Справа № 560/1168/19
Суддя: Матущак В.В.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/1168/19
РІШЕННЯ

іменем України

04 липня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Матущака В.В. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовною заявою до ГУ ДФС у Хмельницькій області, в якій просить визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС у Хмельницькій області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-42082-17у від 09.11.2018 зі сплати єдиного внеску у розмірі 15819,54 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у квітні 2013 він зареєструвався як фізична особа-підприємець. 05.05.2014 Хмельницький міськрайонний суд засудив його до позбавлення волі. З 07.08.2014 відбуває покарання в Замковій виправній колонії № 58. Перебуваючи в місцях позбавлення волі, як зазначає позивач, він був позбавлений можливості сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. В грудні 2018 отримав постанову про відкриття виконавчого провадження Державною виконавчою службою. Виконавче провадження відкрите відповідно до вимоги №Ф-42082-17у від 09.11.2018 ГУ ДФС у Хмельницькій області про стягнення боргу в сумі 15819,54 грн. Окрім того, позивач зазначає, що відбуваючи покарання у виправній колонії не отримував від відповідача листів про наявність у нього боргу та податкової вимоги №Ф-42082-17у від 09.11.2018 зі сплати єдиного внеску у розмірі 15819,54 грн., тому вважає дану вимогу незаконною та просить її скасувати.

Ухвалою від 13.05.2019 Хмельницький окружний адміністративний суд відкрив провадження у справ за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 13.05.2019 відмовлено в задоволенні заяви щодо проведення судового засідання в режимі відео конференції.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, подав до суду відзив, у якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що згідно з базою даних ГУ ДФС у Хмельницькій області, ФОП ОСОБА_1 з 05.04.2013 по 26.11.2018 перебував на загальній системі оподаткування та відповідно зобов`язаний був сплачувати єдиний соціальний внесок, оскільки відповідно до законодавства фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Станом на 01.01.2019 загальна заборгованість по ЄСВ складає 15819,54 грн.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Суд встановив, що згідно заяви про внесення змін до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (форма №5ДР) 07.11.2018 за податковим номером НОМЕР_1 проведені зміни прізвища, імені та по-батькові фізичної особи з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 .

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач з 05.04.2013 зареєстрований як фізична особа-підприємець, перебував на загальній системі оподаткування. Згідно витягу з ЄДР, 26.11.2018 ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність, про що зроблений відповідний запис №3043736.

Відповідно до даних витягу ІКП платника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) по платежу: "Єдиний внесок" (код бюджетної класифікації 71040000) 09.02.2018 проведено нарахування єдиного соціального внеску за 2017 у загальній сумі 8448,00 грн., як підприємцю на загальній системі оподаткування, у зв`язку із відсутністю сплати. У 2018 також відбулись нарахування ЄСВ за 1-3 квартали 2018 у загальній сумі 7371,54 грн. Станом на 01.01.2019 загальна заборгованість по ЄСВ (код платежу 710400) складає 15819,54 грн.

Відповідач 09.11.2018 сформував спірну вимогу №Ф-42082-17у, відповідно до якої, ФОП ОСОБА_3 зобов`язаний сплатити 15819,54 грн. заборгованості зі сплати єдиного внеску.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спеціальним законодавчим актом, що регулює правові відноси нарахування і сплати єдиного внеску, є Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VІ (далі - Закон №2464) у відповідності до якого видана Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953 (далі - Інструкція №449).

Згідно пункту 4 частини 1 статті 4 Закону №2464 та пункту 3 частини 1 II розділу Інструкції № 449, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 3 розділу 3 Інструкції №449 для фізичних осіб-підприємців (на загальній системі оподаткування) єдиний внесок встановлюється відповідно до Закону в розмірі 22% на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких такий платник перебував на обліку як платник єдиного внеску.

У разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника в силу припису частини 12 стаття 9 Закону №2464.

Фізичні особи-підприємці, які застосовують загальну систему оподаткування, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року (абзац 3 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI у редакції, що діяла до 10.10.2017.

Фізичні особи, підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац 3 частини 8 статті 9 Закону №2464.

Згідно пункту 2 статті 25 Закону №2464, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Відповідно до пункту 4 статті 25 Закону №2464, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно частини 3 VI розділу Інструкції №449, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відповідно до частини 4 VI розділу Інструкції №449, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи). Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику.

Згідно з даними ІКП платника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) по платежу: "Єдиний внесок" (код бюджетної класифікації 71040000) 09.02.2018 проведено нарахування єдиного соціального внеску за 2017 у загальній сумі 8448,00 грн., як підприємцю на загальній системі оподаткування, у зв`язку з відсутністю сплати. У 2018 також відбулись нарахування ЄСВ за 1-3 квартали 2018 у загальній сумі 7371,54 грн. Станом на 01.01.2019 загальна заборгованість по ЄСВ (код платежу 710400) складає 15819,54 грн.

Суд зазначає, що через внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 03.10.2017, нарахування єдиного внеску за 2018 відбулось поквартально, а саме за 1-3 квартали 2018.

Таким чином, саме через наявність у ФОП ОСОБА_1 станом на 31.10.2018 недоїмки зі сплати єдиного внеску в загальному розмірі 15819,54 грн., ГУ ДФС у Хмельницькій області було сформовано та надіслано вимогу № Ф-42082-17у від 09.11.2018.

Отже, з аналізу вищенаведених норм діючого законодавства вбачається, що позивач за наявності державної реєстрації фізичної особи-підприємця є платником єдиного внеску і зобов`язаний був у 2017-2018 роках сплачувати єдиний внесок у порядку і строки визначені Законом № 2464 та Інструкцією № 449.

Згідно з частиною 8 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15.05.2003 № 755-IV (далі - Закон №755), фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою, а отже і позбавляється статусу платника єдиного внеску.

Відповідно до реєстраційних даних, 26.11.2018 ФОП ОСОБА_1 було прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності, про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань № 3043736.

Таким чином, останнім періодом за який необхідно сплатити єдиний внесок, буде період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Відповідно до положень абзацу 7 частини 1 статті 5 Закону України №2464, зняття з обліку фізичних осіб-підприємців, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, а осіб, які провадять незалежну професійну діяльність - за їхньою заявою, після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку.

У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця або особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, така особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем або особою, яка провадить незалежну професійну діяльність (частина 4 статті Закону України №2464).

Враховуючи вищевикладене, позивач в період з 05.01.2013 по 26.11.2018 був платником єдиного внеску, відповідно до вимог Закону України №2464 та Інструкції №449, оскільки до 26.11.2018 значився як фізична особа-підприємець.

Щодо доводів позивача про те, що він не мав можливості припинити свою підприємницьку діяльність та сплачувати відповідні внески, оскільки відбуває покарання, суд зазначає наступне.

Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" не передбачено пільги щодо звільнення від сплати єдиного внеску фізичної особи-підприємця, які відбувають покарання в місцях позбавлення волі. Отже, такі особи виконують обов`язки платника єдиного внеску на загальних підставах. Разом з тим, статтею 19 Податкового кодексу України визначено, що платник податків веде справи, пов`язані зі сплатою податків, особисто або через свого представника. Представниками платника податків визнаються особи, які можуть здійснювати представництво його законних інтересів та ведення справ, пов`язаних із сплатою податків, на підставі закону або довіреності. Довіреність, видана платником податків - фізичною особою на представництво його інтересів та ведення справ, пов`язаних із сплатою податків, має бути засвідчена відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до змісту статті 14 Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачена можливість подачі заяви представником заявника на підставі оригіналу (нотаріально засвідчена копія) документа, що підтверджує його повноваження.

Згідно статті 40 Закону України "Про нотаріат" до нотаріально посвідчених довіреностей прирівнюються довіреності осіб, які тримаються в установах виконання покарань чи слідчих ізоляторах, посвідчені начальниками таких установ чи слідчих ізоляторів.

У зв`язку з викладеним, суд зазначає, що позивач мав відповідні можливості своєчасно припинити свою підприємницьку діяльність.

Крім того, щодо твердження позивача про те, що він не отримував оскаржувану податкову вимогу та про її існування позивач не знав, суд зазначає наступне.

У відповідності до підпункту 16.1.11 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний, зокрема, повідомляти контролюючі органи про зміну місцезнаходження юридичної особи та зміну місця проживання фізичної особи-підприємця

В матеріалах справи міститься докази направлення податкової вимоги від 09.11.2018 №Ф-42082-17у про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, а саме: рекомендоване повідомлення про вручення поштового вкладення від 16.11.2018.

Враховуючи те, що з травня 2014 позивач відбуває покарання у виправній колонії, про зміну місця проживання контролюючий орган не повідомив, суд вважає, що контролюючий орган діяв відповідно до вимог статті 59 Податкового кодексу України та Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків від 28.12.2015 № 1204.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з обставин справи, суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача, оскільки відповідач діяв правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відтак позовні вимоги про визнання протиправними та скасування вимоги задоволенню не підлягають.

Під час розгляду справи суд не встановив доказів, які свідчили б про протиправність спірної вимоги, а тому суд дійшов висновку, що вимога ГУ ДФС у Хмельницькій області від 09.11.2018 №Ф-42082-17у про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, сформована відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства та в межах повноважень, а отже, є законною і обґрунтованою, а тому, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що доводи позивача не є обґрунтованим, у зв`язку з чим в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Оскільки позивач ухвалою суду від 13.05.2019 звільнений від сплати судового збору та не сплачував його, розподіл судових витрат, з врахуванням вимог статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги від 09.11.2018 №Ф-42082-17у про стягнення боргу в розмірі 15819,54 грн. - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 04 липня 2019 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління ДФС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 39492190)

Головуючий суддя В.В. Матущак