Справа № 2040/7941/18
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2019 р. Справа № 2040/7941/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Гуцала М.І. , Донець Л.О. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Шкоди Андрія Івановича на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Спірідонов М.О.) від 11.12.2018 року (повний текст рішення складено 18.12.2018р.) по справі №2040/7941/18

за позовом ОСОБА_1

до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, Голови Державної прикордонної служби України Цигикала Петра Олександровича, Адміністрації Державної прикордонної служби України

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду із адміністративним позовом до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, голови Державної прикордонної служби України ОСОБА_2 , в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Адміністрації Державної прикордонної служби України № 92-аг від 14 лютого 2018 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ Голови Державної прикордонної служби України від 15 лютого 2018 року №136-ос про звільнення заступника начальника загону - коменданта прикордонної комендатури швидкого реагування з військової служби, полковника ОСОБА_1 , за пунктом е (через службову невідповідність) частини 6 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу у запас Збройних сил України, без права носіння військової форми одягу та поновити полковника позивача на роботі (посаді) заступника начальника загону - коменданта прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Харківського прикордонного загону від 19 лютого 2018 року №62-ос про виключення зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення полковника ОСОБА_1 та поновити позивача у списках особового складу Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби;

- стягнути з Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Держаної прикордонної служби України позивача заробітну плату (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу, а саме за період з 19 лютого 2018 року по день постановлення судового рішення;

- у відповідності до п.п.2, 3 ч.1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення полковника ОСОБА_1 на посаді заступника начальника загону - коменданта прикордонної комендатури швидкого реагування Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Держаної прикордонної служби України та стягнення з Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Держаної прикордонної служби України на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваних наказів.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, представником позивача - адвокатом Шкодою Андрієм Івановичем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2018 року та ухвалити нове рішення у відповідній частині по суті позовних вимог або змінити рішення.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на прийняття оскаржуваного рішення з порушенням норм матеріального, невідповідність висновків суду фактичним обставинам, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про правомірність оскаржуваних наказів. Зазначив, що стосовно позивача проводилась спеціальна перевірка за наслідками якої із позивачем було укладено контракт з 01.08.2017 року по 31.07.2022 року, тобто станом на 01.07.2017 року до позивача жодних зауважень у відповідачів не було. Також вказує, що оскільки з моменту накладення стягнення минуло більше 3 місяців, то накази № 92-аг від 14 лютого 2018 року та №136-ос від 15 лютого 2018 року є невиконаними, а відтак, з урахуванням положень ч. 2 п. 87 Дисциплінарного статуту ЗСУ на даний час не можуть бути виконані у зв`язку зі спливом шестимісячного строку. Також посилається на порушення встановленої процедури звільнення, оскільки з позивачем не було проведено як розрахунок вислуги років військової служби, так і грошовий розрахунок. Вважає, що порушення процедури проведення службового розслідування, неможливість позивача протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому начальнику або звернутись до суду, призвели до видання незаконного наказу про накладення на нього дисциплінарного стягнення. Посилання відповідачів на факт раніше накладених на позивача стягнень є необґрунтованим, оскільки позивач на час їх накладення перебував на лікарняному. Вказані обставини, на думку скаржника, призвели до неправомірного звільнення з військової служби позивача.

Відповідачі надали письмові відзиви на апеляційну скаргу, в яких просили відмовити в її задоволенні.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивача та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представники відповідачів у судовому засіданні суду апеляційної інстанції заперечували проти апеляційної скарги та просили відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що 01 серпня 2017 року між Головою державної прикордонної служби України генералом-полковником ОСОБА_3 та позивачем укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України строком на 5 років до 31 липня 2022 року.

На адресу Адміністрації Держприкордонслужби надійшло клопотання начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 12 лютого 2018 року за вих. № 25/1032 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності правами Голови Держприкордонслужби.

Підставою для направлення клопотання слугував висновок службового розслідування затверджений начальником Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України 09.02.2018 року, яким встановлено порушення позивачем статей 16, 59, 101, 102 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 6 розділу V, пунктів 3, 6 розділу X Інструкції про порядок використання автомобільної та бронетанкової техніки в Державній прикордонній службі України в мирний час, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 липня 2017 року №595, підпунктів 8, 15, 16 пункту 14 Положення про прикордонну комендатуру швидкого реагування Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №190 від 21 березня 2016 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2016 р. за № 566/28696, Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї, боєприпасів та засобів активної оборони в органах Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 10 грудня 2004 року №925-дск, пункту 76 Положення про військове (корабельне) господарство Прикордонних військ України, затвердженого наказом Голови Державного комітету у справах охорони кордону від 06 серпня 1998 року №328, підпункту 4.3. пункту 4, пункту 5 Інструкції про організацію та здійснення планування в Державній прикордонній службі України, затверджена наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №209 від 23 березня 2010 року, пункту 4 наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 09 березня 2017 року №16т, підпункту 4.5. пункту 4 наказу Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 02 листопада 2016 року №625-аг Про результати добору кандидатів на військову службу та заходи щодо підвищення рівню укомплектованості персоналом, пункту 39 наказу Харківського прикордонного загону від 20 грудня 2016 року №1817-аг Про організацію служби військ у прикордонній комендатурі швидкого реагування у 2017 році, Посадової інструкції заступника начальника загону- коменданта прикордонної комендатури швидкого реагування Харківського прикордонного загону, затвердженої начальником Харківського прикордонного загону від 15 січня 2016 року.

14 лютого 2018 року Головою Державної прикордонної служби України видано наказ №92-АГ Про притягнення до дисциплінарної відповідальності, яким за порушення, встановленні службовим розслідуванням, відповідно до пункту є статті 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на позивача було накладено дисциплінарне стягнення - Звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

15 лютого 2018 наказом Голови Держприкордонслужби № 136-ос припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби в запас полковника ОСОБА_1

19 лютого 2018 року наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №62-ос полковника ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення.

Не погоджуючись із правомірністю вищевказаних наказів, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірності накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю та законності винесення оскаржуваних наказів.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно ч. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» , порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних сил України» № 551-ХІV від 24 березня 1999 року (далі Дисциплінарний статут ЗСУ)

Статтею 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Відповідно ст. 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир зобов`язаний нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно з приписами пункту є) статті 68 Дисциплінарного статуту ЗСУ, на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

Статтею 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Стаття 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно зі статтями 84-88 Дисциплінарного статуту та з метою належної організації проведення службових розслідувань в органах Державної прикордонної служби України та прийняття законних рішень за їх висновками наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 14.02.2005 № 111 затверджено Інструкцію про порядок проведення службового розслідування у Державній прикордонній службі України (далі Інструкція № 111).

Відповідно до п. 27 Інструкції № 111, якщо провину військовослужбовця повністю доведено, начальник (командир) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення, а також особу, якій доручає проект відповідного наказу.

Вид стягнення зазначається начальником (командиром) особисто на висновку службового розслідування.

Таким чином, для притягнення до дисциплінарної відповідальності, достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

Звільнення з військової служби за службовою невідповідністю є одним з видів стягнення, який може бути застосовано за будь-яке невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військової дисципліни.

Судом береться до уваги той факт, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Однак, аналізуючи доводи позивача щодо необґрунтованості застосування до нього найсуворішого дисциплінарного стягнення за вчинення даного проступку, колегія суддів зазначає, що підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного порушення, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 07.12.2018 року по справі №807/1325/16.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів також зазначає, що Дисциплінарний статут ЗСУ не визначає конкретної послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень за ступенем їх суворості. Це в свою чергу наділяє уповноважену особу правом самостійно визначати вид стягнення за його суворістю в залежності від конкретних обставин дисциплінарного проступку.

Це узгоджується з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980р., де передбачено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційним повноваженнями є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Згідно частини 8 статті 26 Закону України „Про військовий обов`язок і військову служб (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) під час дії особливого періоду, окрім підстав, передбачених пунктом 1, військовослужбовці можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених, зокрема, пунктом е частини шостої статті 26 цього Закону.

Відповідно до пункту е частини шостої статті 26 Закону України „Про військовий обов`язок і військову службу", контракт припиняється, а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через службову невідповідність.

Відповідно до пункту 270 Положення про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.09 №1115/2009 (далі - Положення), звільнення з військової служби військовослужбовців з підстав, передбачених частинами шостою-восьмою статті 26 Закону України „Про військовий обов`язок і військову службу", Головою Державної прикордонної служби України здійснюється усіх військовослужбовців у військових званнях до генерал-полковника (адмірала) включно.

Таким чином, відповідний наказ був виданий в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством.

Відповідно до пп. 1 п. 280 Положення, звільнення військовослужбовців з військової служби через службову невідповідність здійснюється, зокрема, у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення - звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю; позбавлення військового звання прапорщика (мічмана), старшого прапорщика (старшого мічмана) із звільненням з військової служби у запас; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

Відповідно до п. 292 Положення, наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби видається відповідною посадовою особою. Перебування військовослужбовця у відпустці чи його тимчасова непрацездатність не є підставою для затримки видання такого наказу.

Після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за обраним місцем проживання.

Відповідно до статті 96 Дисциплінарного Статуту ЗСУ, Дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках - не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення.

Колегія суддів зазначає, що на виконання вказаних норм, наказом начальника Харківського прикордонного загону від 19.02.18 № 62-ос позивача виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення.

В зв`язку з чим, колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо спливу строку виконання стягнення.

Відповідно до п. 294 Положення, не допускається виключення військовослужбовця зі списків особового складу органу Держприкордонслужби через звільнення в період його тимчасової непрацездатності та в період перебування військовослужбовця у відпустці.

На момент виключення зі списків особового складу позивач не перебував в тимчасовій непрацездатності або у відпустці, в зв`язку з чим, перешкоди виключення його зі списків особового складу були відсутні.

Відповідно абз. 1 п. 289 Положення, перед звільненням військовослужбовця з військової служби кадровим підрозділом органу Держприкордонслужби уточнюються відомості про проходження ним військової служби та у разі потреби документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному та пільговому обчисленні, і проводиться обчислення вислуги років військової служби.

У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець (абз. 2 п. 293 Положення).

Представник Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України під час розгляду справи зазначив, що на виконання вказаних вимог Положення, кадровим підрозділом було уточнено відомості про проходження позивачем військової служби відповідно до послужного списку та складено розрахунок вислуги років. Також, Харківським прикордонним загоном повністю розраховано позивача по день виключення зі списків особового складу.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що скаржник ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не вказав, який саме період служби позивача не було враховано відповідачем до вислуги років у календарному та пільговому обчисленні. Будь-яких заперечень щодо вислуги років або розрахунку сум, з моменту звільнення і по даний час позивачем вказано не було.

Європейський суд з прав людини зазначив, що від держав очікується встановлення високих професійних стандартів у рамках їх правоохоронних систем і забезпечення того, щоб особи, які перебувають на службі в таких системах, відповідали необхідним критеріям (рішення від 12 січня 2012 року у справі Горовенки та Бугара проти України (Заяви №№ 36146/05 та 42418/05) п. 38).

Проаналізувавши матеріали службового розслідування колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підтвердження висновків відповідача стосовно допущення позивачем порушення службової дисципліни.

Позивачем зазначені обставини не спростовані ані під час судового розгляду справи в суді першої інстанції, ані в поданій ним апеляційній скарзі на судове рішення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність та обґрунтованість застосування відповідачем до позивача такого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

Інші доводи апеляційної скарги не свідчать, що сам наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю виданий з порушенням та при цьому, особа в обов`язковому порядку підлягає поновленню на військовій службі.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, в суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час її апеляційного перегляду, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Натомість, відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність звільнення позивача з посади.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що при звільненні позивача з військової служби відповідачі діли у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Таким чином, оскаржувані накази є законними та скасуванню не підлягають.

Також, оскільки позовні вимоги з приводу поновлення на роботі, а також у списках особового складу, стягнення грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про визнання протиправним та скасування вищевказаних наказів, то вони також не підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шкоди Андрія Івановича залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2018 року по справі №2040/7941/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Бенедик А.П.
Судді Гуцал М.І. Донець Л.О.
Повний текст постанови виготовлений 05.07.2019 року.