Справа № 826/17733/18
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2019-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 червня 2019 року № 826/17733/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві,
про представники учасників справи:визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій, позивача - ОСОБА_1 ; відповідача - Стельмах Н. Д .,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1 ) подала на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач або ГУ ДФС), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у м. Києві №10471 від 26 червня 2018 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )";

- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у м. Києві щодо призначення та проведення, на підставі наказу Головного управління ДФС у м. Києві №10471 від 26 червня 2018р. "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )", документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 , за результатом якої складено акт перевірки від 19 липня 2018 № 3215/26-15-42-03-30/НОМЕР_1 "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2017.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає про відсутність законних підстав для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, і тому проведення такої перевірки було протиправним.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що спірний наказ було винесено правомірно та в порядку визначеному законодавством, а правові наслідки вказаного наказу є вичерпними, його оскарження не сприяє відновленню порушених прав позивача, і тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Ухвалою від 05.11.2018 Окружним адміністративним судом міста Києва позовну заяву залишено без руху.

Позивач зазначені в ухвалі недоліки усунув у строк встановлений судом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.12.2018 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у адміністративній справі та призначено до судового розгляду у підготовче засідання на 05.02.2019.

05.02.2019 судом оголошувалась перерва у підготовчому засіданні до 19.03.2019.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.03.2019 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду у судове засідання на 25.04.2019.

В судовому засіданні 25.04.2019 представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача заперечив проти позову.

Окрім того, представники присутніх, у судовому засіданні, сторін звернулися до суду з клопотанням про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Зважаючи на викладене, адміністративна справа, відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України, розглядається у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

У липні 2018 року ГУ ДФС на підставі п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.4 п. 78.1. ст. 7, ст. 79 Податкового кодексу України від 02.12.2010 (зі змінами та доповненнями) та п. 2 ст. 13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 зі змінами та доповненнями, наказу Головного управління ДФС у м. Києві № 10471 від 26.06.2018, головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи самозайнятих осіб управління перевірочної роботи фізичних осіб ГУ ДФС у м. Києві Сідоровим Костянтином Михайловичем була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Повідомлення ГУ ДФС у м. Києві від 26.06.2018 № 30810/С/26-15-42-03-27 на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки на копію наказу № 10471 від 26.06.2018 було вручено позивачу особисто 27.06.2018.

Перевірка проводилася в приміщенні ГУ ДФС за адресою: м. Київ, вул. М. Лєскова, буд. 2.

За результатами проведеної перевірки складено Акт від 19.07.2018 № 3215/26-15-42-03-30/ (надалі - Акт перевірки).

Не погоджуючись із вказаними діями відповідача, вважаючи їх безпідставними та протиправними, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Податковий кодекс України (далі - ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно із п. 61.1 ст. 61 ПК України податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Статтею 62 ПК України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог вказаного Кодексу, а також перевірок щодо отримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до п.п. 20.1.4. п. 20.1. ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України).

Пунктом 75.1 ст. 75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п.п. 75.1.2. п. 75.1. ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Пунктом 79.1 ст. 79 ПК України передбачено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

За вимогами п. 79.2 ст. 79 ПК України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Пункт 78.1 ст. 78 ПК України визначає вичерпний перелік підстав для здійснення документальної позапланової перевірки.

Так, відповідно до пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Таким чином, з аналізу наведених правових норм суд приходить до висновку, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення; у свою чергу можливість для прийняття наказу про проведення документальної позапланової перевірки на підставі пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України виникає за наявності двох умов: 1) виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; 2) не надання платником пояснень та їх документальних підтверджень на запит контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач звернувся до позивача із запитом від 11.05.2018 № 22048/С/26-15-42-03-27 про надання інформації та її документального підтвердження. Зазначений запит був направлений на податкову адресу позивача, а саме: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, вказаний запит повернуся до відповідача 12.06.2018 з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Як встановлено судом, позивач у позовній заяві наголошує, що письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено про виявлену недостовірність даних, що містять у декларації за 2017 рік, позивачу не надіслано та не вручено.

Проте, суд з вказаними доводами позивача не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (п. 42.4 ст. 42 ПК України).

Пунктом 45.1 ст. 45 ПК України встановлено, що платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи витягу з Реєстру платників єдиного податку, податкова адреса та місце провадження господарської діяльності позивача є Україна, АДРЕСА_1 .

Таким чином, запит відповідача від 11.05.2018 № 22048/С/26-15-42-03-27 про надання інформації та її документального підтвердження були надіслані позивачу за податковою адресою останнього, а, отже, вважаються належним чином врученими позивачу.

Повернення поштового відправлення, яке містило вказаний запит, відправнику за закінченням терміну зберігання не спростовує факт належного повідомлення позивача.

Щодо доводів позивача про відсутності підстав для проведення перевірки суд зазначає наступне.

З Наказу ГУ ДФС у м. Києві від 26.06.2018 № 10471 вбачається, що у зв`язку з виявленням недостовірності даних, що містяться в податковій декларації за 2017 рік, наказано провести документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 та з питань повноти нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 тривалістю 5 робочих днів з 06.07.2018 по 12.07.2018 в ГУ ДФС у м. Києві за адресою: м. Київ , вул. Лєскова, буд. 2 , к. 116. Підстава: доповідна записка управління контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб від 25.06.2018 № 5269/26-15-42-03-28.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що в Наказі відсутні відомості щодо того, в якій саме податковій декларації виявлено недостовірні данні, оскільки в останньому вказана податкова декларація за 2017 рік.

Також, позивачем у якості підстави для скасування оскаржуваного Наказу зазначено, що п. 78.1 ст. 78 ПК України не передбачено здійснення документальної позапланової перевірки з підстав наявності такого документа як "доповідна записка управління контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб".

Як встановлено судом, документальна позапланова невиїзна перевірка позивача здійснена, зокрема, на підставі пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України, а саме: документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту, що також вбачається з Наказу.

Суд зазначає, що доповідна записка управління контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб, на яку посилається позивач як на підставу проведення перевірки, це документ, яким повідомлено керівника ГУ ДФС у м. Києві про виявлення недостовірності даних, що містяться в податковій декларації за 2017 рік ОСОБА_1 , оскільки вказаний документ є внутрішнім документом контролюючого органу.

Таким чином, викладене спростовує доводи позивача, про те, що перевірка призначена не у відповідності до п. 78.1 ст. 78 ПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

При цьому, суд зазначає, що звертаючись із позовом до суду, позивач зазначає про порушення відповідачем порядку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки. Втім, в порядку ч. 1 ст. 77 КАС України позивачем не доведено правомірність та обґрунтованість позовних вимог щодо порушення відповідачем порядку та/або строків проведення документальної позапланової виїзної перевірки, результати якої оформлені Актом перевірки.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача за поданим адміністративним позовом не є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, то судові витрати не підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, як то відповідача у справі.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко