Справа № 500/972/19
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року № 857/6419/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Гінди О.М., Курильця А.Р.,

при секретарі судового засідання Ваврик Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Газпостач» Приватного акціонерного товариства «Тернопільміськгаз» на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року у справі №500/972/19 (суддя Мартиць О.І., рішення ухвалено о 16/48 год, м.Тернопіль, повний текст складено 27 травня 2019 року) за його позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, - Приватне акціонерне товариство «Тернопільміськгаз», про скасування постанови та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року Дочірнє підприємство «Газпостач» Приватного акціонерного товариства «Тернопільміськгаз» (далі ДП, ПАТ відповідно) звернулося до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (далі Управління ДВС) в якому просило:

скасувати постанову про арешт коштів боржника від 08.02.2019 ВП №54542866 (далі Постанова) винесену у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу Господарського суду Тернопільської області від 19.06.2016 №921/321/16-г/5 (далі Наказ) щодо накладення арешту на рахунок ДП №5660, відкритий у Тернопільській філії Акціонерного товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі Рахунок);

зобов`язати посадових/службових осіб відділу примусового виконання рішення Управління ДВС утриматися від вчинення дій у виконавчому провадженні з примусового виконання Наказу щодо ДП.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги наводячи окремі обставини справи вказує, що у виконавчому провадженні з виконання Наказу боржником у ньому виступає ПАТ, а не ДП, яке є самостійним суб`єктом господарювання, з власною відокремленою організаційною та майновою структурою, яке хоча і засноване ПАТ, проте згідно статуту не відповідає по зобов`язаннях засновника. На підставі цього вважає, що до нього не можуть застосовуватися будь-які заходи щодо примусового стягнення коштів з його рахунків відкритих у банку через недостатність коштів у його засновника для покриття заборгованості за зобов`язаннями останнього. Також зауважує, що позивач не отримував жодного документа від відповідача в рамках виконавчого провадження №54542866. Крім того, вказує на необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо передчасності вимоги позивача про зобов`язання посадових осіб Управління ДВС утриматися від вчинення дій у виконавчому провадженні №54542866 щодо ДП, так як внаслідок вжиття заходів з примусового стягнення у рамках виконавчого провадження №54542866 з Рахунку позивача було перераховано грошові кошти в сумі 16727,98 грн, чи заподіяно шкоду апелянту.

Відповідач та третя особа відзиву на апеляцій скаргу не подали, в судове засідання не надіслали своїх представників, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників справи, які не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що державний виконавець мав всі підстави звернути стягнення заборгованості з позивача у розмірі статутного внеску його засновника, що є боржником у виконавчому проваджені №54542866 з метою вжиття всіх заходів примусового виконання для належного і повного виконання судових рішень. Також зазначив про передчасність вимог ДП в частині зобов`язання посадових осіб Управління ДВС утриматися від вчинення певних дій у виконавчому провадженні з виконання Наказу щодо позивача.

Такі висновки суду першої інстанції є лише частково вірними з огляду на таке.

Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління ДВС перебуває зведене виконавче провадження №57549964 з примусового виконання виконавчих документів по стягненню із ПАТ в користь юридичних осіб 36089852,91 грн боргу.

До складу зведеного виконавчого провадження входить виконавче провадження №54542866 з примусового виконання Наказу про стягнення із ПАТ на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» 8290103,10 грн - сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів; - 957664,62 грн - 3% річних; - 138716,52 грн судового збору в повернення сплачених судових витрат.

В ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження №57549964 державним виконавцем проведено опис та арешт майна боржника, про що винесено постанову про арешт майна боржника, а в подальшому після визначення ринкової вартості арештованого майна боржника, останнє передано на реалізацію (а.с.60-74).

Однак, коштів від реалізації майна боржника не достатньо для покриття в повному обсязі заборгованості.

Згідно витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видно, що ПАТ являється засновником ДП із внесенням внеску до статутного фонду у розмірі 100000 грн.

На підставі таких даних головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішення Управління ДВС винесено Постанову про арешт коштів боржника, в якій зазначено Рахунок ДП (а.с.75-76).

21.03.2019 з Рахунку позивача, стягнуто 16727,98 грн на рахунок відповідача з вказівкою - часткова оплата 16727,98 грн заборгованості згідно Наказу, витрат зі сплати судового збору (а.с.13).

У зв`язку із виявленими обставинами ДП 25.03.2019 зверталося з вимогою до відповідача про надання інформації щодо вказаних дій, а 29.03.2019 зі скаргою на дії державного виконавця в порядку статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII) (а.с.14-17).

02.04.2019 і 09.04.2019 в наданих відповідях вказано, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління ДВС перебуває зведене виконавче провадження №57549964 з примусового виконання виконавчих документів по стягненню із ПАТ в користь юридичних осіб 36089852,91 грн боргу і відповідно до положень Закону №1404-VIII виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи (а.с.18-20).

Вважаючи вказані дії протиправними, а Постанову такою, що підлягає скасуванню позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1404-VIII учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Частинами першою, другою статті 15 Закону №1404-VIII передбачено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

За змістом пункту 1 частини першої статті 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

У частинах першій та другій статті 52 Закону №1404-VIII вказано, що виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

У разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно (частина п`ята статті 52 Закону №1404-VIII).

Відповідно до статті 56 Закону №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Зі змісту оскаржуваного рішення суду видно, що обґрунтовуючи правомірність винесення Постанови цей суд з посиланням на вимоги статті 22 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (далі Закон №2275-VIII) вказав, що оскільки для забезпечення діяльності ДП за рахунок засновника (ПАТ) створено статутний капітал у розмірі 100000 грн, то державний виконавець вправі звернути стягнення заборгованості боржника з позивача у розмірі статутного внеску засновника ДП, тобто ПАТ, що виступає боржником у виконавчому провадженні №57549964.

Положеннями статті 22 Закону №2275-VIII закріплено норми за якими звернення стягнення на частку учасника товариства здійснюється на виконання виконавчого документа про стягнення з учасника грошових коштів або на підставі виконавчого документа про звернення стягнення на частку майнового поручителя, яка передана у заставу в забезпечення зобов`язання іншої особи (частина 1).

Проте, апеляційний суд не погоджується із наведеним висновком з огляду на таке.

Так, відповідно до пункту 1.2 Статуту «Дочірнього підприємства «Газпостач» Приватного акціонерного товариства «Тернопільміськгаз» затвердженого рішенням Наглядової ради ПАТ від 07.02.2018 №01/18 (нова редакція; далі Статут) ДП є самостійним господарюючим суб`єктомствореним з метою участі у формуванні ринку товарів, робіт та послуг, здійснення діяльності за напрямами, що відповідають його цілям та завданням.

Засновником та власником ДП є ПАТ. ДП є юридичною особою, користується правами та виконує обов`язки, які пов`язані з його діяльністю. ДП набуває права юридичної особи з дня його державної реєстрації, яка проведена 24.10.2014 за № 1 009519 (пункти 1.2, 1.5 Статуту).

Частиною третьою статті 96 Цивільного кодексу України визначено, що учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Згідно пункту 3.4 Статуту ДП не відповідає по зобов`язаннях засновника, а засновник відповідає по зобов`язаннях ДП в межах свого внеску до статутного капіталу (фонду) ДП.

Аналізуючи наведені вище правові норми та положення Статуту, а також обставини справи, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апелянта щодо необхідності скасування оскаржуваної Постанови, так як звернення органами державної виконавчої служби стягнення на майно у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості можливе у вигляді стягнення на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи.

При цьому, із положень Статуту ДП вбачається, що ПАТ, тобто боржник у виконавчому провадженні №57549964, в межах свого внеску до статутного капіталу позивача, відповідає по зобов`язаннях ДП, а не своїх власних.

До цього ж, потрібно звернути увагу і на те, що за нормами статті 52 Закону №1404-VIII державним виконавцем у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, можуть вживатися заходи щодо стягнення коштів з боржника - юридичної особи відкритих таким через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи, водночас в розглядуваному випадку ДП є самостійною юридичною особою з власною організаційною та майновою структурою.

Також, суд апеляційної інстанції приймає до уваги доводи скаржника про те, що державним виконавцем при винесенні оскаржуваної Постанови порушено вимоги Закону №1404-VIII в частині належного повідомлення ДП про факт винесення такої Постанови шляхом надіслання її позивачу, а також інших відомостей, які становлять інформацію про наявні у боржника, в даному випадку ДП рахунки, які виконавець мав би отримати в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію або безпосередньо у ДП.

Більше того, за буквального тлумачення вимог статті 22 Закону №2275-VIII така регулює випадки звернення стягнення на саму частку учасника товариства у такому товаристві, а не звернення стягнення на кошти товариства учасником якого є боржник.

Таким чином, накладення арешту на кошти боржника по Рахунку ДП шляхом винесення оскаржуваної Постанови у виконавчому провадженні №57549964 здійснено протиправно та без належного врахування всіх обставин справи, а тому позовні вимоги ДП в частині скасування Постанови щодо накладення арешту на грошові кошти, що містяться на Рахунку ДП, підлягають задоволенню.

Щодо решти позовних вимог, то суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про передчасність таких на час судового розгляду справи, так як зобов`язання посадових/службових осіб відділу примусового виконання рішення Управління ДВС утриматися від вчинення дій у виконавчому провадженні з примусового виконання Наказу щодо ДП можливе після визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Така позиція узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України викладеним у постанові від 8 листопада 2017 року№ 6-99цс17).

При цьому, посилання апелянта на те, що внаслідок вчинення дій по винесенню та реалізації вимог Постанови порушено його право, яке виразилось в примусовому списанню з Рахунку коштів у сумі 16727,98 грн створюють підстави для звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року №12-110гс18 сформовано правовий висновок щодо порядку звернення до суду з позовом у випадках, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції внаслідок неповного з`ясування обставин справи допустив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), що призвело до безпідставної відмови у задоволенні вимоги позивача щодо скасування Постанови про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на Рахунку ДП, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 271, 272, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Газпостач» Приватного акціонерного товариства «Тернопільміськгаз» задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову про скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Банаха Володимира Дмитровича про арешт коштів боржника від 8 лютого 2019 року ВП №54542866 щодо накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку Дочірнього підприємства «Газпостач» Приватного акціонерного товариства «Тернопільміськгаз» №5660, відкритому у Тернопільській філії Акціонерного товариство Комерційний банк «Приватбанк», скасувати та прийняти постанову якою позов в цій частині задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Банаха Володимира Дмитровича про арешт коштів боржника від 8 лютого 2019 року ВП №54542866, щодо накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку Дочірнього підприємства «Газпостач» Приватного акціонерного товариства «Тернопільміськгаз» №5660, відкритому у Тернопільській філії Акціонерного товариство Комерційний банк «Приватбанк».

В решті рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді О. М. Гінда
А. Р. Курилець