Справа № 316/919/19
Суддя: Куценко М. О.
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 316/919/19
Провадження № 2-а/316/37/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області у складі

головуючого судді Куценко М.О.,

за участю секретаря судового засідання Нестерової Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Енергодар адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 2 батальйону УПП в Рівненській області ДПП капрала поліції Грелієнко Анни Петрівни, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом, у якому зазначив, що 05.05.2019 року відповідачем було винесено постанову серії ДП18 № 511167 за ч. 3 ст. 121, ч. 6 ст.121 КУпАП, якою до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340,00 грн. Згідно вказаної постанови ОСОБА_1 керував транспортним засобом- автомобілем марки «Volkswagen LT35», який вчасно не пройшов технічний контроль та з номерним знаком, що не освітлений в темну пору доби.

Позивач зазначає, що в порушення вимог ст. 268 КУпАП не були забезпечені права на юридичну допомогу. Крім того поліцейський не зазначив причину зупинки транспортного засобу, як того вимагає ч. 2 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію». Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП відповідачем не були надані докази скоєння адміністративного правопорушення. В порушення вимог ст. 283 КУпАП у оскаржуваній постанові невірно зазначена адреса проживання ОСОБА_1 .

Просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення, провадження по справі закрити; стягнути з відповідача на свою корить: витрати на правову допомогу у розмірі 1000,00грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,00грн.

Ухвалою судді від 20.05.2019 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

В судове засідання сторони не з`явилися.

Позивач ОСОБА_1 через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с. 24).

Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений відповідно до ч. 2 ст. 268 КАС України, якою передбачено, що учасник справи вважається повідомленим з моменту направлення такого повідомлення працівником суду. Тому суд розглянув справу за відсутності відповідача відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України.

Суд, оцінивши докази, які є у справі, відповідно до ст. 90 КАС України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановою поліцейського роти № 2 батальйону УПП в Рівненській області капрала поліції Грелієнко А.П. від05.05.2019 року серії ДП18 № 511167 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121, ч. 6 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу з урахування вимог ч. 36 КУпАП в сумі 340,00 грн. (а.с. 6). Згідно вказаної постанови ОСОБА_1 05.05.2019 року о 21-35 годині на автошляху Москва-Київ-Чоп керував транспортним засобом- автомобілем марки «Volkswagen LT35» р/н НОМЕР_1 , який вчасно не пройшов технічний контроль та з номерним знаком, що не освітлений в темну пору доби, чим порушив п. 2.9 «в», п. 31.3 «б» ПДР України.

За приписами ч. 3 ст.121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов,- тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 31.3 «б» Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10 жовтня 2001 р., забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Згідно із копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «Volkswagen LT35» є фургоном малотонажним, повна маса 3500; 1998 року випуску (а.с. 8).

Згідно з ч. 2 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» обов`язковому технічному контролю не підлягають: 1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби- незалежно від строку експлуатації; 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них- із строком експлуатації до двох років.

Відповідно до ч. 7 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки.

Відповідно до п. 3 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 р. № 137 (далі Порядок № 137) періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить для вантажних автомобілів незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років- кожні два роки.

Відповідно до ч. 9 ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух», на кожний транспортний засіб, що пройшов обов`язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб`єкт проведення обов`язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов`язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті.

Позивачем не було надано для підтвердження технічного огляду протокол перевірки технічного стану.

Таким чином, суд приходить до висновку, що автомобіль на якому рухався позивач експлуатується на території України, а відтак відповідно до наведених приписів ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух» та п. 3 Порядоку № 137 підлягає обов`язковому технічному контролю кожні два роки.

Доводи позивача про те, що його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП спростовуються вищевказаними дослідженими доказами. Оскільки автомобіль марки «Volkswagen LT35», 1998 року випуску, не входить до переліку транспортних засобів, що не підлягають обов`язковому технічному контролю.

А тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 121 КУпАП слід відмовити.

Відповідно до ч. 6 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

В порушення вимог вказаної статті відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем ПДР, зокрема у матеріалах відсутні матеріали фото- чи відео зйомки вчиненого порушення або інші докази, якими суб`єкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого ним рішення. Більше того, зазначені докази витребовувались судом, але ухвала суду на день винесення рішення не виконана.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Об`єктивних доказів, свідчень або інших відомостей, необхідних для вирішення справи про наявність обставин порушення позивачем п. 2.9 «в» ПДР відповідачем надано не було. Доказів їх наявності відповідачем до суду не надано.

Відтак, вчинення позивачем адміністративного правопорушення за ч. 6 ст. 121 КУпАП, не підтверджується жодним доказом, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за ч. 6 ст. 121 КУпАП підлягають задоволенню.

Щодо стягнення судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно приписів п. 1 ч. 3 ст.132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, також, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 2 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

При цьому, для цілей розподілу судових витрат ч.3 ст.134 КАС України визначає, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд зазначає, що в підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2018 року у справі № 569/17904/17.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу до позову було надано: копію квитанції про здійснення позивачем оплат послуг адвоката (гонорару) у готівковому на загальну суму 1000,00 грн.(а.с. 9), копію Акту приймання-передачі виконаних робіт по договору про надання правової допомоги від 15.05.2019 року (а.с. 10), копію Договору про надання правової допомоги від 15.05.2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Шовкопляс Ю.В. (а.с. 11).

Вказані документи не відповідають вищевказаним вимогам щодо підтвердження понесених судових витрат, а отже, вимога позивача про відшкодування йому судових витрат задоволенню не підлягає.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи позивачем при подачі адміністративного позову до суду було сплачено судовий збір у сумі 768,40грн. (а.с. 1), які ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на його користь.

Відповідно до ч. 4 ст. 288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Виходячи з того, що норми ч. 4 ст. 288 КУпАП є спеціальними нормами порівняно з нормами Закону України «Про судовий збір», за подання до суду адміністративного позову про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, судовий збір не сплачується.

Зазначене вище узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 13.12.2016 року, а саме: у справах про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, статей 2, 3, 4 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільняється від сплати судового збору. КУпАП дає вичерпний перелік осіб, які можуть мати статус позивача у справах про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення і на цій підставі не повинні сплачувати судовий збір при зверненні до суду першої інстанції.

Таким чином, ОСОБА_1 при зверненні до суду із позовом про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення був звільнений від обов`язку сплати судового збору. Отже, сплачені ним 768,40грн. у рахунок судового збору є помилково сплаченими та підлягають поверненню у разі подання позивачем заяви про повернення судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1)залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 9, 77, 122, 132, 134, 139, 286, 293, 295 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського роти № 2 батальйону УПП в Рівненській області ДПП капрала поліції Грелієнко Анни Петрівни, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,- задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 № 511167 від 05.05.2019 року відносно ОСОБА_1 в частині притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ,- відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернення до суду з клопотанням про повернення безпідставно сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п. 15.5, п.п.15 п. 1 Розділу VІІ Перехідних Положень КАС України (в новій редакції), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя М. О. Куценко