Справа № 810/4323/18
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/4323/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року, суддя Кушнова А.О., у справі за адміністративним позовом Малого приватного підприємства «Резерв» до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

У С Т А Н О В И В:

Мале приватне підприємство «Резерв» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, прийнятих Головним управлінням ДФС у Київській області: від 03.06.2016 року № про стягнення штрафу у розмірі 5703,57 грн; № від 14.06.2016 року про стягнення штрафу в розмірі 14247,51 грн; № від 15.06.2016 року у вигляді штрафу в розмір 6805,56 грн, податкового повідомлення-рішення, прийнятого ДФС у Київській області за № від 18.05.2018 року у вигляді штрафу у розмірі 24047,77 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, Головне управління ДФС у Київській області звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов залишити без задоволення.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено на ступні обставини.

10 березня 2005 року між Вищедубечанською сільською радою (орендодавець) та МПП "Резерв" (орендар) був укладений договір оренди, зареєстрований у реєстрі за №771, у порядку та на умовах якого орендодавець на підставі рішення сімнадцятої сесії четвертого скликання від 13.01.2005 року за №88 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення під розміщення цеху по виготовленню алюмінієвих конструкцій, яка знаходиться в с . Вища Дубечня по вул. Леніна, 28 /9 , на території Вищедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області (т.1, а.с. 104-105).

Об`єктом оренди відповідно до вказаного договору є земельна ділянка загальною площею 0,8246 га, нормативна грошова оцінка якої становить 93796,95 грн.

10 лютого 2014 року позивач подав до податкового органу податкову декларацію з плати за землю, у якій самостійно визначив грошове зобов`язання з орендної плати за 2014 рік у розмірі 28901,79 грн. (т.1, а.с. 38-40).

18 лютого 2015 року позивач подав до податкового органу податкову декларацію з плати за землю, у якій самостійно визначив грошове зобов`язання з орендної плати за 2015 рік у розмірі 36098,33 грн. (т.1, а.с. 41-43).

18 лютого 2016 року позивач подав до податкового органу податкову декларацію з плати за землю, у якій самостійно визначив грошове зобов`язання з орендної плати за 2016 рік у розмірі 51728,91 грн. (т.1, а.с. 44-48).

Судом встановлено, що сума грошового зобов`язання у вказаних податкових деклараціях позивачем була обчислена виходячи з того, що нормативна грошова оцінка об`єкта оренди у 2014 році становила 578035,77 грн., у 2015 році - 721966,68 грн., у 2016 році - 1254642,55 грн.

26 квітня 2016 року позивач подав до податкового органу уточнюючі податкові декларації з плати за землю за 2014-2016 роки, у яких скоригував раніше визначені грошові зобов`язання з плати за землю (т.1, а.с. 49-57). Як вбачається зі змісту зазначених податкових декларацій, підставою для коригування грошових зобов`язань була зміна нормативної грошової оцінки об`єкта оренди.

В уточнюючій податковій декларації з орендної плати за 2014 рік позивач зазначив, що нормативна грошова оцінка орендованої земельної ділянки становить 147647,91 грн., а розмір грошового зобов`язання на 2014 рік складає 6087,52 грн. (т.1, а.с. 49-51).

В уточнюючій податковій декларації з орендної плати за 2015 рік позивач зазначив, що нормативна грошова оцінка орендованої земельної ділянки становить 184412,24 грн., розмір грошового зобов`язання на 2015 рік складає 7603,32 грн., (т.1, а.с. 52-54).

В уточнюючій податковій декларації з орендної плати за 2016 рік позивач зазначив, що нормативна грошова оцінка орендованої земельної ділянки становить 264262,75 грн., а розмір грошового зобов`язання на 2016 рік складає 10895,55 грн. (т.1, а.с. 55-57).

Подані позивачем уточнюючі податкові декларації з орендної плати за 2014-2016 роки стали об`єктами дослідження контролюючого органу у рамках камеральних перевірок.

17 травня 2016 року Вишгородська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області провела камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з плати за землю МПП "Резерв" за 2014 рік, результати якої оформлені актом від 17.05.2016 року №530/12-02/25299477 (т.1, а.с. 122-123).

24 травня 2016 року Вишгородська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області провела камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з плати за землю МПП "Резерв" за 2015 рік, результати якої оформлені актом від 25.05.2016 року №611/12-02/25299477 (т.1, а.с. 125-126).

26 травня 2016 року Вишгородська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області провела камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з плати за землю МПП "Резерв" за 2016 рік, результати якої оформлені актом від 26.05.2016 року №646/12-02/25299477 (т.1, а.с. 129-130).

За результатами перевірок встановлено порушення позивачем вимог пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України та статті 5 Закону України "Про оцінку земель", суть яких полягає у неврахуванні чинної нормативної грошової оцінки земельної ділянки - об`єкта оренди при визначенні податкових зобов`язань з орендної плати у відповідних уточнюючих розрахунках.

Податковий орган, посилаючись на витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 10.10.2012 року №595 (т.1, а.с. 109), вважає, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки - об`єкта оренди у 2014 році становить 578035,77 грн., у 2015 році - 721966,68 грн., у 2016 році - 1304578,25 грн., у зв`язку з чим розмір податкового зобов`язання на 2014 рік має становити 28901,79 грн. (відхилення 22814,27 грн.), на 2015 рік - 36098,33 грн. (відхилення 28495,01 грн.), на 2016 рік - 51728,91 грн. (відхилення 40833,36 грн.)

За результатами встановлених під час перевірки порушень Вишгородською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- від 03.06.2016 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання позивачу з орендної плати за 2014 рік на 28517,84 грн., у тому числі за основним платежем - 22814,27 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями - 5703,57 грн. (т.1, а.с. 132-133);

- від 14.06.2016 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання позивачу з орендної плати за 2015 рік на 42742,52 грн., у тому числі за основним платежем - 28495,01 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями - 14247,51 грн. (т.1, а.с. 136-137);

- від 15.06.2016 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання позивачу з орендної плати за січень-квітень 2016 року на 20416,68 грн., у тому числі за основним платежем - 13611,12 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями - 6805,56 грн. (т.1, а.с. 139-140).

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що 19.02.2018 року позивач подав до податкового органу уточнюючі податкові декларації з палати за землю за 2015-2016 роки, якими зменшив податкові зобов`язання та визначив їх у розмірі 35300,63 грн., у тому числі за січень-грудень 2015 року - у розмірі 28495,01 грн., за січень-лютий 2016 року - 6805,62 грн.

06 березня 2018 року Головне управління ДФС у Київській області провело камеральну перевірку своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з орендної плати за землю, результати якої оформлені актом від 06.03.2018 року №000758/10-36-53-01/25299477 (т.1, а.с. 216-218).

За результатами перевірки встановлено порушення позивачем термінів сплати узгодженого податкового зобов`язання з орендної плати, визначеного у податкових деклараціях з орендної плати за 2014-2016 роки.

На підставі висновків акта перевірки від 06.03.2018 №000758/10-36-53-01/25299477 Головним управлінням ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.05.2018 року №, яким позивачеві визначено штраф у розмірі 24047,77 грн. (т.1, а.с. 220).

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями, якими контролюючий орган визначив МПП "Резерв" грошові зобов`язання з орендної плати та штрафні санкції за їх несвоєчасну сплату, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі" від 06.10.1998 року № 161-XIV оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно статті 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

У розумінні підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата).

Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу XIII Податкового кодексу України. При цьому до 01.01.2015 року та з 01.01.2015 року порядок визначення розміру орендної плати визначався по-різному.

За змістом пунктів 288.2 та 288.3 статті 288 Податкового кодексу України платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Відповідно до пункту 288.7 статті 288 Податкового кодексу України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Пунктами 285.1 та 285.2 ст.285 Податкового кодексу України встановлено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Згідно з пунктом 288.1 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової політики.

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України (тут і далі у редакції, чинній на момент визначення податкового зобов`язання з орендної плати на 2014 рік) визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу для земель сільськогосподарського призначення не може бути меншою розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.

Відповідно до пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України базою оподаткування [земельним податком] є:

- нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

- площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Згідно з підпунктом 272.1.1 пункту 272.1 статті 272 Податкового кодексу України ставки податку за один гектар сільськогосподарських угідь встановлюються у відсотках від їх нормативної грошової оцінки у таких розмірах: для ріллі, сіножатей та пасовищ - 0,1.

У силу вимог пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Згідно з пунктом 289.2 статті 289 Податкового кодексу України Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кі = [І - 10] : 100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

У разі якщо індекс споживчих цін не перевищує 110 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 110.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Пунктом 289.3 статті 289 Податкового кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель

Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 № 1166-VII та Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VIII пункт 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, який визначає розмір орендної плати, викладено у новій редакції.

Відповідно до пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України (тут і далі - у редакції, чинній з 01.01.2015 року, з урахуванням змін, внесених законами від 27.03.2014 року № 1166-VII та від 28.12.2014 № 71-VIII ) розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу

- не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки;

- не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

У силу вимог пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Згідно з пунктом 289.2 статті 289 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

У разі якщо індекс споживчих цін не перевищує 100 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 100.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Згідно з пунктом 289.3 статті 289 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Системний аналіз наведених вимог чинного законодавства дає суду підстави зробити такі висновки.

Користування землею в Україні є платним. Суб`єкти господарювання - юридичні особи, які отримали в оренду від органів місцевого самоврядування земельні ділянки, що є комунальною власністю відповідної територіальної громади, є платниками плати за землю у формі орендної плати.

Розмір орендної плати визначається у договорі оренди. При цьому, виходячи із пріоритетності норм Податкового кодексу України у питаннях, що стосуються справляння податків, зборів та інших обов`язкових платежів, визначений у договорі оренди розмір орендної плати на відповідний рік у будь-якому разі не може бути меншим 3 (0,1 у 2014 році) відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки, збільшеної на величину коефіцієнта індексації.

Легальне визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки міститься у Законі України "Про оцінку земель" від 11.12.2003 року від № 1378-IV, відповідно до статті 1 якого нормативна грошова оцінка земельних ділянок - це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Частиною 5 статті 5 вказаного Закону визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону України "Про оцінку земель", нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України "Про землеустрій".

Згідно з частиною 2 статті 20 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Частиною 1 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Отже, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що розташована в межах населеного пункту, визначається землевпорядними організаціями на підставі технічної документації та затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

Числове значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки для цілей визначення орендної плати зазначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Як встановлено судом першої інстнації, збільшуючи позивачеві грошові зобов`язання з орендної плати, що у свою чергу мало наслідком висновок про несвоєчасність сплати податкових зобов`язань, податковийморган виходив з того, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що розташована за адресою: с. Вища Дубечня, вул. Леніна, 28/9, становить: у 2014 році - 578035,77 грн., у 2015 році - 721966,68 грн., у 2016 році - 1304578,25 грн., у зв`язку з чим розмір податкового зобов`язання на 2014 рік має становити 28901,79 грн., на 2015 рік - 36098,33 грн., на 2016 рік - 51728,91 грн.

Джерелом відомостей про числове значення нормативної грошової оцінки, яким керувався контролюючий орган, визначаючи позивачеві податкове зобов`язання, слугував витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 10.10.2012 року №595, виданий Управлінням Держкомзему у Вишгородському районі Київської області (т.1, а.с. 109). Як вбачається з вказаного витягу, нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 578035,77 грн., що кореспондує наведеним в акті перевірки даним.

Із змісту витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 10.10.2012 року №595 вбачається, що його видано у відношенні земельної ділянки, що розташована за адресою: с . Вища Дубечня, вул. Леніна 28 літ. Б (т.1, а.с. 109). При цьому, витяг від 10.10.2012 року №595 містить застереження, відповідного до якого засвідчена ним нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що розташована за адресою: с . Вища Дубечня, вул. Леніна 28 літ. Б, дійсна до 01.01.2013 року.

Об`єктом оренди за договором від 10.03.2005 №771 у даному випадку є земельна ділянка, розташована за адресою: с . Вища Дубечня, вул. Леніна, 28 /9 , а звітним (податковим) періодом, щодо якого між сторонами виник спір є 2014-2016 роки.

Отже, як вірно встановив суд першої інстанції під час обчислення розміру річної орендної плати на 2014-2016 роки за користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: с . Вища Дубечня, вул. Леніна, 28/9, контролюючий орган керувався витягом про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що не має відношення до об`єкту оренди за договором від 10.03.2005 року №771.

Крім того, відповідно до листів Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 06.02.2018 року №310 та від 20.08.2018 року №1160, остання нормативна грошова оцінка земель у межах с. Вища Дубечня розроблена у 2009 році, у зв`язку з чим надати відомості про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - об`єкта оренди за договором оренди від 10.03.2005 року №771 - неможливо (т.1, а.с. 87, 212).

Таким чином, колегія суддів погоджується із доводами суду першої інстанції про те, що відповідач безпідставно використав під час прийняття спірних ППР витяг про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 10.10.2012 року №595, оскільки листами Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 06.02.2018 року №310 та від 20.08.2018 року №1160 спростовується факт проведення нормативної грошової оцінки земель у межах с. Вища Дубечня після 2009 року.

З цих же підстав суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги витяги про нормативну грошову оцінку земельних ділянок від 19.08.2011 року №974 та від 15.12.2017 року №555.

Щодо посилання відповідача на договір від 05.12.2012 №3 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 10.03.2005 року №771, то вони є помилковими, так як зазначений договір не був зареєстрований у встановленому законом порядку, а позивач під час розгляду справи заперечував його укладання (а.с. 106-107).

Встановлюючи розмір орендної плати, що підлягав сплаті за земельну ділянку, що знаходиться за адресою: с. Вища Дубечня, вул. Леніна, 28/9 , суд виходив з наступного.

Відповідно до пункту 3 договору від 10.03.1995 року №771, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 0,8246 га, що розташована за адресою: с. Вища Дубечня, вул. Леніна, 28/9 , становить 93796,95 грн.

Згідно інформації, оприлюдненої Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру на виконання статті 289 Податкового кодексу України, коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель становлять: 1996 рік - 1,703, 1997 рік - 1,059, 1998 рік - 1,006, 1999 рік - 1,127, 2000 рік - 1,182, 2001 рік - 1,02, 2005 рік - 1,035, 2007 рік - 1,028, 2008 рік - 1,152, 2009 рік - 1,059, 2010 рік - 1,0, 2011 рік - 1,0, 2012 рік - 1,0, 2013 рік - 1,0, 2014 рік - 1,249, 2015 рік - 1,433 (крім сільськогосподарських угідь) та 1,2 для сільськогосподарських угідь (рілля, перелоги, сіножаті, пасовища, багаторічні насадження), 2016 рік - для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) - 1,0, для земель несільськогосподарського призначення - 1,06.

Виходячи з вказаних коефіцієнтів індексації, кумулятивне значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки - об`єкта оренди на 2014 рік становить 121750,46 грн., на 2015 рік - 152066,33 грн., на 2016 рік - 217911,05 грн., що повністю відповідає значенню нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що слугувало базою для обчислення розміру орендної плати в уточнюючих податкових деклараціях з плати за землю за 2014-2016 роки (т.1, а.с. 49-57).

Беручи до уваги, що ставка податку для позивача складає 5%, розмір орендної плати за 2014 рік складає 6087,52 грн. за 2015 - 7603,32 грн., за 2016 рік - 10895,55 грн.

Отже, оскільки правильність здійсненого позивачем розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки та похідної від неї орендної плати за 2014-2016 роки не була спростована відповідачем, відповідачем безпідставно було збільшене грошове зобов`язання позивача з орендної плати.

Таким чином, висновки контролюючого органу про порушення позивачем пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України та статті 5 Закону України "Про оцінку земель" не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наявними у ній доказами.

За таких обставин податкові повідомлення-рішення від 03.06.2016 №, від 14.06.2016 №, від 15.06.2016 року №, якими контролюючий орган збільшив податкові зобов`язання позивача з орендної плати за 2014-2015 роки, січень-квітень 2016 року у загальному розмірі 64920,40 грн. та визначив йому штраф у розмірі 28756,64 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 18.05.2018 року №, яким позивачеві визначений штраф у розмірі 24047,77 грн. за несвоєчасну сплату самостійно визначених зобов`язань з орендної плати, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, загальний розмір грошових зобов`язань з орендної плати за 2014-2016 роки, самостійно визначених позивачем з урахуванням уточнюючих податкових декларацій від 26.04.2016 року, від 19.02.2018 року, становив 24586,03 грн.

Відомостями з інтегрованої картки позивача та довідки Вишогородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 16.05.2018 року №119219/10-08 підтверджується, що за період 2014-2016 рік позивач сплатив 39341,13 грн. орендної плати.

Згідно з актом перевірки від 06.03.2018 №00075810/10-36-53-01/252299477, контролюючий орган зазначив, що розмір податкового зобов`язання на 2014 рік має становити 28901,79 грн., на 2015 рік - 36098,33 грн., на 2016 рік - 51728,91 грн.

Проте, податковий орган не прийняв до уваги уточнюючі податкові декларації з орендної плати за 2014-2016 роки від 26.04.2016 року, у яких позивач відкоригував податкові зобов`язання за вказані періоди до 6087,52 грн. за 2014 рік, 7603,32 грн. за 2015 рік та 10895,55 грн. за 2016 рік.

Крім того, контролюючий орган не врахував уточнюючих податкових декларацій з палати за землю за 2015-2016 роки від 19.02.2018 року, у яких позивач зменшив податкові зобов`язання та визначив їх у розмірі 35300,63 грн., у тому числі за січень-грудень 2015 року у розмірі 28495,01 грн., за січень-лютий 2016 року - 6805,62 грн.

Отже, вищевикладене свідчить , що відповідачем не прийнято до уваги уточнюючі податкові декларації, що призвело до утворення штучного податкового боргу, у рахунок погашення якого спрямовувались поточні платежі позивача, а тому висновки про несвоєчасну сплату позивачем самостійно визначених податкових зобов`язань повністю ґрунтуються на помилкових висновках про розмір податкового зобов`язання з орендної плати за 2014-2016 роки, податкове повідомлення-рішення від 18.05.2018 року № є необґрунтованим, а відтак протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо наявності процедурних порушень з боку податкового органу, то суд першої інстанції вірно не прийняв їх до уваги.

Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 71.1 статті 71 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 71.1 статті 71 Податкового кодексу України із змінами, внесеними Законом України № 1797-VIII від 21.12.2016 року (чинна з 01.01.2017 року), камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Отже, Законом України № 1797-VIII від 21.12.2016 року змінено редакцію підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України та розширено предмет камеральної перевірки шляхом включення до нього питань своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання. Протягом 2016 року, до внесення відповідних змін до Податкового кодексу України на підставі Закону № 1797-VIII, які набули чинності з 01.01.2017 року, питання своєчасності та повноти сплати податків перевірялися податковим органом лише в межах проведення документальної перевірки.

Як вбачається з актів камеральних перевірок від 17.05.2016 року №530/12-02/25299477, від 25.05.2016 року №611/12-02/25299477, від 25.05.2016 року №611/12-02/25299477, предмет перевірок не стосувався своєчасності сплати визначених позивачем у звітних чи уточнюючих податкових деклараціях з орендної плати грошових зобов`язань.

За наслідками перевірок, оформлених актами від 17.05.2016 року №530/12-02/25299477, від 25.05.2016 року №611/12-02/25299477, від 25.05.2016 року №611/12-02/25299477, контролюючим органом не було встановлено порушень, суть яких полягає у несвоєчасній сплаті узгоджених податкових зобов`язань, та не визначалось позивачеві пов`язаних з цим штрафних санкцій.

Таким чином, доводи позивача що при проведенні перевірок, оформлених актами від 17.05.2016 року №530/12-02/25299477, від 25.05.2016 року №611/12-02/25299477, від 25.05.2016 року №611/12-02/25299477, контролюючий орган вийшов за межі своїх повноважень, не ґрунтуються на вимогах закону.

Що стосується питання строків давності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Отже, за загальним правилом, контролюючий орган може самостійно визначити податкове зобов`язання платника податку не пізніше 1095 днів, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань.

Якщо платник податків подає уточнюючий розрахунок до податкової декларації, контролюючий орган може самостійно визначити податкове зобов`язання платника податку не пізніше 1095 днів, що настає за днем подання уточнюючого розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.04.2016 року позивач подав до контролюючого органу уточнюючі податкові декларації з плати за землю за 2014-2016 роки. 19.02.2018 року позивач подав до контролюючого органу уточнюючі податкові декларації з плати за землю за 2015-2016 роки.

Таким чином, строк давності визначення грошового зобов`язання за податковою декларацією з плати за землю за 2014 рік - 26.04.2019, за 2015 рік - 18.02.2021, за 2016 рік - 18.02.2021.

Та обставина, що контролюючий орган не врахував уточнюючих розрахунків при перевірці своєчасності сплати узгоджених податкових зобов`язань за вказані періоди не дає підстав для їх неврахування при обчисленні строків давності для визначення грошових зобов`язань.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду міста від 11 лютого 2019 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Судя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Степанюк А.Г.

Повний текст виготовлено: 02 липня 2019 року.