Справа № 360/2492/19
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

02 липня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2492/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисельова Є.О.,розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом приватного підприємства "Сєвєродонецькенергосервіс" до Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання протиправними та скасування рішень державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Сєвєродонецькенергосервіс" (далі - ПП "Сєвєродонецькенергосервіс", позивач) звернулось до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (далі - Сєвєродонецький МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області, відповідач), в обґрунтування позовних вимог, зазначило наступне.

04 червня 2019 року ПП "Сєвєродонецькенергосервіс" отримано постанову «Про стягнення виконавчого збору» від 16.05.2019 № 50642798, яку вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню, з таких підстав.

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції Ковальовою О.В. від 24.03.2016 відкрито виконавче провадження про примусове виконання наказу Господарського суду Луганської області від 25.01.2016 № 913/725/15 про стягнення з ПП «Сєвєродонецькенергосервіс» на користь ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» заборгованості за договором № 152/1 від 19.11.2010 р. в розмірі 1 120 130,29 грн. Оскільки 12.04.2016 стягувачем - ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» надано до відповідача заяву про відмову від стягнення вказаної суми та повернення виконавчого документа, відповідачем 23.04.2018 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Також зазначає, що ПП «Сєвєродонецькенергосервіс», як боржник, виконав добровільно рішення господарського суду Луганської області щодо сплати на користь ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» заборгованості за договором № 152/1 від 19.11.2010 в розмірі 1 120 130,29 грн. При цьому, суму у розмірі 371 153 грн. ПП «Сєвєродонецькенергосервіс» сплатило на користь ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» ще до відкриття виконавчого провадження, а залишок заборгованості ще п`ятьма платежами у період з 06.04.2016 по 23.05.2016. Таким чином, на момент винесення державним виконавцем постанови від 23.04.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу державним виконавцем не було виконано жодної виконавчої дії та фактично не було стягнуто жодних коштів на виконання рішення суду, що в свою чергу не давало підстав державному виконавцю застосувати положення ч. 3 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», та винести постанову про стягнення з ПП «Сєвєродонецькенергосервіс» виконавчого збору у розмірі 10 % суми, що фактично стягнута. З врахуванням вище вказаних положень зазначеного Закону, державним виконавцем при поверненні виконавчого документа стягувачу, не виносилась постанова про стягнення виконавчого збору з боржника. Але більш ніж через рік, 16.05.2019 старшим державним виконавцем Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Глущенком О.С. була винесена постанова «Про скасування процесуального документу», зі змісту якої вбачається, що скасована постанова від 23.04.2018 «Про повернення виконавчого документа стягувачу». При цьому, причиною скасування постанови від 23.04.2018 була вказана помилка виконавця, а підставою для скасування - абзац 4 ч. 3 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження».

Наслідком винесення постанови від 16.05.2019 «Про скасування процесуального документу» стало винесення державним виконавцем постанови від 16.05.2019 про стягнення виконавчого збору, яка є виконавчим документом, та яка поклала на позивача обов`язок зі сплати виконавчого збору у розмірі 112 013,02 грн.

Посилаючись на положення статті 27 Закон України «Про виконавче провадження» зазначає, що на час прийняття відповідачем постанови від 23.04.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», діяли положення вказаного Закону у редакції від 07.03.2018, згідно якої, відповідно до вимог статті 27 цього Закону виконавчий збір стягувався державним виконавцем у розмірі 10 % суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Проте, відповідачем при прийнятті постанови від 16.05.2019 про стягнення виконавчого збору застосовано положення статті 27 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції від 28.08.2018, згідно якої виконавчий збір підлягав стягненню у розмірі 10 % не з суми, що фактично стягнута, а з суми, яка підлягає примусовому стягненню згідно виконавчого документа.

У зв`язку з наведеним просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Глущенка О.С. від 16.05.2019 про стягнення виконавчого збору ВП № 50642798.

Ухвалою суду від 13.06.2019 позовну заяву залишено без руху із наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви (арк. спр. 1-2).

Ухвалою суду від 13.06.2019 прийнято до розгляду заяву ПП "Сєвєродонецькенергосервіс" про забезпечення позову у справі № 360/2492/19 (арк. спр. 34).

Ухвалою суду від 13.06.2019 відмовлено у забезпечення позову у справі № 360/2492/19 (арк. спр. 38-39).

Ухвалою суду від 24.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду заяву після усунення недоліків та відкриття провадження у справі (арк. спр. 47-48).

Ухвалою суду від 02.07.2019 залишено позов без розгляду в частині (арк. спр.105).

Представник позивача в судове засідання не прибув, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. 02.07.2019 до відділу діловодства та обліку звернень громадян суду (канцелярії) подав заяву про розгляд справи за його відсутністю (арк. спр.103).

01 липня 2019 року відповідачем до відділу діловодства та обліку звернень громадян суду (канцелярії) подано відзив на позовну заяву, якому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (арк. спр.104).

Враховуючи вимоги частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного.

Предметом оскарження в даній справі є правомірність винесення відповідачем постанови про стягнення виконавчого збору від 16.05.2019 ВП № 50642798 у розмірі 112013,02 грн.

Частиною 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець (частина 2 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частин першої та другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Положення статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» кореспондуються з постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 № 3 (далі-постанова Пленуму ВАСУ від 13.12.2010 № 3)

Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму ВАСУ від 13.12.2010 № 3 судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення

самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України "Про виконавче провадження" ( 606-14 ) порядку.

Тому слід ураховувати, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. Також до юрисдикції адміністративних судів належать справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Порядок примусового виконання рішення на підставі виконавчого документа визначено Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - ЗУ "Про виконавче провадження", Закон).

Згідно пункту першого статті третьої цього Закону (в редакції від 07.03.2018) підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до статті 26 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Згідно із положеннями статті 27 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

З аналізу наведених норм слідує, що державний виконавець після отримання заяви про примусове виконання рішення не пізніше наступного робочого дня приймає рішення про відкриття виконавчого провадження, про що виносить відповідну постанову, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Судом встановлено, що 21.03.2016 на адресу відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції надійшла заява товариства з обмеженою «Луганське енергетичне об`єднання» про прийняття до примусового виконання наказу Господарського суду Луганської області від 25.01.2016 № 913/725/15 про стягнення з приватного підприємства «Сєвєродонецькенергосервіс» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» заборгованість по оплаті за спожиту активну електричну енергію в розмірі 1120130,29 грн., на підставі якого 24.03.2016 державним виконавцем Ковальовою О.В. відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції прийнято постанову ВП № 50642798 про відкриття виконавчого провадження (арк. спр. 20, 70).

12 квітня 2016 за вих. № 01-31/2/56 від стягувача - товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» на адресу виконавчої служби надійшла заява про відмову від стягнення і повернення виконавчого документу без виконання (арк. спр. 21).

23 квітня 2018 року державним виконавцем прийнято постанову ВП № 50642798 про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» на підставі заяви стягувача про повернення виконавчого документа у зв`язку з погашенням суми боргу (арк. спр. 22).

16 травня 2019 року за результатами позачергової цільової перевірки, проведеної управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, виявлено порушення вимог статей 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні ВП № 50642798 з примусового виконання наказу від 25.01.2016 № 319/725/15 та встановлено, що державним виконавцем після прийняття постанови від 23.04.2017 про повернення виконавчого документу стягувачу, не винесено постанови про стягнення виконавчого збору відповідно до вимог статей 27, 40 ЗУ «Про виконавче провадження». У зв`язку з виявленими порушеннями під час вказаної перевірки виконуючим обов`язки начальника відділу Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Гречишкіною О.В. прийнято постанову від 16.05.2019, якою скасовано постанову про повернення виконавчого провадження від 23.04.2018 № 50642798 та зобов`язано державного виконавця винести постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 50642798, відкритому на підставі наказу Господарського суду Луганської області від 25.01.2016 № 319/725/15 (арк. спр. 65).

16 травня 2019 року відповідачем згідно вимог абзацу 4 частини третьої статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження» прийнято постанову ВП № 50642798 про скасування процесуального документу (арк. спр. 66).

16 травня 2019 року відповідачем згідно вимог статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 ЗУ «Про виконавче провадження» прийнято постанову ВП № 591405 про відкриття виконавчого провадження (арк. спр. 73).

16 травня 2019 року відповідачем згідно вимог статті 42 ЗУ «Про виконавче провадження» прийнято постанову ВП № 50642798 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (арк. спр. 67).

16 травня 2019 року відповідачем згідно вимог статей 3, 27, 40 ЗУ «Про виконавче провадження» прийнято постанову ВП № 50642798 про стягнення з боржника виконавчого збору (арк. спр. 68).

16 травня 2019 року відповідачем згідно вимог пункту 1 частини першої статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження» прийнято постанову ВП № 50642798 про повернення виконавчого документу стягувачу (арк. спр. 69).

Вказані вище постанови відповідачем спрямовано на адресу позивача поштою 31.05.2019 (арк. спр. 75, 76).

04 червня 2019 року за вих. № 0406/19-2 позивач звернувся до відповідача із повідомленням про неможливість з`явитись на виклик державного виконавця 30.05.2019, оскільки вказаний виклик отримано лише 03.06.2019 (арк. спр. 85).

04 червня 2019 року за вих. № 0406/19-1 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання постанови про стягнення виконавчого збору від 16.05.2019 ВП № 50642798, оскільки дану постанову позивачем не отримано (арк. спр. 87).

Оглядом вказаної вище заяви встановлено, що спірну постанову про стягнення виконавчого збору від 16.05.2019 ВП № 50642798 отримано позивачем 04.06.2019 (арк. спр. 87).

07 червня 2019 року за вих. № 0706/19-1 позивач звернувся до відповідача із листом, в якому зазначено, що ПП «Сєвєродонецькенергосервіс» на виконання рішення суду від 11.01.2016 по справі № 913/725/15 про стягнення з ПП «Сєвєродонецькенергосервіс» на користь ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» заборгованості за спожиту електроенергію, погашено заборгованість в сумі 594106,00 грн (арк. спр. 88).

07 червня 2019 року за вих. № 336 ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» на адресу виконуючого обов`язки Сєвєродонецького МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області листом повідомлено про погашення ПП «Сєвєродонецькенергосервіс» забогованості на виконання вказаного вище рішення суду у сумі 594106,00 грн (арк. спр. 89).

Крім того, судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ПП «Сєвєродонецькенергосервіс» на виконання наказу Господарського суду Луганської області від 25.01.2016 № 913/725/15 про стягнення з приватного підприємства «Сєвєродонецькенергосервіс» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» заборгованість по оплаті за спожиту активну електричну енергію в розмірі 1120130,29 грн. сплачено у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями: від 17.03.2016 № 25 у сумі 149400,00 грн; від 23.03.2016 № 27 у сумі 222353,00 грн; від 06.04.2016 № 124 у сумі 222353,00 грн; від 13.04.2016 № 36 у сумі 221189,00 грн; від 20.04.2016 № 38 у сумі 222353,00 грн; від 29.04.2016 № 167 у сумі 222353,00 грн; від 23.05.2016 № 193 у сумі 12829,27 грн (арк. спр. 13-19).

26 червня 2019 року відповідачем згідно вимог пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 ЗУ «Про виконавче провадження» прийнято постанову ВП № 59140529 про закінчення виконавчого провадження (арк. спр. 99).

Відповідно до частини першої статті 37 ЗУ "Про виконавче провадження" (в редакції від 07.03.2018) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Статтею 40 цього Закону закріплено наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа.

Частиною першою зазначеної статті визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження..

Частиною 3 цієї статті визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом..

З аналізу наведених норм слідує, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа, та у разі закінчення виконавчого провадження, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Як зазначалося судом вище, з посиланням на статтю 37 Закону України "Про виконавче провадження" старшим державним виконавцем Сєвєродонецького МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області 23.04.2018 винесено постанову ВП № 50642798 про повернення виконавчого документа стягувачу (арк. спр. 64 зворотній бік). Таким чином, державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання постанов про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору не приймались на час винесення постанови від 23.04.2018 ВП № 50642798 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Також, як вже зазначалося судом раніше, відповідачем за результатами позачергової цільової перевірки, проведеної управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, за результатами якої виявлено порушення вимог статей 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні ВП № 50642798 з примусового виконання наказу від 25.01.2016 № 319/725/15 та встановлено, що державним виконавцем після прийняття постанови від 23.04.2017 про повернення виконавчого документу стягувачу, не винесено постанови про стягнення виконавчого збору відповідно до вимог статей 27, 40 ЗУ «Про виконавче провадження». У зв`язку з виявленими порушеннями під час вказаної перевірки виконуючим обов`язки начальника відділу Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Гречишкіною О.В. прийнято постанову від 16.05.2019, якою скасовано постанову про повернення виконавчого провадження від 23.04.2018 № 50642798 та зобов`язано державного виконавця винести постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 50642798, відкритому на підставі наказу Господарського суду Луганської області від 25.01.2016 № 319/725/15 (арк. спр. 65).

Таким чином, відповідачем за результатами проведеної перевірки лише 16.05.2019 прийнято, зокрема, постанову ВП № 50642798 про стягнення виконавчого збору, якою у відповідності до вимог статей 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» постановлено стягнути з боржника - ПП «Сєвєродонецькенергосервіс» виконавчий збір у розмірі 112013,02 грн (арк. спр. 68).

При цьому, судом достовірно встановлено, що державним виконавцем при прийнятті оскаржуваної постанови не було враховано, того факту, що в межах виконавчого провадження ВП № 50642798, яке закінчено на підставі повернення виконавчого документу стягувачу за його заявою у відповідності до вимог статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції від 07.03.2018). Тобто, відповідачем після прийняття постанови від 23.04.2018 ВП № 50642798 про повернення виконавчого документа стягувачу постанова про стягнення з боржника виконавчого збору не приймалась та не реалізовувалась державним виконавцем в межах вказаного виконавчого провадження, а навпаки 23.04.2018 відповідачем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою.

Як зазначалося судом вище, частиною 2 статті 27 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції від 07.03.2018) визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

З аналізу наведеної норми слідує, що стягнення виконавчого збору напряму залежить від розміру фактично стягнутого, повернутого або переданого майна при примусовому виконанню виконавчого документа.

Оскільки божником - ПП «Сєвєродонецькенергосервіс» в рамках виконавчого провадження ВП № 50642798 на виконання рішення Господарського суду Луганської області від 25.01.2016 № 913/725/15 про стягнення з приватного підприємства «Сєвєродонецькенергосервіс» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» заборгованість по оплаті за спожиту активну електричну енергію в розмірі 1120130,29 грн сплачено заборгованість у повному обсязі, у зв`язку з чим стягувач звернувся до відповідача із заявою про повернення виконавчого документа, та в межах вказаного виконавчого провадження не відбулося фактичного виконання рішення Господарського суду Луганської області від 25.01.2016 у справі № 913/725/15 щодо стягнення на користь боржника ані заборгованості з прострочених процентів, ані судового збору, тому у відповідача не було підстав для прийняття спірної постанови про стягнення виконавчого збору від 16.05.2019 ВП № 50642798, відтак адміністративний позов слід задовольнити.

Посилання позивача на те що, що відповідачем при прийнятті спірної постанови протиправно застосовано положення статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній станом на 28.08.2018, а не в редакції, чинній станом на 07.03.2018, оскільки на час прийняття відповідачем постанови від 23.04.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», діяли положення вказаного закону у редакції від 07.03.2018, згідно якої, відповідно до вимог статті 27 цього Закону виконавчий збір стягувався державним виконавцем у розмірі 10 % суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувану за виконавчим документом, судом визнаються змістовними з огляду на наступне.

Згідно приписів частини другої статті 27 ЗУ «Про виконавче провадження» ( в редакції від 07.03.2018) виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

З аналізу наведеної норми слідує, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків саме суми, що зокрема, фактично стягнута.

Відповідно до вимог частини другої статті 27 ЗУ «Про виконавче провадження» ( в редакції від 28.08.2018) виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

З аналізу наведеної норми слідує, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, зокрема, що підлягає примусовому стягненню.

Згодом до ЗУ «Про виконавче провадження» вносились зміни, проте положення частини другої статті 27 цього Закону залишалися незмінними, тобто виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, зокрема, що підлягає примусовому стягненню.

Таким чином, відповідачем при винесенні спірної постанови від 16.05.2019 ВП № 50642798 застосовано положення частини другої статті 27 ЗУ «Про виконавче провадження», якою виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, зокрема, що підлягає примусовому стягненню, а не положення цієї ж норми, які були чинні на час прийняття державним виконавцем постанови від 23.04.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

При вирішенні питання щодо понесених судових витрат, суд виходить із наступного.

Згідно частини 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 3842,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 12.06.2019 № 219 (арк. спр. 3а).

Оскільки ухвалою суду від 02.07.2019 адміністративний позов за клопотанням представника позивача в частині позовних про визнання протиправною та скасування постанови від 16.05.2019 ВП № 50642798 про скасування процесуального документу - залишено без розгляду, тому суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, дійшов висновку про повернення ПП «Сєвєродонецькенергосервіс» судового збору у розмірі 1921,00 грн, сплаченого при зверненні до Луганського окружного адміністративного суду судового збору згідно з платіжним дорученням від 12.06.2019 № 219, відповідно до задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

Позивачем заявлено до стягнення витрати, пов`язані із розглядом справи, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу, загальною сумою 11200,00 грн.

До суду для підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано докази в підтвердження факту понесення позивачем витрат та їх розмір, а саме: свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ХВ № 000098, ордер серії ХВ № 000017; договір про надання првовової допомоги від 05.06.2019 № 05/06; акт здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) від 12.06.2019; квитанцію від 12.06.2019 № 12/06 (арк. спр. 7-12).

Згідно з позицією, сформульованою Верховним Судом у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 821/1594/17, з огляду на запровадження нових правил відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, для підтвердження та обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу необхідне приведення укладених до 15 грудня 2017 року договорів у відповідність до вимог діючого КАС України та доведення відображення фахівцем у галузі права та адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 "Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення", зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року за № 1686/24218.

Враховуючи те, що наданими до суду документами обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правову допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено усіма належними та допустимими доказами, а саме не надано суду доказів ведення адвокатом Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 "Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення", зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року за № 1686/24218, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на його користь витрати на правову допомогу у сумі 11200,00грн. задоволенню не підлягають.

При вирішенні цього питання судом враховано також правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 18.10.2018 по справі №813/4989/17.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 132, 139, 142, 241-246, 255, 297, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністартивний позов приватного підприємства "Сєвєродонецькенергосервіс" до Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання протиправними та скасування рішень державного виконавця - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 16.05.2019 ВП № 50642798 про стягнення виконавчого збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (, 93400, Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, ВУЛИЦЯ ЄГОРОВА, будинок 22) на користь приватного підприємства "Сєвєродонецькенергосервіс" (, 93400, Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, проспект Гвардійський, 33) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.О. Кисельова