Справа № 263/3501/18
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року справа №263/3501/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Компанієць І.Д., Гайдара А.В. розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради на додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 29 березня 2019 р. у справі № 263/3501/18 (головуючий І інстанції Папаценко П.І.) за позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради про скасування постанови про притягнення до адміністративної віповідальності, стягнення судових витрат,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області з адміністративним позовом до Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради, в якому просила скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності та стягнення судових витрат.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 29 березня 2019 року позовні вимоги задоволено, а саме суд: скасував постанову адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 14.03.2018 року № 567 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.152КУпАП щодо накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень; судові витрати у справі компенсувати за рахунок держави.

Позивач звернулася до Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області із заявою, у якій просить ухвалити додаткове рішення у справі №263/3501/18, розглянувши позовні вимоги позивача про стягнення судових витрат з відповідача в сумі 2704,80 грн.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 29 березня 2019 року задоволено частково заяву про винесення додаткового рішення у справі, а саме судом: зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у місті Маріуполі Донецької області повернути позивачу ОСОБА_1 , судовий збір безпідставно сплачений в сумі 704,80 грн., який було сплачено на р/р 0052, МФО 834016, за квитанцією 0.0.997567368.1 від 26.03.2018 року; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради на користь ОСОБА_1 , витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень; роз`яснено заявнику, що повернення судового збору проводиться фінансовим органом за особистою заявою про повернення судового збору із зазначенням реквізитів рахунку отримувача коштів, оригіналом платіжного доручення, що підтверджує сплату судового збору до бюджету.

Відповідач, не погоджуючись з додатковим рішенням, подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати судове рішення в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради на користь ОСОБА_1 , витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень, та прийняти нове рішення в цій частині про відому в задоволені позовних вимог. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що для визначення розміру витрат на правочину допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат,необхідних для надання правочинної допомоги. У договорі позивача не вказано які саме послуги стануть підставою для оплати праці адвоката, відсутній перелік вартості послуг, які будуть надані підчас надання правової допомоги. У графі «призначення платежу» квитанції якою оплачено судові витрати відсутні дані, що ідентифікують платежі.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

З позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн позивачем було надано копії: договірів від 26.03.2018 року та від 30.01.2019 року, квитанції про оплату від 10.04.2018 року, акт приймання виконаних робіт згідно договору про надання правової допомоги; копія ордеру, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №4631.

Відповідно до копій договорів про надання правничої допомоги (цивільної справи) від 26.03.2018 року та від 30.01.2019 року вбачається, що позивачем укладено з адвокатом Крохмальовою Л.П. договір про надання правничої (допомоги (цивільної справи).

Строк дії першого договору встановлено, відповідно до 31.12.2018 року, другого до 31.05.2019 року.

З копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4631 від 16.05.2013 року вбачається, що Крохмальова Л.П. є адвокатом.

З копії квитанції № ІСКТJ0222OWN5T.1 від 22.02.2019 року вбачається, що адвокат Крохмальова Л.П. отримала від позивача 30.01.2019 року кошти у розмірі 1500,00 грн.

Відповідно до акту приймання виконаних робіт від 22.02.2019 року вбачається, що вартість роботи щодо вивчення та аналізу наданих клієнтом документів для підготовку позову, вивчення судової практики по аналогічним справам, підготовку самого позову, виготовлення необхідної кількості копій документів адвоката Крохмальова Л.П. складає 1000 грн., витрачено робочого часу 12 годин. Участь адвоката у судових засіданнях-згідно із призначенням судом судових засідань по справі із розрахунку - 500 грн. за кожне призначене по справі судове засідання. Якщо судове засідання відкладається не за ініціативою адвоката, оплата здійснюється у повному обсязі. В оплату винагороди адвокату станом на 22.02.2019 року сплачено клієнтом 2000,00 грн.

Відповідно до квитанції про оплату від 10.04.2018 року платник-позивач передав отримувачу Крохмальовій Л.П. часткову оплату винагороди у розмірі 500 грн.

Суд задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення правочинної допомоги у розмірі 1000 грн., виходив з того, що суд дійшов до висновку про обґрунтованість стягнення цієї суми та не прийняв до уваги посилання позивача та її представника на квитанцію про оплату від 10.04.2018 року та частково на акт приймання виконаних робіт.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Загальний порядок розподілу судових витрат урегульовано статтею 139 КАС України, частинами 1, 3 якої встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому частиною 5 статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 КАС України).

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд звертає увагу на те, що зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (постанова Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги, суд дослідив докази, надані позивачем, на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу та дійшов висновку, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу пов`язані саме з розглядом справи в суді та є співмірними із складністю справи, а розмір заявлених витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Суд погоджується з висновками суду першої інстанцій, що надання належних та допустимих доказів на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з вчиненням окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а також часу, витраченого на підготовку позовної заяви та інших процесуальних документів, з урахуванням тривалості розгляду справи, є підставою для задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 1000 грн.

У апеляційній скарзі відповідач не наводить жодного аргументу щодо не співмірності таких витрат. Відповідач лише зазначає, що позивачем не надано документів на обґрунтування вартості послуг.

Вказаний довід є безпідставним, враховуючи той факт, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України, обумовлює для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст. 286, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради на додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 29 березня 2019 р. у справі № 263/3501/18 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 29 березня 2019 р. у справі № 263/3501/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Повне судове рішення проголошено та підписано 03 липня 2019 року

Суддя - доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді І.Д. Компанієць

А.В. Гайдар