Справа № 160/818/19
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2019 року Справа № 160/818/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у місті Дніпрі у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Груп» про стягнення податкового боргу,-
Головне управління ДФС у Дніпропетровській області звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Груп» (далі - Товариство), в якому просить суд стягнути з відповідача податковий борг у сумі 8418342,67 грн.
Правовою підставою для звернення позивача з вимогою про стягнення вказаної суми у судовому порядку є несплата Товариством у добровільному порядку самостійно задекларованих податкових зобов`язань, а також грошових зобов`язань, нарахованих податковим органом та розрахованої пені.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.01.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання; запропоновано, у тому числі відповідачу надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі.
Копія вказаної ухвали суду від 18.04.2018 року та повістка про виклик надіслані на адресу відповідача, внесеною до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, однак конверт повернувся на адресу суду з відміткою відділення Укрпошти «За закінченням терміну зберігання», що за приписами частини 11 статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України вважається, що така повістка вручена належним чином.
Станом на момент прийняття рішення у справі, відповідачем не надано до суду жодних пояснень з приводу заявлених позовних вимог.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає, зокрема про таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до облікової картки Товариства, за останнім рахується податковий борг у розмірі 8418342, 62 грн., який виник внаслідок несплати платником податків у встановлені терміни самостійно задекларованих податкових зобов`язань, грошових зобов`язань нарахованих контролюючим органом та пені.
Так, податковий борг з податку на додану вартість у розмірі 5032068,38 грн. виник у зв`язку з несплатою, а саме:
- пені, нарахованої згідно із ст.129 Податкового кодексу України, у розмірі 1703183,44 грн.
Податковий борг з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 3384686,55 грн. виник у зв`язку з несплатою:
- пені, нарахованої згідно ст.129 Податкового кодексу України у розмірі 1102179,76 грн.
При вирішенні спору суд виходить з того, що відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
У зв`язку з цим та у відповідності до п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України (далі - ПК України) Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області здійснено визначені законодавством заходи щодо стягнення податкового боргу, а саме прийнято податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) форми «Ю» від 04.04.2017 № 1266-17/482, яку направлено платнику податків та вручено останньому 25.04.2017 року (а.с. 34).
Товариство у добровільному порядку у встановлені законом строки, кошти у загальному розмірі 8418342,62 грн. до бюджету не сплачені, що і слугувало підставою для звернення позивача до суду із вказаним позовом.
При вирішенні спору суд виходить із того, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи, що, у відповідності до статті 36 Кодексу, є податковим обов`язком. Податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Підстави припинення податкового обов`язку, крім його виконання, визначені пунктом 37.3 статті 37 Податкового кодексу України.
Згідно з пунктом 38.1 статті 38 ПК України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Пунктом 38.2 статті 38 ПК України визначено, що сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.
Платники податків і зборів зобов`язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів (підпункт16.1.3 пункту16.1 статті 16 ПК України).
Платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою (пункт54.1статті54 ПК України).
Приписами пункту 49.1 статті 49 ПК України передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Відповідно до пункту 49.2 статті 49 ПК України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.
За приписами пункту 56.11 статті 56 ПК України самостійно визначене платником податків податкове зобов`язання оскарженню не підлягає.
Платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (пункт 57.1 статті 57 ПК України).
Відповідно до п.57.3ст.57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Судом встановлено, що до Товариства застосовані грошові зобов`язання та штрафні санкції відповідно до перелічених вище податкових повідомлень-рішень, не сплачених ним у встановленому законом порядку. Вказані рішення направлялися за місцезнаходженням юридичної особи (м. Дніпро, вул. Окружна, 12 відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 22.06.2018 року), що за приписами пункту 42.2. ПК України вважається, що такі документи вручені належним чином. Доказів оскарження таких податкових повідомлень-рішень відповідачем суду не надано.
Відповідно до п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України до податкового боргу включається як сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, так і непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно з підпунктами 129.1.1 та 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 ПК України, нарахування пені розпочинається, у тому числі:
при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);
при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.
Підпунктом 129.3.1 пункту 129.3 статті 129 ПК України визначено, що нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань.
Відповідно до пункту 129.4 статті 129 ПК України пеня, визначена підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 цієї статті, нараховується на суму податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого податкового боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті.
Відповідно до пункту 131.1 статті 131 ПК України нараховані контролюючим органом суми пені самостійно сплачуються платником податків.
Відповідач, у порушення пункту 57.1 статті 57 ПК України, своєчасно не сплатив як самостійно задекларовані податкові зобов`язання так і податкові зобов`язання, визначені контролюючим органом, що стало підставою для нарахування пені.
Загальна сума нарахованої пені за несвоєчасне погашення грошового зобов`язання із податку на додану вартість становить 1703183,44 гривень, із податку на прибуток приватних підприємств - 1102179,76 гривень.
Пунктом 95.1 статті 95 ПК України регламентовано, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги та здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини (пункти 95.2 та 95.3 статті 95 ПК України).
Контролюючим органом сформовано податкову вимогу форми «Ю» від 04.04.2017 № 1266-17/482, яку направлено платнику податків та вручено останньому 25.04.2017 року (а.с. 34).
Оскільки вищевказана податкова вимога є чинною (доказів про скасування або відкликання податкової вимоги суду не надано), суд дійшов висновку, що контролюючим органом при зверненні до адміністративного суду з позовом про стягнення коштів за податковим боргом дотримані вимоги пункту 95.2 статті 95 ПК України.
Відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.
Згідно з підпунктом 19-1.1.22 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів.
Відповідно до пункту 41.1 статті 41 ПК України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.
Органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється (пункт 41.2 статті 41 ПК України).
З вищевикладеного слідує, що контролюючим органом, уповноваженим здійснювати стягнення, є органи ДФС України обласного рівня, зокрема, Головне управління ДФС у Дніпропетровській області.
Підсумовуючи вищевикладене, а також враховуючи те, що на момент розгляду справи у судовому порядку, податковий борг Товариством не погашений, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення.
Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Разом з тим, у матеріалах адміністративної справи міститься клопотання позивача про повернення надміру сплаченої суми судового збору.
Вирішуючи зазначене вище клопотання, суд зазначає про таке.
Згідно з ч.1 ст.143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Частиною другою статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Приписами ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову суб`єктом владних повноважень майнового характеру встановлюється ставка судового збору - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 19 210 грн.
Оскільки позивачем за подання позову сплачено 126275 грн.14 коп. за платіжним дорученням №2922 від 26.12.2018 року, що перевищує суму ставки судового збору визначену Законом України «Про судовий збір», суд вважає за можливе задовольнити клопотання позивача про повернення надміру сплаченого судового збору в розмірі 107065 грн.14 коп., враховуючи, що такі дії не суперечать законодавству і не порушують чиїх-небудь прав та охоронюваних законом інтересів.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна