Справа № 766/12299/16-а
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

04 липня 2019 року
Київ
справа №766/12299/16-а
адміністративне провадження №К/9901/22263/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Соколова В.М., Єресько Л.О., Загороднюка А.Г., розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі Азово-Чорноморське РУ Держприкордонслужби України) на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року (судді Золотніков О.С., Осіпов Ю.В., Скрипченко В.О.) у справі № 766/12299/16-а за позовом ОСОБА_1 до Азово-Чорноморське РУ Держприкордонслужби України про визнання протиправним та скасування наказу,
УСТАНОВИВ:
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Азово-Чорноморського РУ Держприкордонслужби України, в якому, з урахуванням заяв про доповнення та збільшення позовних вимог, просив визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 15 серпня 2016 року № 226-ВВ «Про притягнення до відповідальності», а судові витрати покласти на відповідача.
Херсонський окружний адміністративний суд постановою від 10 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовив.
Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 12 вересня 2017 року скасував постанову суду першої інстанції та прийняв нову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив.
Не погодившись з рішенням апеляційного суду, відповідач звернувся з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року та залишити в силі постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року.
На обґрунтування наведених у касаційній скарзі вимог начальник Азово-Чорноморського РУ Держприкордонслужби України зазначив, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги вимоги чинного законодавства України, якими державою на командира військової частини покладено обов`язок стосовно кожного випадку правопорушення прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до дисциплінарної відповідальності. Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду дійшла помилкового висновку про необхідність проведення службового розслідування, та забезпечення прав щодо надання пояснень та участь у процесі прийняття рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення. Суд, ухвалюючи постанову від 12 вересня 2017 року, фактично підмінив собою командира військової частини, мотиви суду є формою втручання у дискреційні повноваження відповідача та виходять за межі завдань адміністративного судочинства. Також помилковим є висновок апеляційного суду про відсутність обов`язку військовослужбовця додержуватися військової дисципліни, громадського порядку, а також правил поведінки і військового вітання військовослужбовців у повсякденному житті та у вихідний день, у тому числі, на території військової частини.
У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_1 указує на те, що перебуваючи на території військової частини 13 серпня 2016 року він вважався таким, що не виконував обов`язки військової служби та, як наслідок, не мав обов`язку виконувати вимоги статті 83 Стройового статуту Збройних Сил України (далі Стройовий статут) та статті 33 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут внутрішньої служби). Також позивач вказує про те, що спірний наказ прийнято лише на підставі рапорту заступника начальника Азово-Чорноморського РУ Держприкордонслужби України полковника Котлярова Р.В., в якому зазначено про порушення ОСОБА_1 положень Стройового статуту та Статуту внутрішньої служби, проте будь-яких пояснень з цього приводу позивач не надавав. На думку ОСОБА_1 , судом апеляційної інстанції повно та всебічно розглянуто дану справу, підстав для скасування судового рішення немає.
Суддя Вищого адміністративного суду України ухвалою від 09 листопада 2017 року відкрив провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.
15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі Закон № 2147-VIII), яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі КАС України) викладено в новій редакції.
Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У лютому 2018 року касаційну скаргу Азово-Чорноморського РУ Держприкордонслужби України передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад судової колегії: Білоус О.В. (суддя-доповідач), ОСОБА_2 , Желтобрюх І.Л.
31 травня 2019 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, який здійснено на підставі розпорядження від 30 травня 2019 року № 537/0/78-19, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Білоуса О.В. (рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20 травня 2019 року № 14), визначено новий склад суду: Соколов В.М. головуючий суддя (суддя-доповідач), Єресько Л.О., Загороднюк А.Г.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та наведені в касаційній скарзі й запереченнях доводи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.
Суди попередніх інстанцій установили, що в період з 31 грудня 2015 до 20 грудня 2016 року майор ОСОБА_1 проходив службу на посаді головного аудитора сектору внутрішнього аудиту Азово-Чорноморського РУ Держприкордонслужби України.
13 серпня 2016 року заступником начальника Азово-Чорноморського РУ Держприкордонслужби України полковником Котляровим Р.В. на ім`я начальника Азово-Чорноморського РУ подано рапорт з клопотанням про притягнення майора ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
Наказом начальника Азово-Чорноморського РУ Держприкордонслужби України від 15 серпня 2016 року № 226-ВВ «Про притягнення до відповідальності» за порушення вимог статті 33 Статуту внутрішньої служби та статті 83 Стройового статуту, що виразилось у неналежному дотриманні правил поведінки та порядку виконання елементів військової ввічливості по відношенню до старшого за своїм службовим становищем і військовим званням, головному аудитору сектору внутрішнього аудиту Азово-Чорноморського РУ майору ОСОБА_1 оголошено «сувору догану».
Не погодившись із зазначеним наказом відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок додержання військової дисципліни, громадського порядку, а також правил поведінки і військового вітання лежить на військовослужбовцях не тільки при виконанні обов`язків військової служби. Начальник Азово-Чорноморського РУ наділений сукупністю прав та обов`язків, що надають можливість на власний розсуд визначитися з оцінкою поведінки підлеглого офіцера. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність порушень у діях відповідача, наказ є таким, що винесений правомірно, в межах наданої законом компетенції.
Скасовуючи постанову суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги суд апеляційної інстанції керувався тим, що накладенню дисциплінарного стягнення на військовослужбовця має передувати повне встановлення командиром (начальником) обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків. Проте всупереч статті 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (далі Дисциплінарний статут) службове розслідування на підставі рапорту полковника ОСОБА_3 призначено не було, а з самого рапорту неможливо встановити наявність дисциплінарного правопорушення у діях ОСОБА_1 . Суд дійшов висновку, що спірний наказ суперечить вимогам обґрунтованості, оскільки при його виданні не встановлені, а, отже, і не враховані всі обставини, що мають значення для прийняття рішення. При цьому відповідач не забезпечив право позивача на участь у процесі прийняття рішення.
Верховний Суд вважає правильним такий висновок апеляційного суду з огляду на наступне.
Відповідно до частини 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» затверджено Дисциплінарний статут, згідно преамбули якого цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Дія Статуту поширюється, у тому числі, на Державну прикордонну службу України.
У статтях 1, 2 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Згідно з частиною 1 статті 5 Дисциплінарного статуту за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
На підставі статті 26 Статуту внутрішньої служби, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до частини 1 статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
На молодших та старших офіцерів може бути накладене дисциплінарне стягнення сувора догана (стаття 68 Дисциплінарного статуту).
Зі змісту спірного наказу вбачається, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності з накладенням дисциплінарного стягнення «сувора догана» за порушення статті 33 Статуту внутрішньої служби та статті 83 Стройового статуту на підставі рапорту заступника начальника Азово-Чорноморського РУ Держприкордонслужби України ОСОБА_3 .
За правилами частин 1, 2 статті 33 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці, які за своїм службовим становищем і військовим званням (статті 31 і 32 цього Статуту) не є стосовно інших військовослужбовців начальниками або підлеглими, можуть бути старшими чи молодшими за військовим званням. Старші за військовим званням військовослужбовці мають право вимагати від молодших за військовим званням військовослужбовців додержання військової дисципліни, громадського порядку і форми одягу, а також правил поведінки і військового вітання. Молодші за званням військовослужбовці повинні беззастережно виконувати зазначені вимоги старших за військовим званням військовослужбовців.
Згідно з статтею 83 Стройового статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 549-XIV, під час звертання начальника або старшого за військовим званням до окремих військовослужбовців вони, за винятком хворих, приймають стройове положення і називають свою посаду, військове звання та прізвище.
У названому вище рапорті зазначено, що 13 серпня 2016 року близько 10 год. 35 хв. в присутності заступника начальника Азово-Чорноморського РУ з логістики полковника ОСОБА_4 , заступника начальника Азово-Чорноморського РУ з питань морської охорони капітана ІІ рангу ОСОБА_5 , офіцера сектору по роботі з персоналом регіонального управління майора ОСОБА_6 , полковником ОСОБА_3 зроблено зауваження головному аудитору регіонального управління майору ОСОБА_1 щодо порядку дотримання правил поведінки в кабінеті заступників начальника регіонального управління, порядку виконання елементів військової ввічливості та культури поведінки, дотримання вимог статті 33 Статуту внутрішньої служби та статті 83 Стройового статуту, на що майор ОСОБА_1 відповів, що він не підпорядковується полковнику ОСОБА_3 , а підпорядковується начальнику Азово-Чорноморського РУ, та не запитавши дозволу, вийшов з кабінету.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком апеляційного суду, що з викладених у рапорті полковника ОСОБА_3 обставин неможливо встановити наявність дисциплінарного правопорушення у діях майора ОСОБА_1 , його ступінь вини та мотиви поведінки.
Разом з тим, Одеський апеляційний адміністративний суд у своїй постанові зазначив, що в судовому засіданні позивач пояснив, що 13 серпня 2016 року, у вихідний день, близько 8 години прибув до Азово-Чорноморського РУ у цивільному одязі з метою забрати військову форму одягу для її прання, оскільки з 15 серпня 2016 року вибував у другу частину чергової відпустки за 2016 рік. Близько 10 години позивача викликав начальник Азово-Чорноморського РУ та повідомив йому, що стосовно нього призначено службове розслідування. Через 20-30 хвилин до позивача підійшов заступник начальника Азово-Чорноморського РУ з питань морської охорони капітан II рангу ОСОБА_5 та повідомив, що він проводить службове розслідування та для його проведення йому необхідний аудиторський звіт за результатами проведеного внутрішнього аудиту в Херсонському прикордонному загоні. Одночасно, ОСОБА_5 сказав ОСОБА_1 йти до його кабінету та здійснити оформлення акту приймання-передачі аудиторського звіту на його робочому місці. Позивач, постукавши у двері, зайшов до кабінету капітана II рангу ОСОБА_5 , де у цивільному одязі перебували заступники начальника Азово-Чорноморського РУ полковники ОСОБА_4 і ОСОБА_3 . Останній запитав позивача чому він зайшов до кабінету без дозволу, на що позивач відповів, що зайшов до робочого кабінету з дозволу капітана II рангу ОСОБА_5 , який просив його передати аудиторський звіт та оформити відповідний акт приймання-передачі. Під час спілкування ОСОБА_3 вимагав від позивача прийняти стройове положення у відповідності до вимог Стройового статуту, на що позивач повідомив про те, що перебуває на вихідному дні та стройове положення прийняти не може у зв`язку з тим, що перебуває у цивільному одязі, а також те, що по службі підпорядкований начальнику Азово-Чорноморського РУ відповідно до пункту 1 Положення про сектор внутрішнього аудиту регіонального управління Державної прикордонної служби України, після чого, не запитавши дозволу, вийшов з кабінету.
Так, з наведених вище положень частини 1 статті 5 Дисциплінарного статуту слідує, що накладенню дисциплінарного стягнення на військовослужбовця має передувати повне встановлення командиром (начальником) обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Статтею 84 Дисциплінарного статуту визначено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Однак, як установлено судом апеляційної інстанції та не оспорюється відповідачем, після отримання рапорту полковника ОСОБА_3 , начальником Азово-Чорноморського РУ Держприкордонслужби України не було призначене службове розслідування.
Ураховуючи викладене колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що для повного з`ясування обставин, що мали місце 13 серпня 2016 року, та наданням їх правильної оцінки, начальник Азово-Чорноморського РУ Держприкордонслужби України мав би відібрати пояснення у майора ОСОБА_1 з цього приводу, що зроблено не було.
Фактично ж відповідач прийняв спірний наказ опираючись лише на обставини, викладені у рапорті полковника ОСОБА_3 .
Відтак, установити наявність чи відсутність правопорушення у діях майора ОСОБА_1 та мотиви поведінки учасників обставин, які відбулися 13 серпня 2016 року, та, відповідно, надати їм належну та об`єктивну правову оцінку не вбачається можливим.
За наведених обставин Верховний Суд приходить до висновку, що наказ начальника Азово-Чорноморського РУ Держприкордонслужби України від 15 серпня 2016 року № 226-ВВ «Про притягнення до відповідальності» є протиправним, не відповідає критеріям законності та обґрунтованості, прийнятий без з`ясування та врахування обставин, що мають для цього значення, а також з порушенням права позивача на участь у процесі його прийняття, а тому підлягає скасуванню.
Колегія суддів критично ставиться до тверджень відповідача стосовно втручання суду апеляційної інстанції у дискреційні повноваження командира військової частини щодо вирішення питання про притягнення підлеглого до дисциплінарної відповідальності, оскільки в оскаржуваній постанові від 12 вересня 2017 року Одеський апеляційний адміністративний суд на підставі правових норм, які регулюють спірні правовідносини, надав оцінку спірному наказу на відповідність критеріям, визначеним у статті 2 КАС України, виходячи з обставин справи.
Так само є безпідставними доводи відповідача про те, що суд апеляційної інстанції у своєму рішенні вказує про відсутність обов`язку військовослужбовця додержуватися військової дисципліни, громадського порядку, а також правил поведінки і військового вітання військовослужбовців у повсякденному житті та у вихідний день у тому числі на території військової частини. Такі твердження відповідача є довільним тлумаченням мотивів рішення суду.
За правилами частини 3 статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Оскільки висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні. Доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків суду.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України залишити без задоволення.
2. Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.М. Соколов
Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк ,
Судді Верховного Суду