Справа № 9901/140/19
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

03 липня 2019 року

Київ

справа №9901/140/19

адміністративне провадження №П/9901/140/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючої судді Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів Дашутіна І.В., Єресько Л.О., Мартинюк Н.М., Шевцової Н.В.,

за участі:

секретаря судового засідання Носадча О.Е.,

позивач не з`явився

представника відповідача Русакова І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

12.03.2019 ОСОБА_1 звернулась до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як до суду першої інстанції з позовом до Вищої ради правосуддя, в якому, з урахуванням доповнення до позовної заяви, просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Вищої ради правосуддя від 14.02.2019 № 483/0/15-19 «Про відмову у звільненні ОСОБА_1 з посади судді Лисянського районного суду Черкаської області у відставку»;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути її заяву про звільнення з посади судді Лисянського районного суду Черкаської області у відставку з урахуванням висновків суду.

Позов мотивовано тим, що відповідно до статті 137 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» від 12.07.2018 № 2509- VII (далі - Закон № 2509-VII), вона має необхідний стаж роботи, який дає її право на відставку.

Клопотання сторін та інші процесуальні дії у справі

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2019 визначено колегію суддів для розгляду даної справи у складі: головуючого судді Гриціва М.І., суддів Берназюка Я.О., Гімона М.М., Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.

Ухвалою судді Касаційного адміністративного суду у Верховному Суді Гриціва М.І. від 21.03.2019 відкрито провадження в адміністративній справі № 9901/140/19 та призначено судове засідання для розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження на 22.04.2019.

22.04.2019 у судовому засіданні відкладено розгляд справи на 17.06.2019.

Рішенням зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20.05.2019 № 13 суддю Гриціва М.І. обрано до Великої Палати Верховного Суду.

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 23.05.2019 № 449/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 9901/140/19.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2019 визначено колегію суддів для розгляду даної справи у складі: головуючий суддя Мельник-Томенко Ж.М., судді Дашутін І.В., Єресько Л.О., Жук А.В., Мартинюк Н.М.

Ухвалою Верховного суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 28.05.2019 прийнято до провадження зазначену адміністративну справу та призначено до розгляду в судовому засіданні на 09:30 год. 19.06.2019.

Ухвалою Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 19.06.2019 задоволено заяву про самовідвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Жука А.В.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2019 визначено колегію суддів для розгляду даної справи у складі: головуючий суддя Мельник-Томенко Ж.М., судді Дашутін І.В., Єресько Л.О., Мартинюк Н.М., Шевцова Н.В.

Ухвалою Верховного суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 24.06.2019 справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 09:30 год. 03.07.2019.

Стислий виклад доводів позивача та заперечень відповідача

ОСОБА_1 в обґрунтування протиправності оскаржуваного рішення Вищої ради правосуддя вказує на те, що відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 15.12.1992 № 2862-XII «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-XII), який діяв на час призначення її суддею, на посаду судді міг бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Вважає, що з урахуванням змін до Закону № 1402-VIII, внесених Законом № 2509-VII, вона має загального стажу на посаді судді 21 рік 9 місяців 25 днів, що дає їй право на відставку. Наголошує, що на ці обставини вказала і доповідач, член Вищої ради правосуддя Краснощокова Н.С. на засіданні при розгляді її заяви.

Відповідач, в обґрунтування правомірності оскаржуваного рішення від 14.02.2019 № 483/0/15-19 зазначає, що вказане рішення прийняте на підставі наявних у Вищої ради правосуддя документів, матеріалів про звільнення судді та у відповідності до норм чинного законодавства України.

Зокрема, відповідач, з посиланням на абзац 4 пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, частину четверту статті 43 Закону № 2862-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України від 24 .02.1994 № 4015-XII, абзац 2 статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (далі - Указ № 584/95), вказує, що період роботи позивача адвокатом не може бути зарахований ОСОБА_1 до стажу, що дає їй право на відставку судді, оскільки на день обрання позивача суддею робота на зазначеній посаді не визначалася як стаж, що дає право на відставку судді.

Крім того, відповідач не заперечує, що дійсно на засіданні Вищої ради правосуддя доповідач - член Вищої ради правосуддя ОСОБА_3 доповіла, що загальний стаж роботи судді Лисянського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , що дає їй право на відставку, складає 22 роки 1 місяць 6 днів. Проте зазначає, що згідно зі статтею 34 Закону України від 21.12.2016 № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) рішення Вищої ради правосуддя ухвалюються більшістю членів Вищої ради правосуддя. Окрім того, відповідно до пункту 9.3 Регламенту Вищої ради правосуддя, за результатами розгляду винесеного на засідання питання Вища рада правосуддя може і не погодитися з висновком доповідача. Отже, враховуючи результати голосування Вища рада правосуддя вирішила відмовити позивачу у задоволенні заяви про звільнення з посади судді Лисянського районного суду Черкаської області у відставку.

Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, просив справу слухати за його відсутності та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача повністю заперечував проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просив відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Заслухавши пояснення представника відповідача, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, надавши оцінку всім аргументам учасників справи відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права Судом встановлено такі обставини.

Указом Президента України «Про призначення суддів» від 11.11.2002 № 1001/2002 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Лисянського районного суду Черкаської області строком на п`ять років.

Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 22.05.2008 № 300-VI позивача обрано на посаду судді місцевого Лисянського районного суду Черкаської області безстроково.

14.01.2019 до Вищої ради правосуддя надійшла заява ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Лисянського районного суду Черкаської області у відставку відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України.

До вказаної заяви позивачем було додано копію паспорта громадянина України, копію трудової книжки, копію Указу Президента України «Про призначення суддів», копію наказу начальника Черкаського обласного управління юстиції «Про призначення ОСОБА_1 », копію постанови Верховної Ради України «Про обрання суддів», біографічну довідку, копію диплома про вищу освіту, копію наказу про відпустку.

Згідно біографічної довідки позивача, виданої консультантом Лисянського районного суду Черкаської області, станом на 08.01.2019 загальний стаж роботи ОСОБА_1 становить 44 роки 3 місяці 16 днів, з яких 19 років 1 місяць 18 днів стаж роботи на посаді судді, з урахуванням трьох років стажу роботи в галузі права, вимога щодо якого надавала право для призначення на посаду судді, зокрема:

з 15.09.1986 по 31.05.1993 - член Черкаської обласної колегії адвокатів з місцем роботи в юридичній консультації Лисянського району, смт. Лисянка Черкаської області;

з 01.06.1993 по 20.11.2002 - адвокат Спілки адвокатів України у Черкаській області з місцем роботи у смт. Лисянка Черкаської області.

24.01.2019 за результатами розгляду заяви та доданих до неї матеріалів про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Лисянського районного суду Черкаської області у відставку, членом Вищої ради правосуддя ОСОБА_3 складено висновок, яким запропоновано прийняти рішення про її звільнення з посади судді Лисянського районного суду Черкаської області у відставку, з мотивів достатнього для відставки стажу роботи на посаді судді, який складає 22 роки 1 місяць 6 днів.

Розглянувши заяву та додані до неї матеріали Вища рада правосуддя прийняла рішення від 14.02.2019 № 483/0/15-19, яким відмовила у задоволенні заяви про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Лисянського районного суду Черкаської області у відставку.

Відповідач у своєму рішенні зазначив, що загальний стаж роботи позивача, що дає право на відставку, з урахуванням половини строку навчання у вищому навчальному закладі (2 роки 6 місяців 22 дні), становить 18 років 9 місяців 25 днів.

Між сторонами у справі виник спір стосовно не зарахування Вищою радою правосуддя до стажу роботи позивача, що дає останньому право на відставку судді, саме 3 років стажу роботи, вимога щодо якого надавала право для призначення на посаду судді. Щодо зарахування інших періодів роботи позивача для визначення стажу, що дає право на відставку судді, між сторонами спору немає.

Джерела права та акти їх застосування

Частина друга статті 19 Конституції України. Органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Частина шоста статті 126 Конституції України. Підставами для звільнення судді є: 1) неспроможність виконувати повноваження за станом здоров`я; 2) порушення суддею вимог щодо несумісності; 3) вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; 4) подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням; 5) незгода на переведення до іншого суду у разі ліквідації чи реорганізації суду, в якому суддя обіймає посаду; 6) порушення обов`язку підтвердити законність джерела походження майна.

Частина третя статті 127 Конституції України. На посаду судді може бути призначений громадянин України, не молодший тридцяти та не старший шістдесяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років, є компетентним, доброчесним та володіє державною мовою. Законом можуть бути передбачені додаткові вимоги для призначення на посаду судді.

Пункт 4 частини першої статті 131 Конституції України. В Україні діє Вища рада правосуддя, яка ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

Частина перша статті 7 Закону № 2862-ХІІ (в редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді вперше). На посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Абзац 2 частини четвертої статті 43 Закону № 2862-ХІІ (в редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді вперше). До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Частина перша статті 69 Закону № 1402-VIII (в редакції, чинній з 05.08.2018). На посаду судді може бути призначений громадянин України, не молодший тридцяти та не старший шістдесяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років, є компетентним, доброчесним та володіє державною мовою.

Стаття 112 Закону № 1402-VIII (в редакції, чинній з 05.08.2018). Суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України «Про Вищу раду правосуддя».

Частини перша та третя статті 116 Закону № 1402-VIII (в редакції, чинній з 05.08.2018). Суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до Вищої ради правосуддя, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

Стаття 137 Закону № 1402-VIII (в редакції, чинній з 05.08.2018). До стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Абзац 4 пункту 34 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (в редакції, чинній з 05.08.2018). Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Частина друга статті 1 Указу № 584/95 (в редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді вперше). До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Оцінка Верховного Суду

Розглядаючи дану справу, суд оцінює оскаржуване рішення відповідача на відповідність статті 19 Конституції України, статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Суть позову полягає у протиправності, на думку позивача, рішення відповідача про відмову у задоволенні заяви про звільнення з посади судді Лисянського районного суду Черкаської області у відставку.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відтак суть спору полягає у з`ясуванні правомірності оскаржуваного рішення відповідача.

У даній справі, судовий контроль за реалізацією повноважень Вищої ради правосуддя полягає у перевірці наявності законних підстав для прийняття оскаржуваного рішення.

Статтею 126 Конституції україни встановлено, що суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених цією статтею.

Відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді є подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

У рішенні від 19.11.2013 № 10-рп/2013 Конституційний Суд України, серед іншого, зазначив, що «[…] відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання».

Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України «Про Вищу раду правосуддя».

За правилами частини першої статті 116 Закону № 1402-VIII суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати у відставку.

Відповідно до абзацу 4 пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII за суддями, призначеними чи обраними на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігається визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Судом встановлено, що на час призначення ОСОБА_1 суддею питання визначення стажу, який дає право на відставку судді, регулювалося частиною четвертою статті 43 Закону № 2862-ХІІ та Указом № 584/95, які встановлювали виключний перелік посад, робота на яких підлягала зарахуванню до стажу, що дає право на відставку судді.

Як свідчать матеріали справи, на час розгляду заяви судді ОСОБА_1. про відставку, остання мала 18 років 9 місяців 25 днів стажу роботи на посаді судді Лисянського районного суду Черкаської області, з урахуванням половини строку навчання у вищому навчальному закладі (2 роки 6 місяців 22 дні).

Водночас, позивач просив Вищу раду правосуддя зарахувати до стажу, що дає право на відставку судді, 3 роки стажу роботи, вимога щодо якого надавала право для призначення на посаду судді.

Однак, оскільки робота на посаді адвоката, на день обрання ОСОБА_1 суддею, не визначалася як стаж, що дає право на відставку, Вища рада правосуддя дійшла висновку про відсутність у неї стажу, необхідного для звільнення судді у відставку.

Разом з цим, суд звертає увагу, що відповідно до статті 137 Закону № 1402-VIII (в редакції, чинній з 05.08.2018) до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми у її взаємозв`язку з абзацом 4 пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII дає підстави для висновку, що у зв`язку з набранням чинності Законом України від 07.06.2018 № 2447-VIII «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Водночас, частиною першою статті 7 Закону № 2862-ХІІ, яка була чинною на час обрання позивача на посаду судді, визначалось, що суддею міг бути громадянин України, який мав стаж роботи в галузі права не менш як три роки.

З огляду на зазначене, право на зарахування стажу роботи в галузі права три роки мають судді, яких було призначено на посаду судді вперше згідно з вимогами, встановленими Законом № 2862-XII на день їх обрання.

З цього питання також висловлювалася Велика Палата Верховного Суду, яка зазначила, що внесенні до статті 137 Закону № 1402-VIII зміни дозволили зараховувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення позивача на посаду судді (постанова від 30 травня 2019 року у справі № 11-1481заі18).

Наведене свідчить про наявність у позивача права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку додатково трьох років роботи в галузі права.

Аналогічний висновок зазначено у спільному листі «Про зарахування (перерахунок) стажу роботи на посаді судді» від 05.11.2018 голови Вищої ради правосуддя І. Бенедисюка, в. о. голови Верховного Суду Б. Львова, голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України С. Козьякова, в. о. голови Ради суддів України А. Жука, голови Державної судової адміністрації України З. Холоднюка, ректора Національної школи суддів України М. Оніщука, адресованого апеляційним та місцевим судам.

Водночас, незарахування відповідачем зазначеного періоду не спростовує висновку Вищої ради правосуддя про відсутність у ОСОБА_1 необхідного стажу роботи, що дає право на відставку судді. Аналіз наведених норм права дають підстави вважати, що Вища рада правосуддя безпідставно відмовила ОСОБА_1 у задоволенні заяви про звільнення її з посади судді у відставку.

Згідно з частиною першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що Вища рада правосуддя, приймаючи рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Лисянського районного суду Черкаської області у відставку у зв`язку із тим, що остання не набула достатнього стажу роботи, діяла необґрунтовано, тобто без врахування тих обставин, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення Вищої ради правосуддя є протиправним та підлягає скасуванню.

Приписами частини четвертої статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Висновки щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Вищої ради правосуддя.

Керуючись статтями 139, 241, 244, 245, 246, 250, 255, 257, 262, 266, 295, 297 КАС України, Суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення від 14.02.2019 № 483/0/15-19 «Про відмову у звільненні ОСОБА_1 з посади судді Лисянського районного суду Черкаської області у відставку» та зобов`язання повторно розглянути заяву про звільнення у відставку - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вищої ради правосуддя від 14.02.2019 № 483/0/15-19 «Про відмову у звільненні ОСОБА_1 з посади судді Лисянського районного суду Черкаської області у відставку».

Зобов`язати Вищу раду правосуддя повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про звільнення у відставку з урахуванням висновків суду у даній справі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вищої ради правосуддя (, 04050, м. Київ, вул. Студентська, буд. 12-а) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , код РКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 5 липня 2019 року.

Головуюча суддя: Ж.М. Мельник-Томенко

Судді І.В. Дашутін

Л.О. Єресько

Н.М. Мартинюк

Н.В. Шевцова