Справа № 400/1169/19
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

02 липня 2019 р. № 400/1169/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомМиколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, вул. Потьомкінська, 17, Миколаїв, 54001
до Комунального виробничого підприємства по організації харчування у навчальних закладах, вул. Генерала Карпенка, 49, Миколаїв, 54038
простягнення заборгованості в сумі 270074,85 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до адміністративного суду з позовом до Комунального виробничого підприємства по організації харчування у навчальних закладах про стягнення заборгованості 270074,85 гривень, з яких адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу з працевлаштування осіб з інвалідністю в сумі 269589,60 гривень та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій в сумі 485,25 гривень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідно до нормативу працевлаштування інвалідів, передбаченого ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» у відповідача повинен працювати 12 осіб з інвалідністю, але працювало всього 6. В порушення ст.18, 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» Комунальне виробниче підприємство по організації харчування у навчальних закладах не виконало обов`язок з самостійного працевлаштування інвалідів шляхом створення робочих місць для працевлаштування та інформування про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів, в тому числі і центри зайнятості.

Позивачем обраховано суму адміністративно-господарських санкцій в сумі 269589,60 гривень та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій в сумі 485,25 гривень.

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Відповідачем надіслано відзив, в якому свою позицію аргументував наступним чином. Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» право осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу забезпечується шляхом їх безпосереднього звернення на підприємства або до державної служби зайнятості. Пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань, здійснює центр зайнятості. Про це прямо зазначено в ч.3 ст.18-1 Закону. Таким чином, пошуком відповідної роботи для осіб з інвалідністю повинен займатися не сам потенційний роботодавець, а державна служба зайнятості. 05.01.2018, 26.04.2018, 09.08.2018, 10.10.2018 та 04.12.2018 підприємством подавалися звіти за формою №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», в якому зазначено про наявність вакансій інвалідів. Окрім цього, в 2018 році до Центру зайнятості Заводського району м. Миколаєва систематично надсилалася інформація про наявність вільних місць для працевлаштування інвалідів із зазначенням професії. Випадків неправомірної відмови у працевлаштуванні інвалідів не було. Інформація про наявність вільних місць й можливість працевлаштування інвалідів із зазначенням професії (посади) з проханням направлять інвалідів для роботи на підприємство надсилалася і до Департаменту праці та соціального захисту Миколаївської міської ради, Управління соціальних виплат і компенсації, Адміністрації Заводського району м. Миколаєва, Громадської організації інвалідів «Турбота». Зверталися із заявами в редакцію газети «Вечерний Николаев» за публікацією про вільні вакансії для інвалідів, та постійно розміщували оголошення на сайтах електронних засобів масової інформації.

В судове засіданні 02.07.2019 представник позивача та відповідача не з`явились, за таких обставин суд розглянув справу в порядку письмового провадження.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

Комунальне виробниче підприємство по організації харчування у навчальних закладах зареєстровано юридичної особою 10.04.2000. Основним видом діяльності підприємства є постачання готових страв для подій; постачання інших готових страв.

05.01.2018 підприємством подано звітність за формою №3-пн «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» до Заводського районного центру зайнятості, де повідомлено про створені робочі місця кухар 2 одиниці та кухонний робітник 3 одиниці.

26.04.2018 підприємством подано звітність за формою №3-пн «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» до Заводського районного центру зайнятості, де повідомлено про створені робочі місця кухар 4 одиниці та кухонний робітник 6 одиниці.

09.08.2018 підприємством подано звітність за формою №3-пн «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» до Заводського районного центру зайнятості, де повідомлено про створені робочі місця кухар 4 одиниці, вантажник 3 одиниці та кухонний робітник 3 одиниці.

10.10.2018 підприємством подано звітність за формою №3-пн «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» до Заводського районного центру зайнятості, де повідомлено про створені робочі місця кухар 1 одиниці, вантажник 1 одиниця та кухонний робітник 4 одиниці.

04.12.2018 підприємством подано звітність за формою №3-пн «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» до Заводського районного центру зайнятості, де повідомлено про створені робочі місця вантажник 1 одиниця та кухонний робітник 2 одиниці.

28.02.2019 підприємством подано Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2018 рік, в якому зазначено, що середньооблікова кількість штатних працівників на підприємстві протягом 2018 року складала 307. З них середньооблікова кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність 6. Кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» 12.

На підставі зазначеного звіту, позивачем обраховано адміністративно-господарську санкцію в сумі 269589,60 гривень та пеню 485,25 гривень.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

В подальшому, Верховним Судом України, зокрема в постанові від 20.06.2011 по адміністративній справі № 21-60а11, висловлена правова позиція, що обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

У разі якщо, відповідачем вжито усіх залежних від нього заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів, на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження Підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись. (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/17316897)

Ця правова позиція була визнана також і Верховним Судом. 26.06.2018 Верховним Судом у складі палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові по адміністративній справі № 806/1368/17 зазначено, що періодичності подачі звітності за формою № 3-ПН у 2015 році законодавством не встановлено, а встановлено лише, що така звітність подається не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію. Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у строк не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення. (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/74992116).

Відповідно до аналіз норм законодавства, Верховний Суд дійшов висновку, про те, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані:

- виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця,

- створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

- забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством;

- надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів;

- звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

- в разі не виконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Таким чином, відповідно до сталої судової практики, саме своєчасне подання звітності форми №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» є тією обставиною, яка свідчить про дотримання підприємством вимог ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» та звільняє від сплати адміністративно-господарських санкцій передбачених ст.20 цього Закону.

У цьому випадку, судом встановлено, що підприємством такі звіти подавалися 05.01.2018, 26.04.2018, 09.08.2018, 10.10.2018 та 04.12.2018. Крім того, відповідач вживав додаткових заходів щодо працевлаштування осіб з інвалідністю, направляючи відповідні клопотання про направлення йому таких осіб, до різних органів державної влади, місцевого самоврядування, засобів масової інформації та громадських організацій.

Враховуючи правові позиції Верховного Суду, щодо того, немає значення дата та періодичність подання звітності, суд вимушений визнати, що Комунальне виробниче підприємство по організації харчування у навчальних закладах свій обов`язок зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю виконав.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач подавши звіт № 3-ПН про створення робочих місць для осіб з інвалідністю, виконав свій обов`язок передбачений ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» та до нього не можуть бути застосовані адміністративно-господарські санкції передбачені ст.20 Закону.

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (вул. Потьомкінська, 17,Миколаїв,544) до Комунального виробничого підприємства по організації харчування у навчальних закладах (вул. Генерала Карпенка, 49,Миколаїв,544) відмовити.

2. Апеляційна скарга на це рішення може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя В. В. Біоносенко

Рішення складено в повному обсязі 04.07.19