Справа № 560/1508/19
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/1508/19
РІШЕННЯ

іменем України

01 липня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І.

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій та рішення протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в якому просить суд:

визнати протиправними дії та рішення суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову у призначенні пенсії за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-XII від 01.12.1991;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області здійснити призначення пенсії за вислугу років з 06.03.2019, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи, згідно із ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-XII від 01.12.1991.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 06.03.2019 звернувся до Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». На заяву про призначення пенсії за вислугу років Головним Управлінням Пенсійного фонду України у Хмельницькій області листом №651/с-8 від 20.03.2019 повідомлено, що відсутні підстави для розгляду питання про призначення пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру».

Вказує, що у вказаному листі зазначено, що у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII втратив чинність Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ, крім окремих положень, зокрема частини третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1. Окрім цього, відповідно до пункту 8 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» установлено, що норми статті 86 Закону №1697 щодо пенсійного забезпечення діють до дня внесення змін до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Працівникам прокуратури пенсії призначаються відповідно до норм статті 86 Закону №1697.

Стаття 86 Закону України «Про прокуратуру» (від 14.10.2014 №1697- VII), яка регулює питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури, набула чинності з 15.07.2015 (згідно внесених змін Законом України від 21.04.2015 №335), тобто після 01.06.2015.

Отже, з 01.06.2015 скасовані норми щодо призначення пенсій, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Також вказаним листом повідомлено, що вислуга років позивача складає 16 років 6 місяців 1 день.

Вважає, що прийняте Головним Управлінням Пенсійного фонду України у Хмельницькій області рішення є незаконним і таким, що порушує його право на пенсійне забезпечення, тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

У встановлений судом строк відповідачем подано до суду відзив на адміністративний позов, в якому просить відмовити у задоволені позовної заяви ОСОБА_1 в повному обсязі та зазначає, що з 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, тобто з 15.07.2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначаються пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» №1789- XII від 05.11.1991 року, а пенсія працівникам прокуратури призначається згідно Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.

ОСОБА_1 з 25.09.2017 року по 21.01.2018 року отримував пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон 1058).

22.01.2018 року ОСОБА_1 згідно заяви призначено пенсію по інвалідності відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року 1697-VII (далі - Закон 1697).

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 працював в органах прокуратури на посадах: з 23.07.2001 року по 13.05.2005 року - на посаді старшого слідчого слідчого відділу прокуратури м. Хмельницького; з 14.05.2005 року по 07.11.2006 року - на посаді старшого слідчого прокуратури Хмельницької області; з 08.11.2006 року по 28.10.2007 року - на посаді прокурора-криміналіста прокуратури Хмельницької області; з 29.10.2007 року по 30.01.2008 року - на посаді начальника слідчого відділу прокуратури Хмельницької області; з 31.01.2008 року по 28.04.2011 року - на посаді прокурора Летичівської районної прокуратури; з 29.04.2011 року по 09.12.2012 року - на посаді заступник начальника управління - начальник відділу прокуратури Хмельницької області; з 10.12.2012 року по 22.01.2018 року - на посаді начальника відділу прокуратури області.

За документами пенсійної справи страховий стаж ОСОБА_1 складає 21 рік 2 місяці 9 днів (по 22.01.2018 року), в тому числі на посадах в органах прокуратури 16 років 6 місяців 1 день.

Враховуючи вищевикладене, оскільки ОСОБА_1 звернувся до головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою про призначення пенсії за вислугу років 06.03.2019 року, тому підстави для призначення пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 року відсутні.

Крім того, у відзиві на позов відповідач вказав про необхідність розгляду даної справи з викликом сторін.

Суд зазначає, що частинами п`ятою - шостою статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Таким чином, зважаючи на те, що дана справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 КАС України, відсутня необхідність призначати розгляд справи в судовому засіданні. Тому, клопотання відповідача до задоволення не підлягає.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, оцінивши їх в сукупності, суд зазначає наступне.

Суд встановив, що позивач 06.03.2019 звернувся до Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Головним Управлінням Пенсійного фонду України у Хмельницькій області листом №651/с-8 від 20.03.2019 позивача повідомлено, що відсутні підстави для розгляду питання про призначення пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру».

Позивач вважає, що відповідач обмежив існуюче у нього право на пенсію за вислугу років, у зв`язку з наведеним, з метою захисту порушеного права, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд приймає до уваги наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-XII, передбачалося, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80% від суми їхньої місячної заробітної плати, до котрої включається всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90% місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

З 15 липня 2015 року зазначені приписи статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-XII щодо права на пенсійне забезпечення за вислугу років втратили чинність, у зв`язку із набранням чинності нового Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.

Зважаючи на ту обставину, що на час звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії, а саме, 06 березня 2019 року, питання пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури визначались вже згідно положень нового Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, тому наявність у позивача права на таке пенсійне забезпечення має вирішуватись у відповідності до приписів чинної статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.

Так, відповідно до частини 8 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування.

Згідно з частиною 6 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Частиною 1 статті 15 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що прокурором органу прокуратури є: Генеральний прокурор України; перший заступник Генерального прокурора України; заступник Генерального прокурора України; заступник Генерального прокурора України - Головний військовий прокурор; заступник Генерального прокурора України - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; керівник підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі перший заступник та заступник Головного військового прокурора, керівник підрозділу Головної військової прокуратури на правах структурного підрозділу Генеральної прокуратури України); заступник керівника підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); прокурор Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); керівник регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); перший заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); керівник підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); заступник керівника підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); прокурор регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); керівник місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); перший заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); керівник підрозділу місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); заступник керівника підрозділу місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); прокурор місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої).

Частинами 1, 2 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років.

Вказана правова позиція містяться, зокрема, в постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі №396/804/17.

Враховуючи наведене, стаж вислуги років позивача станом на час звернення до відповідача, є меншим визначеного частиною 1 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, що не надає право позивачу на призначенні пенсії за вислугу років.

Крім того, у справі "Суханов та Ільченко проти України" (рішення від 26.06.2014, п. 35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися ст.1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

Суд звертає увагу, що у спірних правовідносинах вимоги позивача не мають достатнього підґрунтя у національному законодавстві, оскільки зазнали змін норми законодавства щодо призначення пенсій працівникам органів прокуратури, а також немає усталеної практики національних судів на підтримку аналогічних скарг заявників. З огляду на це, у позивача небуло "законних сподівань", які могли б підпадати під дію ст. 1 Першого протоколу.

Крім того у рішенні Європейського суду з прав людини від 03.06.2014 у справі "Великода проти України" Суд розглянув скаргу за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19.01.2010 після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів. Суд дійшов висновку про відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Суд дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.

Верховний Суд у постановах від 14.02.2018 р. у справі 752/20817/16-а та від 21.02.2018 р. у справі 211/3177/17 вже висловлював правову позицію стосовно застосування ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII у редакції від 26.07.2001 р., що діяла до 30.09.2011 р.

З огляду на викладене, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір з відповідача не стягується.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій та рішення протиправними, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Герцена, 10,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 21318350)

Головуючий суддя П.І. Салюк