем безпідставно відображено у рядку 2.2 «Витрати звітного періоду» додатку К3 до рядка 01.4 декларації про прибуток суму 36'780'000грн., як витрати понесені у зв`язку з придбанням акцій. Вказана сума становить номінальну вартість отриманих ОВДП у кількості 36780 штук. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що платник податку не придбаває ОВДП, а отримує їх від держави в рахунок погашення простроченої бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.

Водночас,, задовольняючи позов в цій частині, суд першої інстанції вказав на те, що позивачем безпідставно відображено у податковій звітності і дохід від продажу ОВДП у сумі 29'718'240грн. Така позиція судом обґрунтована з посиланням на вимоги підпункт 4.1.6 пункту 4.1, підпункту 4.2.4 пункту 4.2 статті 4, підпункту 7.6.4 пункту 7.6 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», який був чинним на час здійснення спірних господарських операцій.

Підпунктом 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено доходи з інших джерел, які включаються до складу валового доходу платника податку.

Відповідно до підпункту 4.2.4 пункту 4.2 статті 4 цього Закону не включаються до складу валових доходів суми коштів у частині надмірно сплачених податків, зборів (обов`язкових платежів), що повертаються або мають бути повернені платнику податку з бюджетів, якщо такі суми не були включені до складу валових витрат.

Згідно підпункту 7.6.4 пункту 7.6 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», під терміном "доходи" слід розуміти суму коштів або вартість майна, отриману (нараховану) платником податку від продажу, обміну або інших способів відчуження цінних паперів та деривативів, збільшену на вартість будь-яких матеріальних цінностей чи нематеріальних активів, які передаються платнику податку в зв`язку з таким продажем, обміном або відчуженням.

З огляду на вказані норми права, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про те, що платник податків при погашенні або первісному продажу ОВДП в межах їх номіналу, отримує належне йому відшкодування ПДВ, яке не відповідає визначенню доходу від продажу цінних паперів. При цьому суми відшкодування ПДВ не включаються до складу валового доходу згідно з вказаними положеннями статті 4 Закону.

Разом з тим, у випадку первісного продажу цим платником податку ОВДП за ціною, що перевищує номінал, сума перевищення над номіналом ОВДП включається до складу валових доходів цього платника, як доходи з інших джерел.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем продано ОВДП за ціною нижче їх номіналу, суди вірно вказали про безпідставність відображення позивачем доходу від продажу ОВДП у податковій звітності.

Отже, доводами касаційної скарги не спростовується обґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій щодо відсутності у платника податків обов`язку відобразити у складі податкової звітності доходу від продажу ОВДП, у разі такого продажу за ціною, що не перевищує номінал цих облігацій.

З вказаних підстав, суди вважали необґрунтованими висновки відповідача щодо завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування попереднього податкового періоду, відображеного за період 2010 року в сумі 6996727грн., оскільки податковий орган пов`язує таке завищення з тим, що підприємством при здійсненні операцій з продажу облігацій, при заповненні додатку К3 до рядка 01.4 декларації про прибуток підприємства, безпідставно віднесено до витрат звітного періоду суму номінальної вартості облігацій, що отримані під погашення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.

Щодо висновків податкового органу про завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування декларації за І квартал 2011 року на суму 4'164'356грн. та на суму 3'645'004грн., за період 2-4 квартал - на суму 3'262'848грн.

Пунктом 6.1 статті 6 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено, що якщо об`єкт оподаткування платника податку з числа резидентів за результатами податкового року має від`ємне значення об`єкта оподаткування (з урахуванням суми амортизаційних відрахувань), сума такого від`ємного значення підлягає включенню до складу валових витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об`єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням від`ємного значення об`єкта оподаткування попереднього року у складі валових витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від`ємного значення.

У 2010 році зазначена норма застосовувалася з урахуванням пункту 22.4 статті 22 цього Закону.

Особливості, встановлені пунктом 22.4 статті 22 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» полягали в обмеженні врахування у складі валових витрат у порядку статті 6 Закону сум від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток, яке утворилося станом на 1 січня 2010 року. До складу валових витрат платника податку на прибуток за III квартал 2010 року підлягало включенню лише 20 відсотків від`ємного значення, що утворилося станом на 1 січня 2010 року (після набрання зазначеною нормою законної сили).

Водночас, як передбачено абзацом другим пункту 22.4 статті 22 Закону, у 2011 році сума від`ємного значення, яка відповідно до абзацу першого цього пункту не була врахована у складі валових витрат, та від`ємне значення об`єкта оподаткування, яке виникло у 2010 році, підлягають включенню до складу валових витрат у порядку, встановленому статтею 6 цього Закону, без обмежень, встановлених цим пунктом.

Отже, в 2011 році встановлені пунктом 22.4 статті 22 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» обмеження щодо можливості врахування усієї суми від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток у складі валових витрат не застосовувалися. При цьому прямо передбачалося право врахувати у складі валових витрат першого кварталу 2011 року всю суму від`ємного значення об`єкту оподаткування, що виникло у 2010 році.

Таким чином, відповідно до зазначених законодавчих норм до складу валових витрат першого кварталу 2011 року підлягали включенню всі суми від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток -як ті, що утворилися станом на 1 січня 2010 року, так і ті суми від`ємного значення, що виникли протягом 2010 року.

Отже, з наведених норм матеріального права не вбачається висновок про те, що позивач мав право перенести на наступні податкові періоди від`ємне значення об`єкта оподаткування тільки у тому разі, якщо очікується в майбутньому отримання відповідного об`єкту оподаткування, тобто прибутку, достатнього для відшкодування такого від`ємного значення.

За таких обставин, суд касаційної інстанції погоджується з висновком про неправомірність зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток.

Спірним податковим повідомленням-рішенням від 31.05.2012 № позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за 2011 рік на суму 3'804'983грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено та з матеріалів справи вбачається, що в акті перевірки зазначено, що згідно показників декларації про ПДВ за грудень 2011 року ТОВ «Трубопрокатний завод «Лівобережний» задекларовано в декларації з ПДВ «Залишок від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду» суму 3'804'983грн. Основними постачальниками сировини та послуг ТОВ «ТЗ «Лівобережний» є наступні підприємства: ТОВ «Маркет Стіл»; АТЗТ «Укрметалоторг»; ТОВ «Стальний дім»; ТОВ «БК Мост».

З метою документального підтвердження господарських відносин постачальників ТОВ «Трубопрокатний завод «Лівобережний», а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків за перевіряємий період, Лівобережною МДПІ, відповідно до пункту 73.5 статті 73 ПК України, 02.04.2012 року направлено запити на проведення зустрічних звірок з основними постачальниками сировини та послуг товариства.

Підставою для рішення контролюючого органу стало те, що на момент закінчення перевірки не отримано відповідей по зустрічним звіркам постачальників для підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між позивачем та контрагентами, для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків за період, який підлягав перевірці.

Відповідно до підпункту. 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України бюджетне відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Згідно пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

З аналізу положень підпункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України випливає, що підставою для формування податкового кредиту є наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, яка видається платником податку, що поставляє товари (роботи, послуги), на підтвердження здійснення такої поставки.

Згідно з пунктами 200.1-200.3 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Отже, від`ємне значення це є різниця між податковими зобов`язаннями та податковим кредитом звітного (податкового) періоду.

Відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У відповідності до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, для встановлення правильності визначення від`ємного значення необхідно встановити правильність визначення платником податкових зобов`язань та податкового кредиту.

Як вбачається з акту перевірки, на висновках якого ґрунтуються і доводи відповідача, податковою службою не встановлено порушень визначення позивачем податкових зобов`язань та формування податкового кредиту, що могло б вплинути на правильність визначення задекларованого від`ємного значення.

Перевіркою не встановлена невідповідність первинних документів вимогам законодавства та не встановлено порушення позивачем правил бухгалтерського та податкового обліку. Не отримання результатів зустрічних звірок не є підставою для зменшення показників декларації.

Позивач не може нести відповідальність у вигляді будь-яких негативних наслідків, у тому числі щодо зменшення від`ємного значення у декларації з податку на додану вартість, у зв`язку з неможливістю податкового органу вчасно отримувати результати зустрічних звірок з контрагентами, оскільки останній наділений достатніми повноваженнями щодо завчасного проведення будь-яких видів перевірок передбачених Податковим кодексом України.

У даній справі відповідачем не надано доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його постачальника, як-от: пояснень посадової особи щодо її непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваного суб`єкта господарювання, судових рішень, вироків, не наведено доводів щодо здійснення позивачем операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

За таких обставин, касаційний суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо неправомірності податкового повідомлення-рішення № від 31.05.2012.

Частиною першою-другою статті 77 КАС України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Пункт 1 частини першої статті 349 КАС України передбачає, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.01.2013 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2013 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

..........................

..........................

..........................

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду