Справа № 1.380.2019.002044
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.002044
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючий суддя Коморний О.І.

секретар судового засідання Бабич Ю.Б.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Тістечко Ю.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення Львівської митниці ДФС.

Обставини справи:

Позивач, ОСОБА_2 , звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою у якій містяться вимоги:

- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів № UA209000/2019/000131/2 від 22.02.2019 року, яким визначено митну вартість автомобіля SKODA OCTAVIA, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , в розмірі 13337,50 EUR.

- стягнути на користь ОСОБА_2 з Львівської митниці Державної фіскальної служби моральну шкоду в розмірі 10000 (десять тисяч) гри. 00 коп.

- стягнути на користь ОСОБА_2 з Львівської митниці Державної фіскальної служби судові витрати в розмірі 15456 (п`ятнадцять тисяч чотириста п`ятдесят шість) грн. 80 коп., які включають: судовий збір в розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп., витрати, пов`язані із підготовкою до розгляду справи - 1420 (одна тисяча чотириста двадцять) грн. 00 коп. за послуги з перекладу документів, 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. за зроблений судовим експертом висновок № 47/19 від 15.04.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 27.12.2018 ОСОБА_3 , який діяв на підставі доручення від 24.12.2018 від імені ОСОБА_2 та за його рахунок, було придбано у нерезидента «Auto Welt Kassel» уживаний легковий автомобіль марка SKODA модель OCTAVIA, рік випуску та модельний рік 2015, тип кузова універсал, дизельний двигун з об`ємом 1968 см. куб., ідентифікаційний номер автомобіля НОМЕР_1 , дата введення в експлуатацію 30.04.2015. З метою здійснення митного оформлення названого автомобіля представник позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівброксервіс» подало до митного поста «Західний» Львівської митниці ДФС електронну митну декларацію UA209190/2019/025343 від 20.02.2019, заявлена митна вартість в розмірі 8500.00 EUR була визначена за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), передбаченим ст. 58 МКУ, подавши при цьому для її підтвердження документи відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України (далі -МКУ), зокрема: рахунок-фактуру (інвойс) № 2018-230 від 27.12.2018, митну декларацію країни відправлення MRN 18DE44E3 від 28.12.2018, а також акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA209070/2019/00479 від 24.01.2019 з додатковим аркушем до нього частину « 1», «2» свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 600147 від 15.04.2015р. Однак, розглянувши подані документи, відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів UA209000/2019/000131/2 від 22.02.2019 яким визначив митну вартість імпортованого автомобіля в розмірі 13337.50 EUR за резервним методом, за результатами чого прийняв картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209190/2019/00409 від 22.02.2019 якою відмовив у митному оформленні (випуску) товарів у зв`язку із коригуванням митної вартості після прийняття рішення про коригування митної вартості товарів UA209000/2019/000131/2 від 22.02.2019. Позивач вважає рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки ним подано всі документи в підтвердження заявленої митної вартості автомобіля.

Відповідач проти позову заперечив з наведених у відзиві підстав. Зазначив, що за митною декларацією №UA209190/2019/025343 від 20.02.2019 індикатор ризику, визначений на рівні нижньої межі діапазону вартості транспортних засобів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваному транспортному засобу в країні експорту, з вирахуванням із такої вартості сум податків, що підлягають поверненню у країні експорту у зв`язку з вивезенням (експортом) таких транспортних засобів, склав 13337,50 євро, що перевищувало заявлену вартість (8500,00 євро). Відповідно до вимог Тимчасового порядку виконання митних формальностей під час здійснення митного оформлення транспортних засобів для їх вільного обігу на митній території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2018 р. №1077 (далі Тимчасовий порядок) та ч.3 ст.53 Митного кодексу України, Львівська митниця ДФС скерувала декларантові повідомлення про можливість доведення достовірності заявленої фактурної вартості транспортного засобу шляхом подання додаткових документів. Однак, як вказує відповідач, позивач не надав запропонованих документів. Так як відповідач не міг визначити вартість на базі ціни, встановленої експортером у зв`язку з відсутністю її документального підтвердження, тому вартість визначалася на базі загального рівня цін на подібний товар. Відповідач зазначає, що джерелом інформації для визначення митної вартості при винесенні рішення про коригування митної вартості використано середню ціну, за яку транспортний засіб визначеної марки, моделі, комплектації пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції, визначену за результатами спрацювання АСАУР, - 13337,50 євро. Тому вважає, що рішення про коригування митної вартості товару від UA209000/2019/000131/2 від 22.02.2019 прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 25.04.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, наведених у відзиві, просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухав вступне слово учасників справи, з`ясував обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідив докази, якими вони обґрунтовуються, та

встановив:

27.12.2018 ОСОБА_3 придбано у нерезидента «Auto Welt Kassel» згідно рахунку (а.с.11-12) уживаний легковий автомобіль марка SKODA модель OCTAVIA, рік випуску та модельний рік 2015, тип кузова універсал, дизельний двигун з об`ємом 1968 см. куб., ідентифікаційний номер автомобіля НОМЕР_1 , дата введення в експлуатацію 30.04.2015.

З метою здійснення митного оформлення названого автомобіля на ОСОБА_2 , Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівброксервіс» подано Львівській митниці ДФС електронну митну декларацію UA209190/2019/025343 від 20.02.2019, у якій заявлена митна вартість в розмірі 8500.00 EUR була визначена за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) (а.с.55).

Згідно рядка 14 вказаної декларації (а.с.55), митному органу подано:

0380 б/н від 27.12.18 (рахунок-фактура (інвойс);

1300 UA209190.2019.025343.001 від 20.02.19

1501 UA209000/2019/000131/2 від 22.02.19

1701 UA209070/2019/00479 від 24.01.19

1703 UA209190/2019/00409 від 22.02.19

2800 EM600147 від 30.04.15

Відповідачем, за результатами розгляду даної декларації, запропоновано подати необхідні документи відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України (а.с.86), а саме:

- якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності, інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації вказаного товару;

- якщо здійснювалося страхування страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, транспортні (перевізні документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;

- копію митної декларації країни відправлення.

У відповідь на пропозицію подати додаткові документи, відповідач отримав заяву (а.с.84), у якій повідомлено, «що додаткові документи про підтвердження вартості товару надати не можемо, по причині їх відсутності. Просимо прийняти рішення без врахування термінів вказаних у ч.3 статті 53 Митного кодексу України».

Відповідачем 22.02.2019 р. прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2019/000131/2 де скориговано вартість автомобіля до 13337,5 євро (а.с. 53) та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209190/2019/00409 (а.с.54).

Позивач, не погодившись із рішеннями відповідача, звернувся із даним позовом до суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.4 ч.3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

У відповідності до вимог статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митний Кодекс України (далі МК України) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

У відповідності до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч. 2 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Як встановлено ч. 2 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається ч. 2 ст. 53 МК України, а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісній характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 МК України).

Як встановлено ч. 1 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч. 5 ст. 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Частиною 1 статті 320 МК України передбачено, що форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками.

Відповідно до вимог п. 9 Тимчасового порядку, для перевірки достовірності заявленої фактурної вартості транспортного засобу орган доходів і зборів використовує індикатор ризику, значення якого для кожного транспортного засобу встановлюється окремо на рівні нижньої межі діапазону вартості транспортних засобів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваному транспортному засобу в країні експорту, з вирахуванням із такої вартості сум податків, що підлягають поверненню у країні експорту у зв`язку з вивезенням (експортом) таких транспортних засобів.

Відповідно до вимог Тимчасового порядку, якщо заявлена фактурна вартість оцінюваного транспортного засобу є меншою від встановленого індикатора ризику для такого транспортного засобу, проводиться перевірка достовірності заявленої фактурної вартості такого транспортного засобу.

Судом встановлено з матеріалів справи, що автомобіль 27.12.2018 придбано ОСОБА_3 у нерезидента «Auto Welt Kassel» згідно рахунку (а.с.11-12). Однак, митне оформлення названого автомобіля здійснювалося на ОСОБА_2 , Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівброксервіс», яке подало Львівській митниці ДФС електронну митну декларацію UA209190/2019/025343 від 20.02.2019, у якій заявлена митна вартість в розмірі 8500.00 EUR була визначена за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) (а.с.55).

Судом встановлено, що згідно рядка 14 вказаної декларації (а.с.55), митному органу експортна декларація країни відправлення MRN 18DE44E3 від 28.12.2018 (а.с.14), яка як зазначає позивач подавалася, в дійсності не подавалася, про що також свідчить пропозиція митного органу таку надати (а.с.86). Ненадання експортної декларації також підтверджується і карткою відмови (а.с.83), у якій перелічені всі документи, які надавалися митному органу. Митна декларація країни відправлення MRN 18DE44E3 від 28.12.2018 у переліку документів наданих митному органу відсутня.

Судом встановлено, що рахунок на оплату автомобіля (а.с.11-12) і експортна декларація (яка не подавалася митному органу) оформлені на ОСОБА_4 , а не на позивача ОСОБА_2 .

Доказів оплати вартості придбаного автомобіля матеріали справи не містять.

Стосовно доводів представника позивача про те, що автомобіль придбавався для позивача по дорученню суд зазначає, що згідно ч.1 ст. ст. 237 представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно з ст. 244 Цивільного кодексу України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Згідно з ч.3 ст. 244 Цивільного кодексу України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Судом встановлено, що видане позивачем ОСОБА_5 доручення (а.с.10) жодним чином не посвідчене, і у жодному із документів (рахунку (а.с.11-12)) експортній декларації (а.с.13-14) не вказано, що автомобіль придбано позивачем через представника.

Допитаний судом свідок ОСОБА_6 підтвердив у судовому засіданні, що продавець автомобіля відмовився оформляти документи з приводу продажу на ОСОБА_2 без його особистої присутності.

Наведене спростовує твердження представника позивача, що таке доручення (а.с.10) визнається у країнах Європейського Союзу.

Доказів надання коштів позивачем на придбання автомобіля для виконання доручення матеріали справи не містять.

Відповідно до вимог Тимчасового порядку та ч.3 ст.53 Митного кодексу України, Львівська митниця ДФС скерувала декларантові повідомлення про можливість доведення достовірності заявленої фактурної вартості транспортного засобу шляхом подання додаткових документів, однак додаткових документів, зокрема експортної декларації країни відправлення MRN 18DE44E3 від 28.12.2018 відповідачеві не було надано, така долучена лише до позовної заяви, а отже не могла враховуватися відповідачем при прийнятті рішення.

Із всіх поданих митному органу документів в підтвердження заявленої митної вартості за ціною договору, відомості про вартість автомобіля містив лише виписаний на ОСОБА_4 рахунок на оплату від 27.12.2018р. (а.с.11-12).

Долучений до справи висновок експерта (а.с.29-37) митному органу не подавався і не міг подаватися, оскільки такий складений 15 квітня 2019 року. Відповідно такий висновок не був врахований і не міг бути врахований при прийнятті відповідачем 22 лютого 2019 р. оскаржуваного рішення.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що у митного органу, на час декларування Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівброксервіс» автомобіля на позивача ОСОБА_2 , виникли обґрунтовані підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість автомобіля марки SKODA OCTAVIA, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Додаткових документів для підтвердження митної вартості, які відповідач пропонував надати, позивачем не надано.

Частиною 6 ст. 54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

- невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

- неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

- невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

- надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Згідно з ч. 2 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до 4-5 ст.58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з ч. 3 ст. 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу. У разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

За приписами ч. 1, 2, 4 ст. 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях. У разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово проінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Частиною 2 статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі визначено, що оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до підпункту b) цього пункту, оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

Відповідно до примітки 4 до пункту 2 статті VII ГАТТ, формулювання підпунктів "а" і "b" дозволяє стороні визначати вартість для митних цілей єдиним способом чи то (1) на базі цін, які певний експортер встановлює за імпортований товар, чи (2) на базі загального рівня цін на подібний товар.

Відтак відповідачем правомірно джерелом інформації для визначення митної вартості при винесенні рішення про коригування митної вартості використано середню ціну, за яку транспортний засіб визначеної марки, моделі, комплектації пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції, визначену за результатами спрацювання АСАУР 13337,5 Євро.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку що надані до митного оформлення документи не є достатніми для підтвердження заявленої декларантом митної вартості транспортного засобу.

Згідно зі ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки у даній справі оспорюється рішення прийняте відповідачем, суб`єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України, перевіряє чи прийняте (вчинене) воно: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи рішення відповідача на відповідність ч. 3 ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що рішення прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України; з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та неупереджено. За таких обставин суд вважає, що вимога про визнання протиправним рішення відповідача є необґрунтованою, а тому у її задоволенні слід відмовити.

Вимога позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 10000 грн. задоволенню не підлягає з огляду на відсутність протиправності рішень відповідача та з огляду на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження завдання позивачеві моральної шкоди, понесених ним моральних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати відшкодуванню не підлягають..

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

1. У задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення Львівської митниці Державної фіскальної служби - відмовити повністю.

2. Судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 01.07.2019р.

Суддя Коморний О.І.