Справа № 640/7668/19
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 липня 2019 року

Київ

справа №640/7668/19

адміністративне провадження №К/9901/17850/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Білоуса О.В., Блажівської І.Л., Желтобрюх І.Л., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 травня 2019 року та ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2019 року у справі за заявою Головного управління ДФС у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю «МКТ-Ком`юнікейшн» про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків,

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 травня 2019 року заяву Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві) про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю «МКТ-Ком`юнікейшн» (далі - ТОВ «МКТ-Ком`юнікейшн») повернуто.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2019 року апеляційну скаргу ГУ ДФС у м. Києві на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 травня 2019 року залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору та встановлено строк для усунення недоліків вказаної апеляційної скарги протягом двох днів з моменту отримання копії даної ухвали.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що оскільки копію вказаної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху позивачем отримано 30 травня 2019 року електронною поштою, то останній день строку на усунення недоліків - 03 червня 2019 року.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2019 року ГУ ДФС у м. Києві відмовлено у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 7 травня 2019 року та апеляційну скаргу повернуто скаржнику.

Вважаючи такі судові рішення судів попередніх інстанцій ухваленими із порушенням вимог процесуального закону, позивач оскаржив їх у касаційному порядку.

Перевіряючи касаційну скаргу ГУ ДФС у м. Києві в частині оскарження на ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 травня 2019 року про повернення заяви про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків ТОВ «МКТ-Ком`юнікейшн», суд виходить із такого.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Частиною п`ятою статті 321, частиною першою статті 328 цього Кодексу обумовлено, що судові рішення суду апеляційної інстанції оскаржуються в касаційному порядку у випадках, передбачених цим Кодексом. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 цієї ж редакції КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи, що ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 травня 2019 року не була предметом апеляційного перегляду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження в цій частині.

Надаючи оцінку доводам касаційної скарги в частині оскарження ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2019 року, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження, виходячи з такого.

За правилами частини першої статті 334 КАС України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Постановляючи ухвалу від 10 червня 2019 року, суд апеляційної інстанції виходив з того, що станом на час постановлення цієї ухвали строк для усунення недоліків апеляційної скарги сплинув, і особою, яка подала апеляційну скаргу, такі недоліки не усунуті, а саме не надано суду документ про сплату судового збору.

Відповідно до частини другої статті 298 КАС України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги, оскільки скаржником не усунуто недоліків поданої ним апеляційної скарги.

Доводи касаційної скарги зводяться до недостатності коштів на сплату судового збору у бюджеті ГУ ДФС у м. Києві.

Суд критично ставиться до таких доводів скаржника, оскільки відсутність чи недостатність фінансування діяльності державного органу не може свідчити про наявність підстав для звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.

Крім того, щодо посилання ГУ ДФС у м. Києві на можливість відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, то як встановлено частиною першою статті 133 КАС України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною другою цієї ж статті встановлено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З вищевказаного вбачається, що ГУ ДФС у м. Києві не є суб`єктом, на якого розповсюджується дія зазначеної норми закону щодо відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.

Отже, Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу, вірно застосував положення статей 298, 169 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини другої статті 333 КАС України, у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 3, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за Головного управління ДФС у м. Києві на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 травня 2019 року та ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2019 року.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді Н.Є.Блажівська

І.Л.Желтобрюх