Справа № 200/6921/19-а
Суддя: Зінченко О.В.
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2019 р. Справа№200/6921/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Зінченка О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірним та скасування рішення про відмову у переведенні з пенсії державного службовця на пенсію за віком та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

30 травня 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі відповідач), в якій просить:

- визнати неправомірним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 27 травня 2019 року № 108 щодо відмови в переході з пенсії державного службовця на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016, 2017, 2018 роки та підвищення передбаченого частиною 1 статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 16,5 % та підвищення передбаченого частиною 3 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 25 %;

- зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області перевести позивача з пенсії державного службовця на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016, 2017, 2018 рік та підвищення передбаченого частиною 1 статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 16,5 % та підвищення передбаченого частиною 3 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 25 %.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 26 липня 2011 року перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Київському районі м. Донецька, як отримувач пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу». З 01 жовтня 2014 року перебуває на обліку в управлінні відповідача як отримувач пенсії державного службовця, та має статус внутрішньо переміщеної особи. Зазначає, що на момент досягнення нею пенсійного віку - 60 років, а саме: 26 липня 2016 року вона не використала своє право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058, продовживши працювати в територіальному управлінні ДФС України та отримувати пенсію державного службовця. З моменту досягнення пенсійного віку та дати звернення про перехід на пенсію за віком, а саме: з 26 липня 2016 року по 02 травня 2019 року), вона здобула 33 місяці страхового стажу, з якого сплачені страхові внески за 2016, 2017, 2018 роки. В зв`язку з чим вважає, що відповідач повинен був застосувати показники середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в України, з якої сплачено страхові внески за 2016, 2017, 2018 роки та підвищення, передбаченого частиною 1 статті 29 Закону України № 1058 в розмірі 16,5 % та підвищення, передбаченого частиною 3 статті 26 Закону України № 1058 в розмірі 25 % .

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. справи 1-2).

Ухвалою суду від 14 червня 2019 року відмовлено відповідачу про розгляд справи у загальному провадженні у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (арк. справи 81-82).

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

19 червня 2019 року відповідачем до суду наданий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача. Зазначив, що позивач перебуває на обліку в управлінні як отримувач пенсії за віком на підставі Закону України «Про державну службу», розмір пенсії станом на 02 травня 2019 року становить 7423,36 грн. 02 травня 2019 року позивач звернулась із заявою про перехід на іншій вид пенсії - на пенсію за віком. Отже, при переведенні з одного виду пенсії на іншій, заробітна плата за періоди страхового стажу, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), відповідачем відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування». Зазначив, що позивач звернулась із заявою про перехід на інший вид пенсії, а не із заявою про призначення пенсії за віком. Оскільки при переведенні позивача з пенсії державного службовця на пенсію за віком, відповідно до статті 26 «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування», розмір пенсії зменшився, що є неприпустимим та є порушенням статті 46 Конституції України, позивачу було відмовлено у переведенні пенсії рішення від 27 травня 2019 року. Вважає, що відповідач діяв на підставі та в межах закону, у зв`язку з чим, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (арк. справи 83-88).

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 26 липня 2011 року отримує пенсію за віком за умовами призначення - держслужбовець, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у розмірі 7685,36 грн. (арк. справи 15).

Відповідно до розпорядження № 67535 від 13 грудня 2016 року позивач отримує пенсії за віком за умовою призначення «держслужбовці» у розмірі 7685 грн. (арк. справи 35).

02 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулась із заявою № 2910/2802 про переведення пенсії з державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» на пенсію за віком, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (арк. справи 58).

Рішенням № 108 від 27 травня 2019 року Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області у переведенні пенсії, в зв`язку із проведенням розрахунку середнього заробітку відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відмовило у переведенні, посилаючись на зменшення розміру пенсії при переведенні позивача. Підставою про відмову у переведенні із розрахунку коефіцієнта страхового стажу заявника - 0,46083, середньомісячного заробітку заявника - 12 735, 38 грн. (індивідуальний коефіцієнт для обчислення 3,57269; середній заробіток за три попередні роки - 4404,35) доплата за понаднормований стаж (16 років) -171,84 грн. (арк. справи 10).

Отже, як вбачається зі змісту позовної заяви та відзиву на позов, спірними питанням у справі є правомірність винесеного рішення Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області № 108 від 27 травня 2019 року.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, суд виходив з наступного.

Згідно зі статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.

На підставі статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV, за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частини 1 статті 10 Закону України № 1058, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно з положенням статті 26 Закону № 1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

З матеріалів справи вбачається, що на день звернення, а саме 02 травня 2019 року із заявою до відповідача про перехід пенсії, позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла 62 років, та мала страховий стаж понад 26 років.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 40 Закону № 1058 передбачено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

11 жовтня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII від 03 жовтня 2017 року, яким внесені зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року, який доповнено пунктами 4-3 - 4-7.

Згідно частини 4-3 Закону № 1058-IV пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Відповідно до частини 4-4 Прикінцевих положень Закону № 1058, з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

З 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2016 та 2017 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. У разі, якщо при однакових показниках індивідуального коефіцієнта заробітної плати (доходу) та тривалості страхового стажу розмір пенсії у 2018 році, обчислений відповідно до аналогічних показників, буде меншим, ніж пенсія, призначена у 2017 році, розмір якої обчислений з урахуванням положень абзацу першого цього пункту, Кабінет Міністрів України приймає рішення про збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується при призначенні пенсій з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, таким чином, щоб пенсії, призначені у зазначений період, не були меншими за пенсії, що призначалися з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до статті 25 Закону України № 1058-IV, коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою:

Кс = См х Вс / 100 % х 12, де:

Кс - коефіцієнт страхового стажу;

См - сума місяців страхового стажу;

Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.

Частина 2 статті 25 Закону України № 1058, коефіцієнт страхового стажу з урахуванням періодів до набрання чинності цим Законом не може перевищувати 0,75, а з урахуванням страхового стажу, передбаченого абзацом десятим частини третьої статті 24 цього Закону, - 0,85.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 Закону № 1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

При обчисленні коефіцієнта заробітної плати (доходу) за періоди сплати страхових внесків за застрахованих осіб, зазначених у пунктах 7, 8, 9 і 14 статті 11 цього Закону та за періоди, які включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, враховується мінімальний розмір заробітної плати.

Частина 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Аналізуючи викладені вище норми, суд дійшов дійшла висновку про те, що приписи частини 3 статті 45 Закону № 1058-IV, можуть бути застосовані під час переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом на інший. При цьому, суд зазначає, що показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення, передбаченої Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Втім, у справі, яка розглядається, вбачається, що фактично має місце призначення пенсії за іншим законом, а не переведення з одного на інший вид пенсії в межах одного закону.

За обставинами справи, позивач отримував пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», яка передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а з 02 травня 2019 року позивач звернулась до відповідача про отримання пенсії згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вперше.

Оскільки пенсія позивачу згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» повинна була призначатись вперше, тому у позивача виникає право на застосування формули визначення розміру пенсії, яка використовується при призначенні пенсії вперше, відповідно до статті 40 Закону № 1058-ІV, а не з тих формул та граничних розмірів коштів, які використовуються при переході з одного виду пенсії на інший.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 09.06.2015 року у справі № 21-550а14 та від 31 березня 2015 у справі № 21-612а14.

Також, Верховний Суд України у постанові від 29 листопада 2016 року у справі № 133/476/15-а (№ 21-6331а15) висловив правову позицію стосовно того, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно частини 3 статті 45 Закону № 1058-IV. Вказана правова позиція Верховного Суду України підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 876/5312/17.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №876/5312/17.

Частина 5 статті 242 КАС України зазначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача щодо застосування в спірних правовідносинах норм частини 3 статті 45 Закону № 1058-ІV, оскільки Позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення.

Таким чином, в даному випадку відповідач мав керуватися, положеннями частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено, застосування до нарахування їй пенсії за віком.

Стосовно посилань позивача щодо неправильного визначення відповідачем середнього заробітку показника заробітної плати в цілому в Україні та не застосування до позивача підвищення до пенсії, передбаченим частинами 1 та 3 статті 29 Закону № 1058, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 29 Закону № 1058, особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток:

на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців;

на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

Жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку, за умови, що до цього їм не призначалася будь-яка пенсія.

За змістом вказаної норми підвищення розміру пенсії за віком визначене законодавцем як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.

Отже, для підвищення пенсії на підставі частини 1 статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідна наявність наступних умов: звернення за призначенням пенсії за віком з більш пізнього віку, ніж передбачено абзацом 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; не одержання жодного виду пенсії після досягнення пенсійного віку; наявність страхового стажу після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Отже, набуття особою права на підвищення розміру пенсії відповідно до частини третьої статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пов`язано саме з моментом більш пізнього виходу на пенсію за віком.

Судом встановлено, що на час звернення із заявою від 02 травня 2019 року про переведення на інший вид пенсії, вона отримувала пенсію за віком як державний службовець відповідно до Закону України «Про державну службу».

Відтак, підстави для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії відповідно до положень частини 1 статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України, у постанові від 18 вересня 2018 р. у справі № 336/4385/17 (2-а/336/421/2017), висновки яких суд враховує при розгляді даної справи.

Відповідно, суд не приймає посилання позивача на правову позицію викладену у постанові Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2018 року по справі № 336/44782/17, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 30 квітня 2015 року у справі № 265/6888/14-а, в ухвалі Вінницького апеляційного суду України від 14 березня 2017 року по справі № 723/124/17.

Разом з цим, суд зазначає, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача перевести позивача з пенсії державного службовця на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016, 2017, 2018 роки, не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 14 цієї частини, та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до статті 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», органом, який призначає пенсії є Пенсійний фонд.

Як встановлено, саме до повноважень органів Пенсійного фонду віднесено вирішення питання щодо призначення, переведення та перерахунку пенсії.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм закону, слід зазначити, що суд не є тим органом, якому надані повноваження в сфері призначення та перерахунку пенсій. Суд не може підміняти компетентний орган, не може перебирати на себе функції призначення пенсії та самостійно перевести позивача з пенсії державного службовця на пенсію за віком, оскільки такі повноваження не входять до компетенції судів.

Відтак, суд зазначає, що такі повноваження є дискреційними, тобто такими, які дають можливість на власний розсуд суб`єкту владних повноважень визначити повністю або частково зміст рішення або вибрати один з кількох варіантів прийняття рішень, передбачених нормативно-правовим актом.

З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що в даному випадку ефективним засобом правового захисту буде зобов`язання Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02 травня 2019 року за № 2910 про перехід на пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), з якого сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за 2016, 2017, 2018 роки, з дати звернення із заявою позивача до органу Пенсійного фонду за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, а саме вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача в частині визнання неправомірним спірного рішення щодо відмови у переведенні пенсії та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 27 травня 2019 року № 108 щодо відмови в переведенні з одного виду пенсії на інший, а також зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву від 02 травня 2019 року про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням встановлених обставин у справі.

Згідно частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем при пред`явленні адміністративного позову сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн., що підтверджується наявною в матеріалах адміністративної справи квитанцією від 29 травня 2019 року про сплату 768,40 грн. (арк. справи 3).

Тому, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на користь позивача необхідно стягнути у розмірі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири гривні 20 копійок), за рахунок бюджетних асигнувань з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь позивача.

Керуючись 2, 3, 5- 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 94, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246, 295,297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27 а, ) про визнання неправомірним та скасування рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 27 травня 2019 року № 108 щодо відмови в переході з пенсії державного службовця на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016, 2017, 2018 роки та підвищення передбаченого частиною 1 статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 16,5 % та підвищення передбаченого частиною 3 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 25 %; зобов`язання Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області перевести позивача з пенсії державного службовця на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016, 2017, 2018 рік та підвищення передбаченого частиною 1 статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 16,5 % та підвищення передбаченого частиною 3 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 25 %, - задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову в переведенні з одного виду пенсії на іншій ОСОБА_1 , від 27 травня 2019 року за № 108.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27 а, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02 травня 2019 року № 2910/2802 про призначення/ перерахунок пенсії, з урахуванням встановлених обставин у справі.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27 а, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у сумі 384,20 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складений та підписаний 02 липня 2019 року.

Суддя О.В. Зінченко