Справа № 494/551/15-а
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

02 липня 2019 року
Київ
справа №494/551/15-а
адміністративне провадження №К/9901/12209/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого Тацій Л.В.,
суддів: Рибачука А.І., Стеценка С.Г.,
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Березівського районного суду Одеської області від 04 листопада 2015 року (прийняту судом у складі судді Дєткова О.Я.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2016 року (ухвалену судом у складі: головуючого судді Косцової І.П., суддів: Турецької І.О., Стас Л.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Сумської міської ради (далі Виконком) про оскарження рішень,
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом, у якому просив визнати незаконним рішення Виконкому від 18 лютого 2014 року № 85 про зняття його з квартирного обліку та зобов`язати ОСОБА_2 поновити його в черзі на отримання державної житлової площі за обліковим № НОМЕР_1 в списку осіб, які користуються правом першочергового отримання житлової площі.
Короткий зміст рішень судів першої й апеляційної інстанцій
Березівський районний суд Одеської області постановою від 04 листопада 2015 року відмовив у задоволенні позову.
Одеський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 24 березня 2016 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.
Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем неодноразово було змінено постійне місце проживання, тому його правомірно знято з квартирного обліку.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
11 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
У скарзі посилається на те, що судами не наведено жодної підстави на обґрунтування того, що він ( ОСОБА_1 ) втратив право на першочергове отримання житла.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 12 квітня 2016 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі Закон № 2147-VІІІ). З цієї дати набула чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС).
Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень КАС касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
На виконання вимог підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень справа була передана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
Відповідно до повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 червня 2019 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Тацій Л.В., судді: Рибачук А.І., Стеценко С.Г., справу передано головуючому судді.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Позивач проходив військову службу у період з вересня 1979 року по березень 1990 року, про що свідчить копія витягу із військового квитка.
Випискою із наказу від 22 березня 1990 року № 56 військової частини № НОМЕР_2 підтверджується, що позивач звільнений з військової служби за скороченням штатів.
За поясненнями ОСОБА_1 , він після звільнення з військової служби приїхав до м. Суми та протягом півроку тимчасово проживав без реєстрації у матері своєї дружини, а 20 вересня 1990 року був взятий Сумською міською радою на першочерговий квартирний облік для отримання житла.
Однак після взяття на квартирний облік останній виїхав із м. Суми на постійне місце проживання до м. Херсону, де працевлаштувався і працював до пенсійного віку.
На даний час останнім зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 .
Засіданням громадської комісії з житлових питань відповідача від 09 січня 2014 року було вирішено питання про зняття позивача відповідно до вимог житлового законодавства з квартирного обліку та 18 лютого 2014 року рішенням Виконкому він був знятий з квартирного обліку на підставі статті 40 Житлового кодексу України.
Заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів Сумської міської ради був надісланий на адресу позивача лист № А-2612/02.02.01-01 з обґрунтуванням правових підстав прийнятого рішення щодо зняття з квартирного обліку.
Позивач, вважаючи дії Виконкому протиправними, звернувся до суду.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС, у редакції, чинній на час прийняття оскаржених рішень, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
На підставі пункту 7 частини першої статті 3 КАС суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.
Згідно із частиною другою статті 4 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС, у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, якими визначено завдання адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Як установлено матеріалами справи, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом, направленим на поновлення порушеного відповідачами права на отримання житла. Отже, цей позов поданий на поновлення прав позивача у сфері житлових відносин.
За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) у редакції, чинній на час прийняття оскаржених рішень, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
Оскільки спірні правовідносини пов`язані із захистом порушених житлових прав ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами ЦПК.
Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року (справа № 6-14цс16), і постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року (справа № 806/104/16).
Слід зазначити, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.
Відповідно до частини першої статті 354 КАС порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.
За таких обставин ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а провадження в адміністративній справі закриттю.
Отож, касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню в частині вимоги про скасування судових рішень.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду,
ПОСТАНОВИВ:
касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Березівського районного суду Одеської області від 04 листопада 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2016 року скасувати і закрити провадження у справі.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.В. Тацій
Судді : А.І. Рибачук
С.Г. Стеценко