Справа № 520/1702/19
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 р.Справа № 520/1702/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Чалого І.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., м. Харків, повний текст складено 01.04.19 року по справі № 520/1702/19

за позовом Приватного нотаріуса Зачепилівського районного нотаріального округу Тютькіної Алли Іванівни

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ

Приватний нотаріус Зачепилівського районного нотаріального округу Тютькіна Алла Іванівна (далі по тексту нотаріус Тютькіна А.І., позивач), звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі по тексту ГУ ДФС у Харківській області, позивач), в якому просила суд:

1. Визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01.02.2019 р. №Ф-6 щодо сплати суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 22 047, 40 грн. та рішення №6 від 01.02.2019 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним контролюючим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 2 204,74 грн.

2. Стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позову посилається на безпідставність спірних вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 01.02.2019 №Ф-6 та рішення №6 від 01.02.2019, оскільки нею цілком правомірно було визначено базу нарахування єдиного внеску за результатами її діяльності 2015 календарного року. Вказує, що сума доходу, з якої розраховується єдиний внесок, має відповідати чистому доходу, заявленому в податковіЙ декларації, яка подається фізичною особою, що забезпечує себе роботою самостійно, до органів доходів і зборів за результатами календарного року до 01 травня року, наступного за звітним періодом, та не повинна в силу приписів чинного законодавства України розраховуватися в розрізі місяців за податковий період календарний рік. Враховуючи наведене, позивач вважає, що вимога про сплату недоїмки та рішення про застосування штрафних санкцій є протиправними та підлягають скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 по справі № 520/1702/19 адміністративний позов Приватного нотаріуса Зачепилівського районного нотаріального округу Тютькіної Алли Іванівни (64401, Харківська обл., Зачепилівський АДРЕСА_1 н, смт АДРЕСА_2 ) до Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 46) про скасування вимоги задоволено в повному обсязі.

Скасовано вимогу Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 01.02.2019 р. №Ф-6 щодо сплати суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 22 047, 40 грн.

Скасовано рішення Головного управління ДФС у Харківській області №6 від 01.02.20119 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним контролюючим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 2 204,74 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області на користь Приватного нотаріуса Зачепилівського районного нотаріального округу Тютькіної Алли Іванівни сплачений судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, з викладенням висновків, які не відповідають обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована твердженням про те, що нотаріус ОСОБА_1 невірно визначила базу нарахування доходу за 2015 рік, із якого утримується єдиний соціальний внесок, як передбачено в підпункті 3 пункту 5 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів 20.04.2015 №449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953, відповідно до якого базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких він отриманий. До вказаної суми з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску застосовується ставка, зазначена в пункті 3 розділу III цієї Інструкції. Так згідно з абзацом 1 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку) отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). Вважає, що позивач, виходячи із сум отриманого доходу, був зобов`язаний обчислювати суму єдиного внеску помісячно в розмірі, не меншому за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток), та з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, і сплатити її до 01 травня року, наступного за звітним.

Перевіркою правильності нарахування суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановлено заниження за 2015 рік в розмірі 63537,19 грн.

Таким чином, нотаріусом ОСОБА_1 порушено вимоги пп.1 та 4 ч.2 ст. 6, абз.1 п. 2 ч.1 ст.7 Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме допущено заниження суми доходу, на які нараховується єдиний внесок з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску за 2015 рік в розмірі 63537,19 грн.

Позивач в надісланому до суду письмовому відзиві на апеляційну скаргу просив суд апеляційної інстанції скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що встановлений Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» механізм визначення суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок, передбачає, що приватний нотаріус самостійно визначає таку суму доходу кожного місяця. При цьому, сума доходу, з якої розраховується єдиний внесок, має відповідати чистому доходу, заявленому в податковій декларації, що подається фізичною особою, яка забезпечує себе роботою самостійно, до органів доходів і зборів за результатами календарного року.

Враховуючи, що податковий орган здійснив невірне тлумачення ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та вийшов за межі дійсного змісту цієї норми, а саме - база нарахування єдиного внеску визначена відповідачем на рівні середньомісячного доходу, що не відповідає вказаним вище вимогам законодавства, оскаржувані вимоги та рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є самозайнятою особою - приватним нотаріусом, має свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю № 1481, з 17.08.1999 року перебуває на обліку податкового органу, є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

На підставі пп. 20.1.1, пп. 20.2.4 , пп.20.1.6 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст.78, ст.79 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010р. № 2755-VI, статті 13 Закону України від 8 липня 2010р. №2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, наказу Головного управління ДФС у Харківській області № 8398 від 14.11.2018р. головним державним ревізором-інспектору відділу контрольно-перевірочної роботи самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Харківській області ОСОБА_2 була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка самозайнятої особи ОСОБА_1 , податковий номер НОМЕР_1 , податкова адреса: АДРЕСА_3 смт АДРЕСА_3 , пров АДРЕСА_4 Слов`янський, АДРЕСА_2 , з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування особами, які забезпечують себе роботою самостійно за період з 01.03.2015 р. по 31.12.2015р., відповідно до затвердженого плану перевірки.

10 січня 2019 року за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 , було складено Акт №74/20-40-13-06-07/21.13517808, яким встановлено порушення, а саме: пункту 1 та 4 частини 2 статті 6, абзацу 1 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування зі змінами та доповненнями, в результаті чого було допущено заниження суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 22 047,40 грн. в 2015 році.

На підставі висновків Акту перевірки відповідачем - ГУ ДФС у Харківській області були прийняті вимога про сплату боргу (недоїмки) від 01.02.2019 №Ф-6 щодо сплати суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 22 047,40 грн та рішення №6 від 01.02.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним контролюючим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 2 204,74 грн.

Не погодившись з прийнятими відповідачем вищевказаними вимогою та рішенням про застосування штрафних санкцій, позивач звернулася до суду з позовом про їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність відповідачем правомірності прийнятих вимоги та рішення щодо неправильності визначення позивачем бази оподаткування єдиного внеску за результатами календарного 2015 року на підставі даних річної податкової декларації. Вважає, що відповідачем на власний розсуд застосована максимальна база нарахування єдиного внеску за кожний місяць звітного року, що не узгоджується з вимогами чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступних мотивів і обґрунтувань.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 2464-VI від 08.07.2010 року (далі по тексту Закон № 2464-VI).

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно пункту 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В силу вимог частини 5 статті 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Частиною 3 статті 7 Закону № 2464-VI встановлено, що нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Встановлений механізм визначення суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок, передбачає, що приватний нотаріус самостійно визначає таку суму доходу кожного місяця та переносить такі дані до таблиці 3 (Додаток №5 відповідно до Порядку №454 та Порядку №22-2).

Як вбачається з матеріалів справи позивач визначив базу нарахування єдиного внеску на підставі податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік у розмірі 116223,19 грн, що не спростовано відповідачем за результатами проведеної перевірки та зафіксовано в акті перевірки від 10.01.2019 № 74/20-40-13-06-07/.

Відповідно до Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску сума доходу складає за 2015 рік 116223,19 грн, що відповідає даним, зазначеним в податковій декларації про майновий стан та доходи за вказаний період.

У період з 01.01.2015р. по 30.11.2015р. позивачем було сплачено єдиного внеску по 2660 грн. за кожний місяць, та за грудень 2015р. 86963,19 грн, всього на суму - 116223,19 грн.

З проведеного відповідачем обрахунку вбачається, що сума відхилення становить - 63537,192 грн та відповідно донараховано суми ЄСВ за 2015 рік у розмірі 22047 грн.

Частиною першою статті 3 Закону України Про нотаріат від 02 вересня 1993 року №3425-ХІІ визначено, що нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Статтею 32 вказаного Закону визначено, що приватний нотаріус сплачує податки, встановлені Податковим кодексом України.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно з абзацом 4 пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Пунктом 178.3 статті 178 ПК України визначено, що оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

Відповідно до пункту 178.4 статті 178 ПК України фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають податкову декларацію за результатами звітного року відповідно до цього розділу у строки, передбачені для платників податку на доходи фізичних осіб.

Згідно з частиною восьмою статті 9 Закону № 2464-VI, платники єдиного внеску, зокрема, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Таким чином, з аналізу вищенаведеного вбачається, що приватні нотаріуси зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року, та звітним періодом для них є календарний рік.

Згідно п. 4 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 14 квітня 2015 року №435, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 року за №460/26905 особи, які провадять незалежну професійну діяльність, формують та подають самі за себе до органів доходів і зборів Звіт один раз на рік до 01 травня року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом для них є календарний рік.

Таким чином, жоден із зазначених нормативних актів не містить норм, які б покладали обов`язок на позивача визначати базу нарахування єдиного внеску як результат арифметичної операції ділення суми доходу, отриманого платником єдиного внеску за рік, на кількість календарних місяців, тобто, проводити обчислення суми єдиного внеску з середньомісячного чистого доходу, вирахуваного шляхом ділення річного чистого доходу на 12 місяців.

Оскільки механізм визначення суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок, передбачає, що приватний нотаріус самостійно визначає таку суму доходу кожного місяця, то сума доходу, з якої розраховується єдиний внесок, має відповідати чистому доходу, заявленому в податковій декларації, яка подається фізичною особою, що забезпечує себе роботою самостійно, до контролюючого органу за результатами календарного року.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права викладений у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 (справа № 820/2370/17), від 21.08.2018 (справа № 826/5999/16) та від 05.03.2019 (справа № 807/216/16.

Посилання представника відповідача на положення п.5 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Мінфіну України від 20.04.2015р. №449, де зазначено, що базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість календарних місяців, протягом яких він отриманий, є необґрунтованим, з огляду на те, що даний правовий акт почав свою дію лише з 29.05.2015р., а донарахування ЄСВ владним органом здійснено саме з 01.01.2015р., тобто за період, коли Інструкція №449 ще не діяла, що спростовує доводи податкового органу щодо необхідність її застосування у межах спірних правовідносин у період з 01.01.2015р. по 30.04.2015р., виходячи із положень дії загально-правового принципу норми права у часі.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що викладені в акті перевірки висновки відповідача є протиправними та не можуть розглядатись в якості законної підстави для додаткового нарахування позивачу єдиного внеску та штрафних санкцій.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На виконання ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що відповідач протиправно визначив базу нарахування єдиного внеску на рівні середньомісячного доходу за рахунок штучного збільшення розміру доходу кожного окремого місяця у межах календарного року у спосіб арифметичного зменшення доходу грудня 2015 року, фактично на власний розсуд застосував максимальну базу нарахування єдиного внеску за кожний місяць звітного року, що не узгоджується з вимогами чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 01.02.2019 №Ф-6 щодо сплати суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 22047,40 грн та рішення №6 від 01.02.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним контролюючим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 2 204,74 грн.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 року по справі № 520/1702/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 02.07.2019 року