Справа № 303/6736/18
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/3905/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Судової-Хомюк Н.М.,

секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Мукачівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Плеханова З.Б.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді о 13 год. 31 хв. 20 лютого 2019 року, повне судове рішення складено 01 березня 2019 року, у справі №303/6736/18 за позовом ОСОБА_1 до Мукачівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

02.11.2018 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Мукачівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (далі Управління), просив: визнати неправомірними дії Управління щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язати Управління призначити позивачу пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 25.01.2016.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року позов задоволено частково: визнано неправомірними дії Мукачівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язано Мукачівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 08.06.2018. В решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС серії НОМЕР_1 виданого 18.07.1995, яке є єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право на користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в тому числі і пільг щодо призначення пенсії. Суд першої інстанції вказав, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та працювали визначену кількість днів у зоні відчуження. При цьому, зазначив, що довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи. Встановленні обставини та надані на їх підтвердження документи, на переконання суду першої інстанції, вказують на наявність у позивача права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідно до даних архівної довідки Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України № 179/1/5096 від 01.06.2016, згідно з первинними документами ВЧ НОМЕР_2 дані про перебування ОСОБА_1 з 26.07.1986 по 05.12.1986 у відрядженні для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не заначений. Скаржник звертає увагу, що жоден із поданих документів не підтверджує факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, як передбачено діючим законодавством.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, явку повноважних представників не забезпечили, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно з статтею 230 КАС України секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи встановлено, що 08.06.2018 ОСОБА_1 звернувся в Мукачівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», разом із заявою подано копії: трудової книжки НОМЕР_3 від 23.07.1984, військового квитка НОМЕР_4 від 12.11.1984, довідки Свалявського районного військового комісаріату від 22.12.2015 №3171, архівної довідки, архівного витягу, довідки Свалявського районного військового комісаріату від 22.12.2015 №3163, довідки від 21.01.1991 №1, посвідчення учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у 1986 (категорія 2) від 18.07.1995 (а.с.39-53).

Листом від 14.06.2018 №4853/06 Управління повідомило ОСОБА_1 , що жоден із поданих документів не підтверджує факт участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а тому немає підстав для призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.7).

Вважаючи відмову Управління протиправною, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується, зокрема, на Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з абзацом 2 пункту 13 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Відповідно до пункту «а» частини 1 статті 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі Закон № 796-XII) пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії.

Статтею 55 Закону № 796-XII встановлено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення та закріплено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів пенсійний вік зменшується на 10 років.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.

Таким чином, для виникнення в особи права на призначення пенсії із зменшенням на 10 років пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», така особа повинна довести факт своєї роботи у зоні відчуження (у період з 01 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року не менше 5 календарних днів).

Згідно з статтею 10 Закону № 796-XII учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

До військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 14 Закону № 796-XII до 2 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, належать учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: - з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів; - з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів; - у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи.

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону № 796-XII підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Статтею 65 Закону № 796-XII встановлено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 18.07.1995 ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії.

Відповідно до положень пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Отже, законодавець встановив альтернативний перелік документів, що підтверджують участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які повинні містити інформацію про період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

При цьому, документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС», а такі документи, як довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, відповідно до статті 15 Закону № 796-XII є лише підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до частини 4 статті 15 Закону № 796-XII видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами).

Згідно з довідкою Свалявського районного військового комісаріату від 22.12.2015 №3171 ОСОБА_1 проходив військову строкову службу в період з 14.11.1984 по 06.12.1986.

У військовому квитку ОСОБА_1 НОМЕР_4 від 12.11.1984 на сторінці 23 в розділі VII «Особливі відмітки» зазначено, що в період з 30.07.1986 по 06.12.1986 ОСОБА_1 знаходився в секторі №2 по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Вказаний запис скріплений підписом начальника штабу в/ч НОМЕР_2 (а.с.47).

Відповідно до довідок Свалявського районного військового комісаріату від 22.12.2015 №3163, від 21.01.1991 №1 ОСОБА_1 брав участь у складі в/ч НОМЕР_2 з 30.07.1986 по 05.12.1986 в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно з Архівним витягом, наданим Галузевим державним органом Міністерства оборони України, в наказі командира військової частини НОМЕР_5 м.Новоград-Волинський по стройовій частині №176 від 26.07.1986 зазначено вважати рядового ОСОБА_1 таким, що вибув 26.07.1986 в район проведення заходів по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, в наказі командира військової частини НОМЕР_5 по стройовій частині №274 від 06.12.1986 значиться вважати рядового ОСОБА_1 таким, що прибув з військової частини НОМЕР_2 п.Термаховка після участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

В апеляційній скарзі скаржник аргументує правомірність відмови позивачу в призначенні пенсії наявністю архівної довідки, наданої Галузевим державним органом Міністерства оборони України, в якій зазначено, що підтвердити факт знаходження у відрядженні для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_2 за період з 26.07 05.12.1986 немає можливості. В перевірених наказах командира в/ч НОМЕР_2 по стройовій частині за період з 26.07. по 05.12.1986 прибуття у відрядження та з 01.12 по 09.12.1986 вибуття з відрядження та в журналі обліку радіоактивного опромінення в/ч НОМЕР_2 за період з 26.07 - 05.12.1986 ОСОБА_1 не значиться.

Вказана архівна довідка, на переконання суду апеляційної інстанції, не може бути самодостатньою підставою для відмови в призначенні позивачу пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII та не є беззаперечним доказом того, що позивач не виконував завдання по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 30.07 по 05.12.1986 у складі військової частини НОМЕР_2 , оскільки військову службу позивач проходив у військовій частині НОМЕР_5 , звідки і був відряджений у район проведення заходів по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та куди прибув після участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з військової частини НОМЕР_2 , що підтверджено архівним витягом.

В свою чергу, участь позивача у спірний період в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підтверджено сукупністю зазначених довідок Свалявського районного військового комісаріату, записами у військовому квитку, а також наданим архівним витягом, які подано разом із заявою про призначення пенсії та копії яких знаходяться в матеріалах відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 . Неприйняття до уваги таких документів відповідачем є необґрунтованим.

Крім того, суд апеляційної інстанції при вирішенні спірних правовідносин враховує правові позиції Верховного Суду України (ухвала від 04 вересня 2015 року у справі №690/23/15-а) та Верховного Суду (постанови від 18 вересня 2018 року у справі №520/9284/17) відповідно до яких єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-XII, у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС».

Така правова позиція підтримана і у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року (справа №362/6281/16-а), від 13 лютого 2019 року (справа №565/1228/17).

Посвідчення позивача серії НОМЕР_1 недійсним не визнавалось, а статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідачем не оспорюється.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що документи, подані разом із заявою про призначення пенсії та долучені до матеріалів справи, містять дані на підтвердження факту участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та є достатніми для призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з даними паспорта серії НОМЕР_6 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , тоді як заява про призначення пенсії датована 08.06.2018, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію з дня звернення - з 08.06.2018.

Оскільки позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови, то така в силу приписів статті 308 КАС України не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності відмови в призначенні пенсії позивачу за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 230, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Мукачівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі №303/6736/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 03.07.2019