Справа № 120/1215/19-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1215/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Поліщук І.М.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

04 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Кузьменко Л.В. Іваненко Т.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ткач В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю прийнятого відповідачем рішення від 30.08.2018 року про заборону громадянину Республіки Йорданія ОСОБА_3 в`їзду в Україну строком на 3 роки.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 30.08.2018 року про заборону громадянину Республіки Йорданія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзду в України строком на 3 (три) роки в період з 30 серпня 2018 року по 30 серпня 2021 року.

Стягнуто на користь ОСОБА_5 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову місцевого суду скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову у цій частині про залишення позову без задоволення.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

28.08.2018 року Управління патрульної поліції у Вінницькій області звернулось до відповідача із зверненням про заборону в`їзду в України громадянину Республіки Йорданії ОСОБА_2 №30168/41/21/01-2018.

Як слідує із даного звернення, 25.08.2017 року по вулиці Івана Богуна в порушення вимог 2.9 ПДР України громадянин Республіки Йорданії ОСОБА_2 керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого на нього складено адміністративний протокол за ч.1 ст.130 КУпАП, який направлено на розгляд Вінницького міського суду Вінницької області.

Відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2017 року, вина громадянина Республіки Йорданії ОСОБА_5 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, була повністю доведена та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Постанова Вінницького міського суду Вінницької області набула законної сили 11.09.2017 року.

У зв`язку з несплатою у добровільному порядку адміністративного штрафу постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2017 року була направлена до Центрального відділу ДВС м.Вінниці для її примусового виконання.

Згідно повідомлення Центрального відділу ДВС м.Вінниці від 21.08.2018 року №56991614, постанова по справі № 127/18408/17, винесена Вінницьким міським судом Вінницької області від 11.09.2017 року, перебувала на виконанні, однак, в зв`язку з відсутністю у боржника майна та грошових коштів, за рахунок яких можливе було виконання зазначеної постанови, вона повернута до суду без виконання.

На підставі даного звернення, 30.08.2018 року відповідачем прийнято рішення про заборону громадянину Республіки Йорданія ОСОБА_3 в`їзду в Україну строком на 3 роки на підставі абз.7 ч.1 ст.13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Як слідує із змісту даного рішення, підставою для його прийняття слугувало не виконання позивачем в добровільному порядку постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2017 року.

Разом із тим, не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що штраф, який підлягав стягненню відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2017 року, був самостійно сплачений позивачем ще 05.02.2018 року, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку (ч.1 ст.9 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства").

Відповідно до абз.7 ч.1 ст.13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України (ч.2 ст.13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства").

Згідно із ч.3 ст.13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

На виконання положень ст.13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 року № 1235, затверджено Інструкцію про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - Інструкція № 1235).

Відповідно до п.3 Інструкції № 1235 рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами, окрім іншого, за ініціативою підрозділів патрульної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку (п.п."г" п.4 Інструкції № 1235).

Відповідно до п.5 Інструкції № 1235, після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу: а) громадянство (підданство); б) прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); в) дата народження (день, місяць, рік); г) стать; ґ) місце проживання; д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий; е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну; є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).

Рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції (п. 5 Інструкції № 1235).

Як слідує із змісту даного рішення, підставою для його прийняття слугував факт не виконання Дамдом Махмудом постанови Вінницького міського суду від 11.09.2017 року, якою до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 грн., а також постановлено стягнути з нього судовий збір в розмірі 320 грн. на користь держави.

В той же час, як слідує із матеріалів справи, штраф у розмірі 10 200 грн. був сплачений ОСОБА_2 05.02.2018 року, що підтверджується квитанцією АТ "Ощадбанк" № 80 від 05.02.2018 року (а.с. 17 на звороті).

Із наведеного слідує, що на момент прийняття відповідачем оскаржуваного у даній справі рішення від 30.08.2018 року, штраф, що підлягав стягненню відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2017 року, був сплачений позивачем в повному обсязі.

Таким чином, обставини, які слугували підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду ОСОБА_5 на територію України, були самостійно усунуті позивачем ще до його прийняття, адже останній в добровільному порядку 05.02.2018 року сплатив суму штрафу, який підлягав стягненню відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2017 року.

Поза увагою Управління патрульної поліції ГУНП України у Вінницькій області, Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області залишилася та обставина, що позивачем було сплачено штраф, ще 05.02.2018 року, у відповідності до квитанції №80 АТ "Ощадбанк". Зазначені органи державної влади не пересвідчилися у добровільному виконанні позивачем постанови Вінницького міського суду від 11.09.2017 року, та безпідставно звернулися, а у подальшому прийняли рішення про заборону в`їзду в Україну ОСОБА_1 .

Крім того, колегія суддів робить наголос на вимогах ч.2 ст.8 КАС України, якими зазначене, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, та застосовує його з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006р. у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 04 липня 2019 року.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Кузьменко Л.В. Іваненко Т.В.