Справа № 640/7761/19
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/311
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 липня 2019 року № 640/7761/19

За позовом Головного управління Національної поліції у місті Києві

До Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві

Про визнання протиправною та скасування постанови №58425912

Суддя О.В.Головань

Обставини справи:

Головне управління Національної поліції у місті Києві звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про:

визнання бездіяльності державного виконавця Шабанова Віталія Валерійовича щодо не розгляду клопотання Головного управління від 31.04.2019 року за вих. №304/125/13/03-2019 з проханням звернення до суду для отримання відповідних роз`яснень протиправною;

визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу на Головне управління Національної поліції у м. Києві винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шабановим В.В. 16.04.2019 року ВП № 58425912.

В судовому засіданні 24.06.2019 р. оголошено ухвалу про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження згідно з ч. 3 ст. 194 КАС України.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Головного управління Національної поліції у місті Києві про

визнання протиправними та скасування наказу відповідача 1 від 01 лютого 2017 року №5 о/с в частині звільнення позивача з посади начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділення Подільського РУГУ з 06 листопада 2015 року;

поновлення на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділення Подільського РУГУ з 06 листопада 2015 року;

зобов`язання відповідача 1 зарахувати позивачу до вислуги років в органах внутрішніх справ період вимушеного прогулу, у зв`язку з його незаконним звільненням відповідно до наказів ГУ МВС від 06 листопада 2015 року №1009 о/с та від 01 лютого 2017 року №5;

стягнення з відповідача 2 на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25 жовтня 2016 року до дати винесення судом рішення;

зобов`язання відповідача 1 розглянути рапорт, поданий 06 листопада 2015 року майором міліції ОСОБА_1 ., начальником відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділення Подільського РУГУ, про звільнення за пунктом 64 "з" у зв`язку із переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) згідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв`язку з виявленням бажання проходити службу в поліції;

зобов`язання відповідача 3 розглянути кандидатуру майора міліції ОСОБА_1, начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділення Подільського РУГУ, у відповідності до порядку, передбаченого розділом VI та пунктом 9 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліції".

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.01.2018 р. у справі №826/3249/17 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві 01 лютого 2017 року №5 о/с "Щодо особового складу" в частині, що стосується ОСОБА_1 , поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, присуджено до стягнення з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 71 232,75 грн., зобов`язано Головне управління Національної поліції у місті Києві розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію".

Судове рішення набрало законної сили 28.03.2018 р., про що Окружним адміністративним судом м. Києва 11.04.2018 р. видано виконавчий лист про зобов`язання Головного управління Національної поліції у місті Києві розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію".

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 19.02.2019 р. відкрито виконавче провадження ВП №58425912 з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

21.03.2019 р. позивачем подано до органу стягнення клопотання в порядку п. 10 ч.3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" щодо звернення до суду із заявою про роз`яснення судового рішення.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 16.04.2019 р. у вказаному виконавчому провадженні в порядку ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" на Головне управління Національної поліції у місті Києві накладено штраф в розмірі 5 100 грн.

Позивач - Головне управління Національної поліції у місті Києві - вважає бездіяльність органу стягнення, а також вказану постанову від 16.04.2019 р. протиправними з таких підстав.

Позивач зазначає, що оскаржувану постанову ним отримано 19.04.2019 р. згідно відмітки на супровідному листі, після чого він у передбачений строк звернувся до суду з відповідним позовом.

Щодо оскаржуваних бездіяльності та постанови про накладення штрафу позивач зазначає, що ОСОБА_1 на виконання судового рішення неодноразово направлялися відповіді про необхідність подання заяви як кандидата на посаду у вибраному структурному підрозділі про участь у відповідних конкурсах на посаду, оскільки добір на посаду поліцейського згідно з р. VI Закону України "Про Національну поліцію" здійснюється лише за конкурсом.

Протягом трьох років стягувач у ВП №58425912 не повідомив, де він бажає проходити службу, тому позивач об`єктивно позбавлений можливості виконати судове рішення.

Саме у зв`язку з цим позивач 21.03.2019 р. подав до органу стягнення клопотання в порядку п. 10 ч.3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" щодо звернення до суду із заявою про роз`яснення судового рішення, на яке не отримано відповіді.

Вказане, на думку позивача, свідчить про допущення протиправної бездіяльності відповідачем, а також про безпідставне винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу, оскільки виконання судового рішення не відбувається з поважних причин.

Відповідач - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві - відзиву на позов не надав, представника до судового засідання не скерував.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представника позивача, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду: 1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

В даному випадку згідно наданих позивачем доказів оскаржувану постанову від 16.04.2019 р. ним отримано 19.04.2019 р., про що свідчить відмітка вхідної кореспонденції на супровідному листі, позов подано до суду 31.04.2019 р. згідно поштового штемпеля, тобто, в передбачений десятиденний строк.

Щодо дотримання строку звернення до суду в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо не розгляду клопотання Головного управління від 31.04.2019 року за вих. №304/125/13/03-2019 суд окремо зазначає, що згідно з ч. 4 ст. 122 КАС України якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Оскільки в даному випадку позивачем надано докази скерування відповідного клопотання 21.03.2019 р., що підтверджується копією чека ПН №55, і будь-яка інформація щодо розгляду вказаного клопотання відсутня, підлягає до застосування шестимісячний строк, який обчислюється з 21.03.2019 р. і не пропущений позивачем.

Щодо позовних вимог по суті суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 2 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний: 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Законом №1404-VIII не визначено строк розгляду клопотань учасників виконавчого провадження, тому суд за аналогією закону застосовує загальний строк, встановлений для розгляду звернення громадян ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 р. № 393/96-ВР - у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Станом на час постановлення рішення по справі 02.07.2019 р. в матеріалах справи відсутні докази розгляду відповідачем направленого йому 21.03.2019 р. клопотання №304/125/13/03-2019 з проханням звернення до суду для отримання відповідних роз`яснень, тоді як загальний місячний строк сплинув.

З врахуванням викладеного у суду є підстави для висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо розгляду вказаного клопотання, що є підставою для задоволення позовних вимог в цій частині.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Тобто, підставою для винесення постанови про накладення штрафу є факт невиконання рішення та відсутність поважної причини такого невиконання.

В даному випадку факт невиконання судового рішення про зобов`язання Головного управління Національної поліції у місті Києві розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" позивачем не заперечується.

Щодо причин такого невиконання суд зазначає наступне.

Згідно змісту рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.01.2018 р. у справі №826/3249/17 зазначено, зокрема, наступне.

Пунктами 8, 9, 10 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

З наведених норм Закону України "Про Національну поліцію" слідує, що з дня його опублікування всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів; тобто, передбачено особливий порядок попередження про звільнення, відмінний від того, що встановлений Кодексом законів про працю України.

При цьому Закон України "Про Національну поліцію" прямо передбачив право вказаних вище осіб, попереджених про можливе майбутнє вивільнення, бути прийнятими на службу до поліції на запропоновані посади шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції; звільненню підлягають виключно ті працівники міліції, які після пропонування нових посад відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції на запропоновані посади.

Враховуючи, що Закон України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIІI був опублікований 06 серпня 2015 року в газеті "Голос України", відповідно 3-х місячний термін з дня опублікування закінчився 06 листопада 2015 року.

Суд встановив, що ОСОБА_1 вже звільнявся відповідачем 1 згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про національну поліцію" у зв`язку із скороченням штатів на підставі наказу ГУ МВС від 06 листопада 2015 року №1009 о/с "Щодо особового складу".

Разом з цим, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2016 року у справі №826/640/16 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві, Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, ГУ МВС та Подільського РУГУ про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка набрала законної сили, адміністративний позов задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 06 листопада 2015 року №1009 о/с "Щодо особового складу" в частині звільнення ОСОБА_1 ; поновлено позивача на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві; стягнено з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 55 584,90 грн.; допущено негайне виконання постанови в частині поновлення позивача на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

При цьому у постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2016 року у справі №826/640/16 судом встановлено, що 06 листопада 2015 року позивач, виявивши бажання проходити службу в органах Національної поліції, написав рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ у зв`язку із переходом на роботу в органи поліції та заяву про прийом до Національної поліції, які були подані ОСОБА_1 . до відділу кадрового забезпечення Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, і, що відповідачами не спростовано того, що позивач виявив бажання проходити з 06 листопада 2015 року службу в органах поліції та не надано доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 відмовився від проходження служби в поліції та/або не міг бути прийнятий на службу до поліції, зокрема через невідповідність вимогам, що ставляться до поліцейського.

Вирішуючи справу №826/640/16, суд дійшов висновку, що позивач висловив бажання проходити службу в поліції та констатував, що відповідачі не надали суду доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 пропонувались будь-які посади в новостворених органах поліції та, що він не може бути прийнятий на службу до поліції, зокрема через невідповідність вимогам, що ставляться до поліцейського, тобто, відповідачі не довели відсутність можливості подальшого використання позивача на службі, та, відповідно, наявності підстав для звільнення на підставі підпункту "г" пункту 64 Положення про проходження служби, у зв`язку із чим визнано звільнення позивача незаконним.

Таким чином, при розгляді справи №826/3249/17, суд встановив факт висловлення стягувачем у виконавчому провадженні бажання проходити службу в поліції та констатував, що відповідачі не надали суду доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 пропонувались будь-які посади в новостворених органах поліції та, що він не може бути прийнятий на службу до поліції, зокрема через невідповідність вимогам, що ставляться до поліцейського.

Тобто, зазначаючи у резолютивній частині рішення посилання на пункт 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію", суд мав на увазі саме позаконкурсну процедуру призначення позивача на посаду, яка передбачена вказаним пунктом як одна з можливих, тому посилання позивача на небажання стягувача брати участь у конкурсі як на обставину, що унеможливлює виконання судового рішення, не може бути визнана обґрунтованою.

За таких обставин суд не може погодитися з позивачем, який посилається на наявність поважних підстав для невиконання судового рішення, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

На підставі вищевикладеного, ст. 241-246, 255, 257-262, 287, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо розгляду клопотання Головного управління від 31.04.2019 року за вих. №304/125/13/03-2019.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Присудити до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві на користь Головного управління Національної поліції у місті Києві 1 921 грн. судового збору.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.В. Головань

Повний текст рішення

виготовлено і підписано 02.07.19 р.