Справа № 1340/6078/18
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/4794/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Багрія В.М., Качмара В.Я.,

з участю секретаря Чопко Ю.Т.,

представника відповідача Хомик Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року у справі № 1340/6078/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язати вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції - Хома О.П.,

час ухвалення рішення - 18.03.2019 року,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 18.03.2019 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язати вчинити дії.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області оформленого листом "Про розгляд клопотання" від 01.11.2018 №Х-6990/0-4982/0/37-18. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.09.2018 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га, що розташована за адресою: Стрийський район , с . Дуліби , об`їзна дорога за межами населеного пункту с. Дуліби, поруч із земельною ділянкою, кадастровий № НОМЕР_1 , для ведення особистого селянського господарства з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до викопіювання з планово-картографічних матеріалів та інформації, наданої Відділом у Стрийському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, запропонована позивачем до відведення земельна ділянки знаходиться на сільськогосподарському угідді - пасовищі, яке передбачене для випасання худоби. З посиланням на положення статті 34 ЗК України вказує на те, що з метою раціонального використання та охорони земель земельні ділянки, які відносяться до такої категорії як пасовища, можуть бути надані лише в оренду.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач в судове засідання на виклик суду не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

28.09.2018 ОСОБА_1 звернувся із заявою до ГУ Держгеокадастру у Львівській області з проханням надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 гектара, що розташована за адресою: Стрийський район, с. Дуліби, об`їзна дорога за межами населеного пункту с. Дуліби, поруч із земельною ділянкою, кадастровий № НОМЕР_1 , для ведення особистого селянського господарства.

ГУ Держгеокадастру у Львівській області листом від 01.11.2018 за №Х-6990/0-4982/0/37-18 "Про розгляд клопотання" відмовило ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

Відмова мотивна тим, що відповідно до викопіювання з планово-картографічних матеріалів та інформації, наданої Відділом у Стрийському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, запропонована до відведення земельна ділянка знаходиться на сільськогосподарському угідді - пасовищі. Відповідно до статті 34 ЗК України дана земельна ділянка може бути надана громадянам лише в оренду для випасання худоби.

Згідно зі статтею 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Відповідно до статті 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно до пункту "б" частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до частини сьомої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно до визначених статтею 122 ЗК України повноважень органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

З наданої Відділом у Стрийському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області інформації встановлено, що земельна ділянка, про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення якої звертався ОСОБА_1 , знаходиться на сільськогосподарському угідді - пасовищі.

Відповідач, з посиланням на положення статті 34 ЗК України, стверджує, що вказана земельна ділянка може бути виділена виключно в оренду для випасання худоби, а не у власність для ведення особистого селянського господарства.

ЗК України містить статтю 34, яка називається "Землі для сінокосіння і випасання худоби", відповідно до якої громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що норми даної статті передбачають лише можливість передачі конкретної земельної ділянки в оренду для сінокосіння і випасання худоби та право особи на отримання в оренду такої ділянки і не можуть звужувати та у будь-який інший спосіб впливати на права інших осіб, які бажають отримати земельну ділянку у власність чи оренду для інших цілей, передбачених законодавством.

Тому застосування ГУ Держгеокадастру у Львівській області положень статті 34 ЗК України при розгляді заяви ОСОБА_1 є помилковим.

Колегією суддів встановлено, що відповідачем відмовлено у наданні дозволу позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки крім того на підставі того, що відповідно до вимог постанови КМУ від 07.06.2017 року № 413 при погодженні передачі земельної ділянки у власність в межах норм безоплатної приватизації необхідно враховувати позицію органу місцевого самоврядування, а оскільки третя особа не погодила таку передачу, то підстав для задоволення клопотання позивача немає.

Наведена підстава відмови не передбачена ст. 118 ЗК України, а тому з огляду на це, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що відмова відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на цій підставі є неправомірною.

Суд звертає увагу на те, що лише частиною сьомою статті 118 ЗК України передбачено підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, перелік яких є вичерпним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем не подано належних доказів правомірності відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 гектара, яка розташована за адресою: Стрийський район, с. Дуліби, об`їзна дорога за межами населеного пункту с. Дуліби, поруч із земельною ділянкою за кадастровим № НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства.

Посилання представника відповідача на те, що згідно з доповідною запискою від 21.06.2019 року №1001/417-19.0.33, вказана ділянка перебуває в комунальній власності сільської ради, колегія суддів не бере до уваги, оскільки згідно а.2 ч.2 ст.77 КАС України, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Також апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, затв. наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року № 333 (далі - Положення).

Пунктом 8 Положення передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Крім того, згідно з п. 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затв. наказом Держгеокадастру від 15.10.2015 року № 600, накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.

При цьому, п. 123 вказаної Інструкції визначено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.

Отже, відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ. При цьому листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.

Таким чином, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його наданні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області.

В межах даного адміністративного спору позивач звернувся до відповідача не із зверненням, а із відповідною заявою, за наслідками розгляду якої суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній протиправно направив позивачу відповідь у формі листа.

Суд зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення відповідача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні у формі наказу, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Отже, наданий відповідачем лист від 01.11.2018 року № Х-6990/0-4982/0/37-18 «Про розгляд клопотання», в якому позивачу надано інформацію, що витребувана земельна ділянка є пасовищем та відсутнє погодження органу місцевого самоврядування, а тому відповідач не може надати такий дозвіл, не може сприйматися судом як належна відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки.

Відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством, без дотримання вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, що свідчить про допущення відповідачем як суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності стосовно розгляду поданої позивачем заяви.

Як випливає зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за встановленими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тому суд вважає, що зобов`язуючи суб`єкт владних повноважень виконати свої безпосередні обов`язки в порядку, встановленому законом, не вказуючи при цьому, яке конкретно рішення необхідно прийняти, суд не втручається в дискреційні повноваження державного органу.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ГУ Держгеокадастру у Львівській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року у справі № 1340/6078/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає за винятками, визначеними ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді В. М. Багрій
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 03 липня 2019 року.