Справа № 810/1696/18
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1696/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 березня 2019 року, суддя Патратій О.В., у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування наказу і податкових повідомлень-рішень,-

У С Т А Н О В И Л А:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Київській області від 30.11.2017 року №2192 "Про проведення фактичних перевірок";

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 27.12.2017 року про нарахування штрафних санкцій у розмірі 17000,00 грн. за порушення статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" на підставі абз. 5 частини 2 статі 17 Закону;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 27.12.2017 року про нарахування штрафних санкцій у розмірі 17000,00 грн. за порушення статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" на підставі абз. 12 частини 2 статі 17 Закону;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 27.12.2017 року про нарахування штрафних санкцій у розмірі 10000,00 грн. за порушення постанови КМУ від 30.10.2008 року №957 "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв", статті 18 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" на підставі абз. 14 ч.2 ст. 17 Закону.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказ на перевірку та податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем з порушенням чинного податкового законодавства. Зокрема, позивач зазначала, що наказ на перевірку не містить найменування та реквізити суб`єкта, який перевіряється. Наявний на зворотній стороні наказу додаток № 1 ніким не підписаний та не засвідчений у встановленому законом порядку, тому не може бути визнаний допустимим доказом. Оскаржувані податкові повідомлення-рішення, на думку позивача, також винесені з порушенням норм чинного податкового законодавства та Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06 липня 2018 року справу передано на розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 березня 2019 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У прохальній частині апеляційної скарги відповідач просить здійснювати розгляд справи за участі його представника.

Щодо заявленого клопотання колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу від 30.11.2017 року № 2192 та направлень від 06.12.2017 року №1430 та №1431 ГУ ДФС у Київській області проведено фактичну перевірку павільйону, що належить ФОП ОСОБА_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами перевірки складено Акт (довідка) про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України у сфері виробництва і обігу підакцизної продукції № 686/10-86/40/ від 07.12.2017 року.

Перевіркою встановлений факт продажу пляшки вина ігристого напівсолодкого білого «Маренго», місткістю 0,75 л, дата виробництва 25.07.2017 року, маркованої маркою акцизного податку 06/17 серія 15 ААББ №094396 87,36 грн., за ціною 75 грн. (розрахункова квитанція серії АБМА №752940 від 06.12.2017 року).

Також перевіркою встановлено реалізацію пляшки вина ігристого напівсолодкого білого «Маренго», місткістю 0,75 л, дата виробництва 25.07.2017 року, маркованої маркою акцизного податку 06/17 серія 15 ААББ №094396 без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, чим порушено ст.15 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Крім того, перевіркою встановлено зберігання алкогольних напоїв (додаток №1 до акта перевірки) у місці зберігання, не внесеного до Єдиного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв, чим порушено ст.15 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

За результатами проведеної фактичної перевірки ГУ ДФС у Київській області винесені податкові повідомлення-рішення, згідно з яким до ФОП ОСОБА_2 застосовані штрафні санкції на загальну суму 44 000,00 грн., а саме:

- 10 000,00 грн. - за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої (ППР від 27.12.2017 року №);

- 17 000,00 грн. - за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії ППР від 27.12.2017 року №);

- 17 000,00 грн. - за зберігання алкогольних напоїв у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру (ППР від 27.12.2017 року №).

Вважаючи вказанні податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що прийняті з порушенням норм податкового законодавства, позивачка звернулась до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (надалі за текстом - ПК України) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень, виключно у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

У відповідності до пункту 80.1 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Пунктом 80.2 статті 80 Податкового кодексу України визначено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з підпунктами 62.1.2, 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом: інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Колегією суддів встановлено, що перевірка проведена на підставі наказу від 30.11.2017 року № 2192 та направлень від 06.12.2017 року №1430 та №1431 ГУ ДФС у Київській області проведено фактичну перевірку павільйону, що належить ФОП ОСОБА_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в присутності позивачки, про що свідчать акт перевірки, акт відмови від підпису акту перевірки та не заперечується сторонами.

Отже, допуск до перевірки, як і сама перевірка фактично відбулись.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки, зокрема виїзної, щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Тобто, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 26 лютого 2019 року у справі №820/9191/13-а (провадження №К/9901/8161/18) та від 29 травня 2019 року у справі №804/263/16 (провадження №К/9901/26708/18).

Таким чином, оскільки допуск до проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 відбувся, а контролюючим органом фактично реалізовано свою компетенцію на проведення такої перевірки та оформлення її результатів, то дії контролюючого органу щодо призначення та проведення розглядуваної перевірки не є таким, що порушують права позивачки, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДФС у Київській області від 30.11.2017 року №2192 "Про проведення фактичних перевірок" задоволенню не підлягають.

Посилання суду першої інстанції на постанови Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі №826/14478/17, від 30 січня 2018 року у справі № 821/1957/16 (К/9901/2043/17), від 27 січня 2015 року (справа № 21-425а14), від 16 лютого 2016 року (справа №826/12651/14) від 17 березня 2018 року (справа №1570/7146/12), від 20 грудня 2018 року у справі №815/1851/15 (провадження №К/9901/27891/18), колегія суддів вважає безпідставним, оскільки у вищезазначених рішеннях суду предметом спору не була фактична виїзна перевірка, зокрема у справі №815/1851/15 предметом спору були дії податкового органу щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Крім того, колегія суддів зазначає, що під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

У відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо порушень встановлених Головним управлінням ДФС у Київській області у ході проведеної перевірки колегія суддів зазначає наступне.

Перевіркою, зокрема, встановлено, що ФОП ОСОБА_1 в порушення вимог статті 18 Закону від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» від 30.10.2008 року № 957 реалізовано у господарській одиниці суб`єкта господарювання за адресою: АДРЕСА_1 алкогольні напої за цінами нижчими від мінімально-роздрібних цін на алкогольні напої, а саме: 06.12.2017 року реалізовано вино ігристе напівсолодке біле "Маренго", місткістю 0,75 л, дата виробництва 25.07.2017 року, маркованої маркою акцизного податку 06/17 серія 15 ААББ №094396 87,36 грн., за ціною 75 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи розрахунковою серії АБМА №752940 від 06.12.2017 року.

Частиною десятою статті 18 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» надано Кабінету Міністрів України право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 року № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено розмір мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв згідно з Додатком.

Колегія суддів зазначає, що на момент вчинення правопорушення чинними були вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 року №957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово- відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв», із змінами та доповненнями, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 09.11.2016 року №828, згідно з якою з 10.09.2017 року мінімальна роздрібна ціна, зокрема, вина у скляній тарі місткістю 0,7 л та 0,75 л становить 79,19 гривень.

Відповідно до частини 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000 гривень.

Враховуючи, що позивачкою не було подано на вимогу контролюючого органу документів в підтвердження вартості отриманої партії товару, відповідачем правомірно застосовано до ФОП ОСОБА_1 відповідальність у вигляді штрафу виходячи з мінімально встановленої нормою санкції в розмірі 10 000 грн., тому податкове повідомлення-рішення від 27.12.2017 року № є правомірним та скасуванню не підлягає.

Крім того, перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 реалізовано пляшку вина ігристого напівсолодкого білого "Маренго", місткістю 0,75 л, дата виробництва 25.07.2017 року, маркованої маркою акцизного податку 06/17 серія 15 ААББ №094396 без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, чим порушено ст. 15 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Відповідно до положень статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» імпорт, експорт і оптова торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами можуть здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензій. Роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Колегією суддів встановлено, що позивачці видано ліцензію серії НОМЕР_1 строком дії з 21.07.2017 року до 20.07.2018 року на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пиво), місце торгівлі: АДРЕСА_1 , торгівельний павільйон.

Разом з тим, позивачкою не надано доказів наявності ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, зокрема, вином ігристим, що було встановлено контролюючим органом під час здійснення перевірки .

Згідно статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (в редакції чинній на момент винекнення спірних правовідносин) до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів, зокрема, у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Таким чином, застосування до суб`єкта господарювання штрафу у розмірі 17 000 грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без відповідної ліцензії є обґрунтованим, тому податкове повідомлення-рішення № від 27.12.2017 року є правомірним та прийнятим відповідно до норм чинного законодавства.

Також перевіркою встановлено зберігання алкогольних напоїв (додаток №1 до акта перевірки) у місці зберігання, не внесеного до Єдиного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв, чим порушено ст. 15 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Відповідно до положень статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб`єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб`єкта господарювання з обов`язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.

Суб`єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, вносять до Єдиного реєстру тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі.

Згідно статті 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», місце зберігання - місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання.

Наказом Державної податкової адміністрації України від 28.05.2002 року № 251, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.08.2002 року за № 670/6958 затверджено Порядок ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1.1 Порядку Єдиний державний реєстр місць зберігання (далі - Єдиний реєстр) - це перелік місць, що використовуються для зберігання спирту, та приміщень, що використовуються для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів (далі - місце зберігання), який містить відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.

Частиною 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» встановлено відповідальність за зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17000 гривень.

Як убачається із матеріалів справи, в торгівельному павільйоні ФОП ОСОБА_1 реалізовувався алкогольний напій без наявності ліцензій на роздрібну торгівлю та за відсутності відповідної довідки про внесення місця зберігання алкогольних напоїв татютюнових виробів до Єдиного реєстру.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що застосування до суб`єкта господарювання штрафу у розмірі 17 000 грн. за зберігання алкогольних напоїв у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру є правомірним, тому податкове повідомлення-рішення від 27.12.2017 року № є обґрунтованим та прийнятим відповідно до норм чинного законодавства.

Доказів, які б свідчили про протиправність прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень, позивач не надав, а доводи щодо незаконності вказаних рішень у зв`язку з незаконністю наказу про проведення перевірки, не свідчать про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку виконаний.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 березня 2019 року скасувати та ухвали у справі нове рішення наступного змісту.

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування наказу і податкових повідомлень-рішень відмовити в повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Судя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Степанюк А.Г.