Справа № 360/1937/19
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

03 липня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1937/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 06 травня 2019 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області за такими вимогами:

1) визнати протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 05.04.2019 № 4439/2018 про відмову в поновленні виплати пенсії за віком як науковому працівнику ОСОБА_2 ;

2) визнати протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 05.04.2019 № 4440/2018 про відмову в поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_3 ;

3) зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за віком як науковому працівнику ОСОБА_2 з 07.10.2009, з врахуванням компенсації втрати частини доходів, з підвищенням та індексацією пенсії відповідно до статей 27, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», доплатою до пенсії за понаднормативний стаж відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як не працюючому пенсіонеру, з надбавкою до пенсії як дитині війни, здійснити осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01.10.2017, та здійснювати виплату пенсії на визначений пенсіонером банківській рахунок;

4) зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_3 з 07.10.2009, з врахуванням компенсації втрати частини доходів, з підвищенням та індексацією пенсії відповідно до статей 27, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», доплатою до пенсії за понаднормативний стаж відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як не працюючому пенсіонеру, з надбавкою до пенсії як дитині війни, здійснити осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01.10.2017, та здійснювати виплату пенсії на визначений пенсіонером банківській рахунок.

Ухвалою суду від 08 травня 2019 року позовну заяву залишено без руху (арк. спр. 30-31).

Ухвалою суду від 03 червня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, позовні вимоги роз`єднано у самостійні провадження, на розгляді та вирішенні у даній справі залишено вимоги ОСОБА_2 (далі - позивач) до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (далі відповідач, УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області) про:

визнання протиправним рішення відповідача від 05.04.2019 № 4439/2018 про відмову позивачу в поновленні виплати пенсії за віком як науковому працівнику;

зобов`язання відповідача перерахувати розмір та поновити виплату позивачу пенсії за віком як науковому працівнику з 07.10.2009, з врахуванням компенсації втрати частини доходів, з підвищенням та індексацією пенсії відповідно до статей 27, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», доплатою до пенсії за понаднормативний стаж відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як не працюючому пенсіонеру, з надбавкою до пенсії як дитині війни, здійснити осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01.10.2017, та здійснювати виплату пенсії на визначений пенсіонером банківській рахунок.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що до липня 1997 року позивач проживав у м. Сєвєродонецьку та отримував пенсію за віком як науковий працівник, надалі виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, в зв`язку з чим виплата пенсії припинена.

Позивач 23.05.2018 через представника за нотаріально-посвідченою довіреністю звернувся до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області із заявою про перерахунок та виплату пенсії (додаток 2 до Порядку № 22-1) з 07.10.2009, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат передбачених пенсійним законодавством України, як непрацюючим пенсіонерам, дітям війни, здійснити запити недостатніх для поновлення виплати пенсії документів.

Листом УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 04.06.2018 № 9052/02-21 відмовлено позивачу у поновленні виплати пенсії.

Не погодившись з таким рішенням, представник позивача 27.08.2018 звернувся до суду з позовом.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 22.01.2019 у справі № 1240/2830/18 позов задоволено частково, зокрема зобов`язано УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області повторно розглянути заяву позивача про призначення/перерахунок пенсії від 23.05.2018 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Рішенням УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 05.04.2019 № 4439/2018 в поновленні ОСОБА_2 виплати пенсії за віком відмовлено.

Позивач з таким рішенням відповідача не згоден та вважає його протиправним, оскільки позивач звернувся до відповідача із дотриманням порядку та у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV та Порядком № 22-1. До заяви про призначення/перерахунок пенсії позивачем надано всі необхідні документи. Отже, в управлінні відсутні перешкоди для виплати пенсії позивачу.

З вищевикладених підстав представник позивача вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Від УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області 18 червня 2019 року за вх. № 32347/2019 надійшов відзив на позовну заяву (арк. спр. 41-44), в якому представник відповідача заперечує проти задоволення вимог позивача з таких підстав.

Так, представник відповідача вважає, що позивачем не дотриманий порядок та спосіб звернення до відповідача за поновленням виплати пенсії, визначений Законом № 1058-IV та Порядком 22-1, а саме:

- позивачем не надано жодного документу, який би підтверджував те, що він не отримує пенсію в державі проживання;

- позивач не звернувся до відповідача особисто, а звернувся через представника за довіреністю, особу якого в УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області не встановлено. Оригінал або копія документу, яка посвідчує особу представника за довіреністю до управління не надано. Звернення направлено поштовим відправленням;

- ОСОБА_2 не надано до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області оригіналу паспорту або іншого документу, що засвідчує його вік. Надано копію документа, що підтверджує особу заявника під час перетинання державного кордону України і під час перебування за кордоном; паспорт громадянина України заявником не наданий, у зв`язку з чим неможливо встановити факт відсутності у заявника іноземного громадянства;

- заявником не надано будь-якого документа, що підтверджує його місце проживання в межах України;

- на час звернення позивача із заявою про поновлення виплати пенсії взагалі відсутній законодавчо встановлений механізм призначення (перерахунку, поновлення) та виплати пенсії пенсіонерам, які постійно проживають в державах, з якими не укладено міжнародних договорів щодо пенсійного забезпечення.

Також представник відповідача зауважив, що позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до адміністративного суду з цим позовом. Вимоги позивача про компенсацію втрати частини доходу є вимогами на майбутнє.

Ухвалою суду від 03 липня 2019 року залишено без розгляду позовні вимоги в частині зобов`язання УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області перерахувати розмір та поновити виплату позивачу пенсії за віком як науковому працівнику з 07.10.2009 по 17.03.2018 з врахуванням компенсації втрати частини доходів, з підвищенням та індексацією пенсії відповідно до статей 27, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», доплатою до пенсії за понаднормативний стаж відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як не працюючому пенсіонеру, з надбавкою до пенсії як дитині війни, здійснити осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01.10.2017, та здійснювати виплату пенсії на визначений пенсіонером банківській рахунок (арк. спр. 50-51).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

На адресу УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області 29.05.2018 надійшла заява ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про поновлення раніше призначеної пенсії відповідно до закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (арк. спр. 23), до якої додано:

- копію довіреності від 22.03.2018 для представництва інтересів ОСОБА_2 на території України, складеної ОСОБА_2 на території держави Ізраїль за паспортом громадянина України для виїзду за кордон (арк. спр. 13);

- копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_2 від 14.06.1997 АС 727799, термін дії якого до 14.06.2017 (арк. спр. 14);

- копію картки платника податків ОСОБА_2 , виданої 07.05.2018 Кам`янською ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області (арк. спр. 27);

- копію трудової книжки ОСОБА_2 від 06.08.1959 (арк. спр. 24-25).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 22 січня 2019 року у справі № 1240/2830/18 адміністративний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково; зокрема зобов`язано УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення/перерахунок пенсії від 23 травня 2018 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні; у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено (арк. спр. 15-19).

Дослідженням змісту рішення суду встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , є громадянином України, паспорт для виїзду за кордон від 14.06.1997 № АС727799.

Відповідно до протоколу від 28.05.1997 № 12/180 ОСОБА_2 призначено пенсію за віком з 23.05.1997 довічно.

Судом встановлено, що 23.05.2018 ОСОБА_2 звернувся через уповноваженого представника на підставі апостильованої довіреності від 22.03.2018 від Акермана Олега Матвійовича до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області із заявою при призначення/перерахунок пенсії, в якій просив перерахувати, поновити пенсію з 07.10.2009, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, як не працюючому пенсіонеру, дитини війни, здійснити запит недостатніх для поновлення виплати пенсії документів.

Заява позивача отримана посадовими особами УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області 29.05.2018, про що свідчить відповідний запис у Журналі реєстрації документів від підприємств, організацій, установ, підприємців та громадян № 01-37.

Відповідачем за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 від 23.05.2018 розпорядження (рішення) про поновлення/перерахунок або про відмову в поновленні/перерахунку не приймалось, чим порушено вимоги статті 45 Закону № 1058-ІV та пунктів 4.2, 4.3, 4.10 Порядку № 22-1.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 , залишено без задоволення; рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 січня 2019 року залишено без змін (арк. спр. 47-49).

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 січня 2019 року у справі № 1240/2830/18 УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області розглянуто заяву ОСОБА_2 від 23.05.2018 про поновлення виплати пенсії, за результатами якого прийнято рішення від 05 квітня 2019 року № 4439/2018 про відмову в поновленні пенсії (арк. спр. 20-22).

Дослідженням змісту рішення встановлено, що УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області прийнято таке рішення з таких підстав:

- заявник не звернувся до управління особисто;

- заявником не надано оригіналу паспорту або іншого документа, що посвідчує його особу та вік;

- заявником не надано документу, який посвідчує його особу на території України (паспорту громадянина України);

- заявником надіслано копію з копії паспортного документу, термін дії якого закінчився;

- заявником не підтверджено факт відсутності отримання пенсії в державі проживання;

- заявником не надано будь-якого документа про місце фактичного проживання в межах України, що унеможливлює виплату пенсії навіть при наявності всіх підстав для її поновлення;

- відсутній законодавчо встановлений механізм призначення (перерахунку, поновлення) та виплати пенсії пенсіонерам, які постійно проживають в державах, з якими не укладено міжнародних договорів щодо пенсійного забезпечення (зокрема, Ізраїль);

- норми статті 3 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування про те, що право на забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням згідно з цими Основами мають застраховані громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено законодавством України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України на цей час неконституційними не визнані.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і відзив учасників справи, суд виходить з такого.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058-IV закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 44 Закону № 1058-IV встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Пунктом 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Частиною другою статті 49 Закону № 1058-IV визначено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Згідно зі статтею 51 Закону № 1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, зазначено, що право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

Згідно з пунктом 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1), заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Відповідно до пункту 1.7 Порядку № 22-1 днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Пунктом 2.8 Порядку № 22-1 визначено, що поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

У випадку поновлення виплати пенсії особі, якій не було проведено перерахунок відповідно до статті 43 Закону, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до статті 40 Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсій, призначених до 2004 року.

Особи, які одержували пенсію від інших органів і звертаються до органів, що призначають пенсію, надають документ, що підтверджує розмір пенсії, строки її виплати та дату зняття з обліку за попереднім місцем отримання.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку № 22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання.

Відповідно до пункту 4.1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3 Порядку № 22-1).

З вищевикладеного слідує, що позивач як громадянин України має право на виплату призначеної йому пенсії. Підстави для поновлення конституційного права на виплату пенсії виникли після набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009.

Однак, суд зазначає, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009, тобто з 07 жовтня 2009 року, виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу відповідач зобов`язаний відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Проте, наявність обов`язку у відповідача відновити виплату пенсії не позбавляє позивача необхідності щодо захисту свого права. Отже, після прийняття та опублікування Рішення № 25-рп/2009 та невідновлення виплати пенсії позивачу, останній мав дізнатися про порушення свого права, а відтак і розпочався відлік строку звернення до суду.

При цьому згідно з положеннями статті 49 Закону № 1058-IV поновлення права на виплату пенсії здійснюється не автоматично, а передбачає виконання ряду процедурних дій, пов`язаних з поновленням виплати пенсії, серед яких: подання заяви про поновлення виплати з дотриманням строків звернення, наявність документів, які підтверджують факт призначення пенсії, припинення її виплати чи право на поновлення її виплати.

У даному випадку позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду в м. Сєвєродонецьку Луганської області лише 29 травня 2018 року із заявою про поновлення пенсії від 23 травня 2018 року.

Отже, саме з 29 травня 2018 року у відповідача виник обов`язок щодо поновлення раніше призначеної позивачу пенсії.

Щодо зазначених у рішенні про відмову в поновленні пенсії обставин недотримання позивачем порядку та способу звернення за поновленням виплати пенсії суд зазначає таке.

Як зазначив Верховний Суд від 31.01.2019 у постановах у справі № 520/9721/16-а (адміністративне провадження № К-9901/15758/18, № К/9901/15761/18), від 12.03.2019 у справі № 441/1239/17 (адміністративне провадження № К/9901/16361/18), відповідно до пункту 1.5 Порядку № 22-1 передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином при розгляді даної справи суд зобов`язаний врахувати вищевикладений у постановах висновок Верховного Суду.

Суд звертає увагу, що до відповідача звертався представник позивача на підставі нотаріально завіреної довіреності з проставленим апостилем, що підтверджується переліком до заяви та встановлено судом під час вирішення адміністративної справи № 1240/2830/18, про що вказано у рішенні суду від 22 січня 2019 року.

З вищевикладених підстав суд відхиляє твердження відповідача, що позивач зобов`язаний звернутися до управління за поновленням пенсії особисто, надавши оригінал паспорта або іншого документа, що засвідчує особу його та вік.

Посилання відповідача на те, що заявник зобов`язаний подати будь-який документ про місце фактичного проживання в межах України, суд вважає безпідставними, оскільки системним аналізом пунктів 2.8 та 2.9 Порядку № 22-1 встановлено, що єдиним документом, який зобов`язаний подати заявник, що звертається за поновленням виплати пенсії, є документ, що посвідчує його особу. Тільки у разі, якщо за поновленням виплати пенсії звертається особа, яка одержувала пенсію від інших органів, така особа має надати документ, що підтверджує розмір пенсії, строки її виплати та дату зняття з обліку за попереднім місцем отримання.

Також суд вважає, що відповідач безпідставно вимагає від позивача підтвердження факту відсутності отримання пенсії в державі проживання, оскільки, як зазначено самим УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області в оскаржуваному рішенні, міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення між державою Україною та державою Ізраїль відсутній. Відповідно, на державу за місцем проживання заявника не покладений обов`язок дотримання гарантій соціального захисту особи-пенсіонера замість країни, громадянином якої є ця особа. Крім того, суд вважає, що така вимога відповідача ґрунтується на хибному тлумаченні положень частини першої статті 8 Закону № 1058-IV.

Твердження відповідача щодо відсутності законодавчо встановленого механізму призначення (перерахунку, поновлення) та виплати пенсії пенсіонерам, які постійно проживають в державах, з якими не укладено міжнародних договорів щодо пенсійного забезпечення, як на перешкоду у поновленні виплати пенсії, суд відхиляє як необґрунтовані та безпідставні. Так, Порядок № 22-1 є загальним для всіх випадків призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Тому відсутність спеціального порядку, що врегульовує питання пенсійного забезпечення осіб, які постійно проживають в державах, з якими не укладено міжнародних договорів щодо пенсійного забезпечення, обумовлює застосування загальної процедури, що визначена Порядком № 22-1.

Однак, при розгляді справи судом встановлено, що позивачем при зверненні із заявою про поновлення виплати пенсії не дотримано вимог пункту 2.9 Порядку № 22-1, що унеможливлює прийняття рішення на користь позивача.

Так, судом встановлено, що представником позивача разом із заявою ОСОБА_2 про поновлення виплати пенсії направлено копію паспорта позивача для виїзду за кордон від 14.06.1997 № АС727799 з терміном дії до 14 червня 2017 року.

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи, визначає Закон України від 20.11.2012 № 5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі Закон № 5492-VI).

Згідно з абзацом 1 частини першої статті 22 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на яку він оформлений, і дає право цій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Відповідно до частини другої статті 22 Закону № 5492-VI кожен громадянин України має право на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною третьою статті 22 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли шістнадцятирічного віку, - на 10 років.

Пунктом 14 частини сьомої статті 22 Закону № 5492-VI визначено, що до паспорта громадянина України для виїзду за кордон вноситься така інформація: дата закінчення строку дії документа.

Відповідно до частини десятої статті 22 Закону № 5492-VI у разі втрати паспорта громадянина України для виїзду за кордон або закінчення строку його дії під час перебування в Україні громадянина, який постійно проживає за кордоном, оформлення та видача йому паспорта для виїзду за кордон здійснюються розпорядником Реєстру.

Згідно з частиною шістнадцятою статті 22 Закону № 5492-VI оформлення і видача замість втраченого або викраденого та обмін паспорта громадянина України для виїзду за кордон здійснюються розпорядником Реєстру (у разі проживання заявника в Україні) чи ЗДУ (у разі постійного проживання або тимчасового перебування заявника за кордоном).

Пунктом 1 «Перехідних положень» Закону № 5492-VI визначено, що документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, видані до дня набрання чинності цим Законом, є чинними до закінчення строку їх дії та не підлягають обов`язковій заміні.

Згідно з підпунктом 2 пункту 89 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 № 152, паспорт для виїзду за кордон визнається недійсним, вилучається, анулюється та знищується у разі: закінчення строку його дії або прийняття рішення про його обмін до закінчення строку його дії.

З вищевикладеного слідує, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон є належним документом, що засвідчує особу, виключно протягом дії такого паспорта та втрачає чинність після закінчення строку його дії.

Оскільки паспорт ОСОБА_2 для виїзду за кордон від 14.06.1997 № АС727799 був чинним до 14.06.2017, суд погоджується з твердженням відповідача, що позивачем не виконані вимоги пункту 2.9 Порядку № 22-1 та не надано документа, що засвідчує особу, яка звертається із заявою про поновлення виплати пенсії.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи даний спір, суд, керуючись частиною другою статті 2 КАС України, зобов`язаний перевірити рішення суб`єктів владних повноважень, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Зважаючи на те, що заявником разом із заявою від 23.05.2018 про поновлення виплати пенсії відповідачу не наданий чинний документ, що посвідчує особу заявника, суд дійшов висновку, що УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області правомірно прийнято рішення про відмову в поновленні пенсії, а викладені у позовній заяві вимоги позивача щодо визнання протиправним та скасування такого рішення є необґрунтованими та у їх задоволенні слід відмовити.

Вимоги позивача щодо зобов`язання УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за віком як науковому працівнику ОСОБА_2 із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, як непрацюючому пенсіонеру, дитині війни, здійсненням осучаснення пенсії та здійснювати виплату пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок є похідними, тобто такими, що залежать від задоволення вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в поновленні пенсії, відповідно у їх задоволенні слід також відмовити.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин суд дійшов висновку, що позовні вимоги необґрунтовані і у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання даного позову покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 (фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (місцезнаходження: 93404, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Шевченко, будинок 9, код за ) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова