Справа № 140/873/19
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року ЛуцькСправа № 140/873/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Димарчук Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Гуцалюк І.О.,

представника позивача ОСОБА_1. ,

представника відповідача Решетника О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень, вимоги та рішення про застосування фінансових санкцій,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі ФОП ОСОБА_3 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі ГУ ДФС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень форми "Р" від 04.01.2019 №, №, вимоги про сплату боргу від 04.01.2019 №Ф- та рішення про застосування фінансових санкцій від 04.01.2019 №.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивачем при проведенні перевірки підтверджено належними первинними документами факт понесення витрат при здійсненні господарських операцій в повному обсязі. Вартість дизельного пального, яке було на залишках на кінець 2016 року (2017 року) правомірно включена до складу витрат суми вартості дизпалива, оскільки такі витрати є документально-підтвердженими та пов`язані з господарською діяльністю позивача. Віднесення тягачів сідельних та напівпричепів вантажних до основних засобів подвійного призначення не відповідає чинному законодавству. Суми амортизаційних відрахувань на основні засоби правомірно включались позивачем до складу витрат за 2016 рік, оскільки позивачем вівся бухгалтерський облік балансової вартості основних засобів згідно вимог Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом мінфіну України від 27.04.200 № 92 та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

З наведених підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 01.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в даній адміністративній справі та вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено у даній справі підготовче засідання (том 1, а.с.1).

Ухвалою суду від 20.05.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (том 1, а.с. 313).

У поданому до суду відзиві на позовну заяву (том 1, а.с.152-155) представник відповідача позовних вимог не визнав та вказав, що проведеною податковою перевіркою встановлено завищення позивачем витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходу (документально-підтверджених) за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 на суму 2259510, 60 грн. Платником не надано документів, які б підтверджували понесені витрати в тому числі списання запчастин та пального, видаткових та прибуткових касових документів, авансових звітів.

Позивачем у 2016 році включено до складу витрат суми оплати за дизельне паливо у розмірі 621258, 22 грн, придбаного у ТзОВ «Синергія 1999» та ПП «Укрпалетсистем», яке знаходилось на залишках і не використовувалось при наданні транспортних послуг за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, а тому не брало участі в оподатковуваних операціях та не пов`язано з отриманням валового доходу за 2016 рік, що суперечить вимогам пункту 177.2 ПК України. Аналогічне порушення мало місце у 2017 році, оскільки ФОП ОСОБА_3 включено до складу витрат дизельне пальне у розмірі 370880 грн, яке знаходилось на залишках, а отже не брало участі в оподатковуваних операціях та не пов`язано з отриманням валового доходу за 2017 рік. Позивач також протиправно включала до витрат надані транспортні послуги у 2016 році (2017 році) , які були оплачені замовниками у 2017 році (2018 році) відповідно.

Під час проведення перевірки також встановлено, що позивачем у 2017 році до витрат віднесено витрати на придбання запчастин до вантажних автомобілів на суму 1 548322 грн, які відносяться до основних засобів подвійного призначення, що суперечить пп. 177.4.6 п.177.4 ст. 177 ПК України.

Враховуючи наведене, вважає, встановлені перевіркою порушення, що відображені в акті документальної планової виїзної перевірки та прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення правомірними, а позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 . безпідставними. Просив у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позову заяву, просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, свідків, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

У період з 01.01.2016 по 31.12.2017 ФОП ОСОБА_3 здійснювала господарську діяльність, перебуваючи на загальній системі оподаткування та була платником податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності, єдиного внеску, військового збору та здійснювала діяльність: вантажний автомобільний транспорт, інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.

ГУ ДФС у Волинській області проведено документальну планову виїзну перевірку СПД ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

За результатами проведеної перевірки ГУ ДФС у Волинській області складено акт №26170/13-04/ від 11.12.2018 (том 1 а.с. 11-46).

Як вбачається з пункту 2.1.2 акта під час проведення планової виїзної перевірки відповідачем встановлено завищення позивачем витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходу (документально підтверджених) за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 на суму 2 259510, 60 грн. Платником не надано документів, що підтверджували понесені витрати в тому числі банківських виписок, актів виконаних робіт, накладних, податкових накладних, актів на списання пального, видаткових та прибуткових касових документів, авансових звітів.

Висновок відповідача про заниження податку на доходи фізичних осіб грунтується також на тому, що позивачем неправомірно включено до складу витрат за 2016 рік - вартість дизельного палива (621 258, 2 грн) придбаного у ТзОВ «Синергія 1999» та ПП «Укрпалетсистем», яке знаходилось на залишках і не використовувалось при наданні транспортних послуг у 2016 році, що суперечить п. 177.2 ПК України ; витрати, зроблені у процесі надання транспортних послуг у листопаді-грудні 2016 року в розмірі 1183971, 08 грн (відрядні, плата за дороги, паливно-мастильні матеріали за кордоном, ремонт, страховки, тощо), але які були оплачені замовниками у 2017 році, що підтверджується банківськими виписками.

Аналогічно позивачем неправомірно включено до складу витрат за 2017 рік: вартість дизельного палива (370 880, 00 грн) придбаного у ТзОВ «Синергія 1999» та ПП «Укрпалетсистем», яке знаходилось на залишках (в тому числі в баках транспортних засобів) і не використовувалось при наданні транспортних послуг у 2017 році, що суперечить п. 177.2 ПК України; витрати, зроблені у процесі надання транспортних послуг у розмірі 979700 грн - відрядні, плата за дороги, паливно-мастильні матеріали за кордоном, ремонт, страховки, тощо, але які були оплачені замовниками у 2018 році.

Також позивачем безпідставно до витрат у 2017 році віднесено витрати на придбання запчастин до вантажних автомобілів на суму 1548322, 00 грн.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем зроблено висновок про заниження ФОП ОСОБА_3 чистого оподатковуваного доходу у періоді з 01.01.2016 по 31.12.2017 на суму 6 963 643, 85 грн, в тому числі, за 2016 рік на суму 4064739, 90 грн та за 2017 рік на суму 2898903, 95 грн.

У висновку акту вказано, що документальною плановою виїзною перевіркою, серед інших, встановлені порушення:

п. 44.1 ст.44, п.п. 177.4.5, п. 177.1, 177.2 п. 177.4 ст. 177 ПК України, а саме занижено податок з доходів фізичних осіб на суму 1 253 455, 89 грн ( в тому числі за 2016 рік - 731 653,18 грн та за 2017 рік - 521802, 71 грн);

пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1 ст. 163, пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, пп. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, а саме занижено суму військового збору за 2016 рік на 60971, 10 грн та за 2017 рік на 43 483, 56 грн;

п. 2 ч.1 ст. 7, п. 2, 3, 9 ст. 9 розділу ІІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування», а саме занижено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне страхування за 2016 рік на суму 42772, 08 грн.

На підставі акту перевірки №26170/13-04/ від 11.12.2018 прийнято: податкове повідомлення-рішення від 04.01.2019 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за податком на доходи фізичних осіб на 1 880183, 84 грн (в тому числі 1253455,89 грн за основним зобов`язанням, 626727, 95 грн за штрафними (фінансовими) санкціями); податкове повідомлення-рішення від 04.01.2019 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за військовим збором на 156 681, 99 грн (в тому числі 104454, 66 грн за основним зобов`язанням, 52227, 33 грн за штрафними (фінансовими) санкціями; вимога про сплату боргу (недоїмки) від 04.01.2019 № Ф- з єдиного внеску на 42 772, 08 грн; рішення про застосування штрафних санкцій № від 04.01.2019 за донарахування єдиного внеску на 8554, 42 грн (а.с. 57-60).

ФОП ОСОБА_3 20.12.2018 за вих. № 581/18 подані заперечення на акт перевірки (том 1 а.с. 48-52). До заперечень додавалась таблиця про елементи витрат за 2016 рік, копія відомості нарахування амортизації ФОП ОСОБА_3 за 2016 рік, копії наказів про введення в експлуатацію основних засобів за 2016 рік (а.с. 48-52).

У відповіді ДФС у Волинській області від 29.12.2018 вказано, що заперечення позивача на акт перевірки визнані необгрунтованими, а підстави для задоволення вимог викладених у запереченні відсутні (а.с. 53-56)

Позивачем оскаржено в адміністративному порядку винесені на підставі акта перевірки рішення до ДФС України. Однак, згідно з рішеннями ДФС України від 26.02.2019 та від 22.03.2019 скарги позивача були залишені без задоволення, а рішення відповідача без змін (том 1 а.с. 61-69).

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Відповідно о до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Позивач є платником податку на доходи фізичних осіб в розумінні статті 162 ПК України.

Об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України (пункт 163.1 статті 163 ПК України).

Згідно із пунктом 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених відповідним розділом Кодексу. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Статтею 177 ПК України встановлено порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Так, пунктом 177.2 статті 177 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з пунктом 177.4 до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: 177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; 177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; 177.4.3. суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця; 177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Водночас, підпунктами 177.4.5, 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України передбачено, що не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Таким чином, наведеними нормами урегульовано порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, при цьому види основних засобів подвійного призначення визначені підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України -це земельні ділянки, об`єкти житлової нерухомості, легкові та вантажні автомобілі.

Згідно з пунктом 161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір у розмірі 1,5 відсотків об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Відповідно до підпункту 161.1.1 пункту 161 ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 ПК України, а саме фізична особа - резидент (нерезидент), яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Крім того, підпунктом 161.1.5 пункту 161 ПК України передбачено, що відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені статтею 171 ПК України.

Даючи оцінку податковим повідомленням-рішенням, суд зазначає таке.

Податковим повідомленням-рішенням від 04.01.2019 № позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за податком на доходи фізичних осіб на 1 880183, 84 грн (в тому числі 1253455,89 грн за основним зобов`язанням, 626727, 95 грн за штрафними (фінансовими).

Податковим повідомленням-рішенням від 04.01.2019 № позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за військовим збором на 156 681, 99 грн (в тому числі 104454, 66 грн за основним зобов`язанням, 52227, 33 грн за штрафними (фінансовими) санкціями).

Судом встановлено, що висновки контролюючого органу про заниження податку на доходи фізичних осіб та військового збору частково ґрунтуються на тому, що, на думку відповідача, ФОП ОСОБА_3 завищено витрати за рахунок включення до складу витрат за 2016 рік - вартості дизельного палива (621 258, 2 грн) придбаного у ТзОВ «Синергія 1999» та ПП «Укрпалетсистем», яке знаходилось на залишках і не використовувалось при наданні транспортних послуг у 2016 році, а також витрати, зроблені у процесі надання транспортних послуг у листопаді-грудні 2016 року в розмірі 1183971, 08 грн, які були оплачені замовниками у 2017 році.

Аналогічно, на думку відповідача, позивачем неправомірно включено до складу витрат за 2017 рік: вартість дизельного палива (370 880, 00 грн) придбаного у ТзОВ «Синергія 1999» та ПП «Укрпалетсистем», яке знаходилось на залишках (в тому числі в баках транспортних засобів) і не використовувалось при наданні транспортних послуг у 2017 році, а також витрати, зроблені у процесі надання транспортних послуг у розмірі 979700 грн, які були оплачені замовниками у 2017 році.

Окрім цього, судом встановлено, що у сторін відсутній спір щодо наявності первинних документів, які підтверджують факт понесення вказаних витрат, у зв`язку з чим судом не надається оцінка первинним документам по вказаним операціям.

Суд вважає, протиправними та необгрунтованими висновки відповідача щодо заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу у зв`язку з включенням до складу витрат вартості дизельного пального та витрат, зроблених у процесі надання транспортних послуг з огляду на наступне.

Як було вищезазначено, підпунктом 177.4.5 пункту 177.4. статті 177 ПК України визначений вичерпний перелік витрат, які не включаються до складу витрат підприємця. Зокрема, до таких витрат відносяться: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

З матеріалів справи вбачається, що у сторін відсутній спір щодо наявності у позивача первинних документів, які стосуються придбання позивачем дизельного пального у ТзОВ «Синергія 1999» та ПП «Укрпалетсистем» та витрат з приводу надання транспортних послуг замовникам у 2016 та 2017 році. Контролюючим органом в акті перевірки та в судовому засіданні підтверджено той факт, що витрати зроблені позивачем на оплату дизельного палива у 2016 та 2017 році у розмірі 370 880, 00 грн та 979700 відповідно, а також витрати з приводу надання транспортних послуг замовникам у 2016 та 2017 році у розмірі 1183971, 08 грн та 979700 грн відповідно є документально підтвердженими.

Також відповідачем не заперечується та обставина, що такі витрати пов`язані з господарською діяльністю позивача в принципі.

Таким чином, на переконання суду, позивач правомірно включила вказані витрати до витрат у деклараціях за 2016 та 2017 рік, оскільки такі витрати є документально підтверджені та пов`язані з господарською діяльністю позивача.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункт 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. Суд вказує на те, що господарська діяльність позивача, яка займається перевезеннями вантажним автомобільним транспортом, є постійною та безперервною. Норми Податкового кодексу України не містять заборони включення документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю суб`єкта господарювання до складу певного податкового періоду з причин неспівпадіння періоду їх понесення і отримання загального оподатковуваного доходу. Окрім того, позивачем вищевказані витрати були враховані лише один раз при обчисленні чистого оподатковуваного доходу, а тому ФОП ОСОБА_3 не порушено пункт 177.2 статті 177 ПК України.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Волинській області від 04.01.2019 № про збільшення ОСОБА_3 суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 852 068,51 грн (в тому числі за основним платежем - 568 045,67 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 284 022,84 грн) є протиправним та підлягає скасуванню. У зв`язку з цим, є протиправним та підлягає частково скасуванню також податкове повідомлення-рішення від 04.01.2019 № про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір у розмірі 71 005,71 грн ( в тому числі за основним платежем - 47 337,14 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 23 668,57 грн).

Водночас, суд погоджується з доводами відповідача про завищення позивачем витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходу (документально підтверджених) за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 на суму 2 259510, 60 грн та вважає такі висновки вірними з наступних мотивів та підстав.

У пункті 2.1.2 акту перевірки №26170/13-04/ від 11.12.2018 вказано, що платником не надано документів, що підтверджують понесені витрати, в тому числі банківських виписок, актів виконаних робіт, накладних, податкових накладних, актів на списання пального, видаткових та прибуткових касових документів, авансових звітів за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 на суму 2 259 510,60 грн.

З пояснень представників сторін в судовому засіданні, а також з пояснень свідків (головного бухгалтера позивача та інспектора, який проводив перевірку), вбачається, що сума 2 259510, 60 грн відповідає такому елементу витрат як «амортизація». Зокрема, позивачем до заперечень на акт перевірки додавалась копія відомості нарахування амортизації ФОП ОСОБА_3 за 2016 рік та копії наказів про введення в експлуатацію основних засобів за 2016 рік. Вказані документи були долучені також позивачем до матеріалів адміністративної справи (том 1 а.с. 70-140).

На переконання представника позивача, ФОП ОСОБА_3 мала право включати до складу витрат у 2016 році витрати на амортизацію у розмірі 2 259510, 60 грн, оскільки вела бухгалтерський облік основних засобів у зв`язку з їх експлуатацією.

Однак, суд не погоджується з такою позицією з огляду на наступне.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюється статтею 177 Податкового кодексу України.

За приписами п. 177.1 ст. 177 кодексу доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (2015-2016 роки), є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, визначений п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу, до якого належать: пп. 177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; пп. 177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; пп. 177.4.3. суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; пп. 177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

З вищенаведеного слідує, що Податковий кодекс України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (2016 рік) на передбачав віднесення до складу витрат, пов`язаних з провадженням господарської діяльності, фізичною особою-підприємцем амортизаційних відрахувань.

За правилами пп. 14.1.3 п.14.1 ст. 14 ПК України амортизація - систематичний розподіл вартості основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів, що амортизується, протягом строку їх корисного використання (експлуатації).

Дійсно, Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 пункт 177.4 статті 177 ПК України доповнено підпунктом 177.4.6, відповідно до якого зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів. Водночас, підпунктом 177.4.6 також встановлено, що не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

З системного аналізу вищевикладених норм чинного законодавства, слідує, що амортизаційні нарахування законодавцем дозволено включати до витрат лише з 01.01.2017 з дотриманням таких умов: 1) ведення окремого обліку таких витрат (п. 177.5.6 ПК України); 2) основні засоби і нематеріальні активи мають використовуватись за господарським призначенням (п. 177.3.5 ПК України); 3) основні засоби не повинні мати подвійне призначення, а тому не можна амортизувати земельні ділянки, об`єкти нежитлової нерухомості, легкові та вантажні автомобілі (177.4.6 ПК України); усі витрати мають бути документально підтверджені (п. 177.4.9 ПК України).

Разом з тим, суд звертає увагу, що такі зміни набрали чинності лише з 01.01.2017 та саме з цієї дати можуть застосовуватися підприємцями при формуванні складу витрат. Водночас, законодавцем у 2015-2016 роках не дозволялось таким особам, які знаходились на загальній системі оподаткування, відносити до складу витрат амортизаційні відрахування.

Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що у 2016 році нормами ПК України не було передбачено ведення бухгалтерського обліку балансової вартості основних засобів фізичними особами-підприємцями, що є обов`язковою умовою для нарахування амортизації.

Враховуючи вищевикладене, віднесення позивачем до складу витрат у 2016 році амортизаційних відрахувань є порушенням вимог статті 177 ПК України (у редакції від 01.01. 2016), що призвело до завищення витрат за вказаний період, що в свою чергу, потягло за собою заниження розміру податку на доходу фізичних осіб.

Суд також вважає правомірними висновки відповідача, викладені в акті перевірки, відносно того, що позивачем безпідставно до витрат у 2017 році віднесено витрати на придбання запчастин до вантажних автомобілів на суму 1548322, 00 грн з огляду на наступне.

Як встановлено в акті перевірки, та не заперечується сторонами, 1548322, 00 грн - це сума (документально підтверджена), яка витрачена позивачем у 2017 році на придбання запчастин до вантажних автомобілів (сідельних тягачів та напівпричепів).

Разом з тим, абзац 3 п. 177.4.5 ст.177 ПК України (в редакції з 01.01.2017) забороняє включати до складу витрат підприємця витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею.

Згідно з підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 до основних засобів подвійного призначення відносяться, серед іншого, легкові та вантажні автомобілі.

Як було встановлено судом, ФОП ОСОБА_3 звернулась до ГУ ДФС у Волинській області з питань практичного застосування норм законодавства щодо визначення поняття "основні засоби подвійного призначення", а також права підприємця, який перебуває на загальній системі оподаткування, включити до складу витрат амортизаційні відрахування з вартості вантажних автомобілів та витрат на їх утримання, у тому числі вантажних сідельних тягачів та напівпричепів.

Контролюючий орган надав ФОП ОСОБА_3 податкову консультацію №911/03-20-13-08-07/ІПК від 07.03.2018, у якій, посилаючись на підпункти 177.4.5, 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України, вказав, що фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування не має права включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням його господарської діяльності, амортизаційні відрахування з вартості вантажних автомобілів та витрат на їх утримання, зокрема витрат на технічне обслуговування і ремонт вантажних автомобілів, у тому числі вантажних сідельних тягачів та напівпричепів, які за своєю конструкцією та обладнанням призначені для перевезення вантажів (том 2, а.с. 2-4).

07.09.2018 ФОП Гупало Л. В. звернулася у Волинський окружний адміністративний суд з позовом до ГУ ДФС у Волинській області в якому просила визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію від 07.03.2018 №911/03-20-13-08-07/ІПК та надати висновок з питання практичного використання норм ч. 3 п. 177.4.6 та п. 177.4.5 ст. 177 ПК України.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30.10.2018, яке набрало законної сили 14.02.2019, у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_3 відмовлено повністю.

У рішенні суду констатовано, що фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування не має права включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням його господарської діяльності, амортизаційні відрахування з вартості вантажних автомобілів та витрат на їх утримання, зокрема витрат на технічне обслуговування і ремонт вантажних автомобілів, у тому числі вантажних сідельних тягачів та напівпричепів, які за своєю конструкцією та обладнанням призначені для перевезення вантажів.

Відповідно до пункту 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, враховуючи обставини, викладені у рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 30.10.2018, яке набрало законної сили 14.02.2019, суд дійшов висновку, що позивач не мала права включати до складу витрат у 2017 році 1548322, 00 грн витрат на придбання запчастин до вантажних автомобілів (сідельних тягачів та напівпричепів), оскільки такі витрати зроблені на утримання основних засобів подвійного призначення.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.01.2019 № Ф- з єдиного внеску на 42 772, 08 грн та рішення про застосування штрафних санкцій № від 04.01.2019 за донарахування єдиного внеску на 8554, 42 грн, суд зазначає наступне.

Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07. 2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) визначаються правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Частиною 1 статі 4 Закону № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується, для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом ( частина 3 статті 7 Закону № 2464-VI).

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч. 2 ст. 9 Закону № 2464-VI).

Згідно з частиною 3 статті 9 Закону № 2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску.

Відповідно до частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464 є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до частин 4 статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відповідно до пункту 11 частини 3 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Судом встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 04.01.2019 № Ф- з єдиного внеску на 42 772, 08 грн, була винесена у зв`язку із заниженням позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2016-2017 рік.

Оскільки, суд дійшов висновку, що позивачем було занижено чистий оподатковуваний дохід на 3 807 832, 62 грн, що вірно відображено в акті перевірки №26170/13-04/ від 11.12.2018, внаслідок безпідставного віднесення до складу витрат амортизації у 2016 році на суму 2 259 510,60 грн та витрат на придбання запчастин до вантажних автомобілів на суму 1548322, 00 грн у 2017 році, тим самим позивачем було занижено суму єдиного внеску на 42772, 08 грн, а тому вимога про сплату боргу від 04.01.2019 №Ф- та рішення про застосування фінансових санкцій від 04.01.2019 № винесені правомірно та підставно.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог у зв`язку з чим, позов слід задовольнити частково.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Як визначено частинами першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного, відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Волинській області підлягають понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 4 245,84 грн, сплаченого платіжним дорученням № 1340 від 26.03.2019.

Керуючись статтями 139, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 04.01.2019 № про збільшення ОСОБА_3 суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 852 068,51 грн, в тому числі за основним платежем - 568 045,67 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 284 022,84 грн.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 04.01.2019 № про збільшення ОСОБА_3 суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір у розмірі 71 005,71 грн, в тому числі за основним платежем - 47 337,14 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 23 668,57 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 4 245,84 грн (чотири тисячі двісті сорок п`ять гривень 84 копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, встановленого статтею 295 КАС України, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 05 липня 2019 року

Головуючий-суддя Т.М. Димарчук