Справа № 449/450/19
Суддя: Борняк Р. О.
Дата ухвалення: 2019-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 449/450/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2019 р. м.Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

судді: Борняк Р.О.,

за участю секретаря судових засідань: Баран П.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Перемишляни справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ДП 18 №021057, -

встановив:

ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить:скасувати постанову інспектора УПП у Л/о ДПП України Васильків Андрія Степановича від 3 квітня 2019 року серія ДП18 №021057, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 121 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

Позовні вимоги мотивує тим, що 03.04.2019 інспектором УПП у Л/о ДПП України Васильків Андрієм Степановичем відносно нього винесена Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП18 №021057.

Відповідно до винесеної постанови він визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП України. Як зазначено у постанові він, керуючи транспортним засобом Peugeot 301, д.н.з. НОМЕР_1 в якому є несправність лампи лівої фари в режимі ближнього світла, в темну пору доби чим порушив ОСОБА_2 31.4.3.В. ПДР. Його зобов`язано сплатити грошовий штраф у розмірі 340 гривень.

Вважає вказану постанову протиправною такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

3 квітня 2019 р. він прямував із м. Червоноград в сторону м. Львів. Під час поїздки на АД Р-15 Ковель - Жовква 136 км він помітив перед собою два екіпажа патрульної поліції, які стояли по різні сторони доріг. Один екіпаж включивши червоні проблискові маячки почав подавати мені сигнал переключанням ближніх та дальніх фар, після чого я зупинився.

Після зупинки інспектор представився тихо і повідомив що у мене не працює ліва фара у режимі ближнього світла.

Оскільки того ж дня перед виїздом він (згідно пункту 2.3а ПДР) перевірив технічний стан авто і переконався у справності всіх компонентів (у тому числі і справності лівої фари) він робить висновок, що ліва фара у режимі ближнього світла перестала працювати в дорозі. Здебільшого він їхав в режимі дальнього світла, тому помітити несправність не міг.

Інспектор запитав чи є у нього запасна лампочка. Він відповів що це службовий автомобіль, тому це не передбачено. Так як запасної лампочки не було, він не міг даним способом усунути несправність.

А згідно пункту 31.5 ПДР (у разі виникнення в дорозі несправності, яку не можна усунути на місці) він повинен якомога коротшим шляхом рухатись до місця ремонту з виконанням пункту 9.9 ПДР (з увімкненою аварійною сигналізацією). Після того інспектор вимагав пред`явити водійське посвідчення, реєстраційний документ на ТЗ та страховий поліс. Цю вимогу він одразу ж виконав. Пізніше інспектор щось нерозбірливо сказав і направився до свого автомобіля. Він почав кликати його в слід але він так і не обернувся.

Через декілька хвилин інспектор повернувся до нього. Він попросив інспектора дати йому можливість усунути несправність шляхом заміни місцями правої і лівої лампочок, згідно пункту 31.5 ПДР у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих правил, що інспектор проігнорував. Керуючись ч. 1 ст. 268, ст. 280 КУпАП, з метою всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом я хотів подати клопотання про відкладення розгляду справи, на що інспектор відповів, що на нього вже винесена постанова, чим не дав мені права скористатися ст. 268 КУпАП, а саме ознайомитися з матеріалами справи та заявити клопотання про перенесення місце розгляду справи за місцем мого проживання.

В судове засідання позивач не з`явився, проте подав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та проводити розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, тому суд вважає за можливе провести розгляд справи та постановити рішення у відсутності представника відповідача на підставі наявних доказів, так як такий належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки.

У відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З постанови серії ДП18 №021057 від 03.04.2019 року, вбачається, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн..

Беручи до уваги вищенаведене, а також дослідженні та перевіренні в судовому засіданні докази, які знаходяться в матеріалах справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

У відповідності до вимог ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (п. 10).

Відповідно до вимог п.3 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1376 протоколи про адміністративні правопорушення не складаються у випадках, передбачених статтею 258 КУпАП.

Якщо під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення й адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа органу поліції зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ст.256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 КУпАП.

Відповідно до п. 4 розділу І "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі", затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до п.7 зазначеної інструкції уповноважена посадова особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, відповідно до статті 280 КУпАП зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правомірного вирішення справи.

Таким чином, для притягнення особи до адміністративної відповідальності слід довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема його об`єктивну сторону, яку визначає в тому числі і час, місце, спосіб та умови скоєння правопорушення, зібрати інші докази, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини другої ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначена постанова судом перевірялась на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, добросовісно, розсудливо.

Частина перша ст.121 КУпАП передбачає відповідальність водіїв транспортних засобів за керування транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний перевірити перед вирушенням у дорогу технічний стан транспортного засобу та стежити за ним у дорозі.

Відповідно до п. 2.3. а) Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу. Особливу увагу слід приділити перевірці систем транспортного засобу, від яких залежить безпека руху гальмової системи, рульового керування, приладів зовнішнього освітлення і сигналізації тощо.

Згідно з п. 31.1 ПДР України технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до п.31.4.3 в ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів у разі коли не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Згідно п.31.4.3 забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема:

а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу;

б) порушено регулювання фар;

в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла;

г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу;

ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що чинним законодавством України встановлена відповідальність за експлуатацію транспортних засобів, в яких не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Разом з тим, наявність вказаного порушення має бути доведена суб`єктом владних повноважень.

Як вбачається із позовної заяви, ОСОБА_1 , зазначив, що того дня перед виїздом він (згідно пункту 2.3а ПДР) перевірив технічний стан авто і переконався у справності всіх компонентів (у тому числі і справності лівої фари) і він зробив висновок, що ліва фара у режимі ближнього світла перестала працювати в дорозі. Здебільшого він їхав в режимі дальнього світла, тому помітити несправність не міг.

Окрім цього, відповідно до даної заяви, ОСОБА_1 , попросив інспектора дати йому можливість усунути несправність шляхом заміни місцями правої і лівої лампочок, однак інспектор це проігнорував

Згідно з п. 31.5 Правил дорожнього руху України, у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Слід також зазначити, що пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Аналіз законодавчих норм, заперечення позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення дає судді підстави дійти висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивача, однак достатніх доказів того, що ОСОБА_1 , керував транспортним засобом в нічній час доби з не працюючою лампою лівої фари в режимі ближнього світла, зокрема, відповідного відеозапису, фото цього правопорушення, пояснення свідків, відповідачем до матеріалів справи не долучено.

Відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови, а тому вважаю, що у спірних правовідносинах відповідач діяв не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведене, відповідачем, в свою чергу, не представлено суду достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, а відтак доводи позивача не спростовано. За таких обставин суд не вправі вважати доведеним факт правопорушення.

Згідно зі ст.62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає зокрема, рішення про скасування постанови і закриття справи.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що постанова серії ДП18 №021057 від 3 квітня 2019 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 73-77, 90, 205 , 242-246, 262, 286, 295 КАС України,-

ухвалив:

Адміністративний позов задоволити.

Скасувати постанову інспектора УПП у Львівській області ДПП України Васильків Андрія Степановича від 3 квітня 2019 року серія ДП18 №021057 про притягнення ОСОБА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 121 КУпАП про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 340 гривень.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 121 КУпАП закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Борняк Р.О.