Справа № 638/816/16-а
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

04 липня 2019 року

Київ

справа №638/816/16-а

адміністративне провадження №К/9901/6360/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Стеценка С.Г.,

суддів: Рибачука А.І., Тацій Л.В.,

розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду міста Харкова від 24 березня 2016 року (суддя Попрас В.О.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2016 року (колегія у складі: головуючого судді Рєзнікової С.С., суддів Бегунца А.О., Старостіна В.В.)

у справі № 638/816/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі міста Харкова

про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

15 січня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі міста Харкова в якому просила: - визнати дії відповідача неправомірними в частині відмови в поновленні виплати призначеної пенсії; - зобов`язати відповідача поновити виплату призначеної пенсії як працюючому судді та виплати позивачу призначеної пенсії у розмірі станом на 01.04.2015, починаючи з 01.06.2015.

29.01.2016 ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова вказану адміністративну справу передано на розгляд Київському районному суду міста Харкова, згідно вимог ст. 22 КАС України.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Київський районний суд міста Харкова постановою від 24 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . відмовив.

Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 13 червня 2016 року залишив без змін постанову Київського районного суду міста Харкова від 24 березня 2016 року.

Суди виходили з того, що оскільки, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 01.06.2015 № 213 скасовано норми щодо призначення пенсії, відповідно до «спеціальних» законів, змін щодо порядку виплати пенсії не вносились, тому відсутні підстави для поновлення виплати пенсій особам, що працюють на посадах державних службовців. Крім того, Законом України № 911 внесено зміни до ч. 5 ст. 37 Закону України «Про державну службу» - цифри « 2016» замінено цифрами « 2017».

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що оскільки ОСОБА_1 продовжує працювати на посаді судді Дзержинського районного суду міста Харкова, врахувавши внесені Законом України № 213 та Законом України № 911 зміни внесені до ст. 37 Закону України «Про державну службу» та інших законів, підстави для поновлення та виплати позивачу пенсії як державному службовцю з 01.06.2015 - відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

12 липня 2016 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Київського районного суду міста Харкова від 24 березня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2016 року, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У касаційній скарзі посилається на те, що відповідно до фактичних обставин справи, законодавцем не був прийнятий закон про призначення всіх пенсій на загальних підставах, у зв`язку з чим, починаючи з 01.06.2015 пенсія особам, які зокрема підпадають під дію Закону України «Про державну службу» призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

Таким чином, скаржник зазначає, що починаючи з 01.06.2015 її посада не дає право на призначення пенсії на підставі приписів Закону України «Про державну службу», але підстави для невиплати її вже призначеної пенсії за віком у відповідності до ст. 37 Закону України «Про державну службу» відсутні, починаючи з 01.06.2015.

Крім цього, ОСОБА_1 зазначає, що посилання судів на норми Закону України № 911, яким внесено зміни до ч. 5 ст. 37 Закону України «Про державну службу» - цифри « 2016» замінено цифрами « 2017» не можна брати до уваги, з огляду на те, що моментом виникнення спірних правовідносин у цій справі є 01.06.2015, оскільки оскаржувана бездіяльність пов`язана саме з цією датою. При цьому, Закон України № 911 був прийнятий 24 грудня 2015 року та вступив в дію з 01.01.2016, тобто на момент виникнення спірних правовідносин вказаного нормативно-правового акту не існувало.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 18 липня 2016 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду міста Харкова від 24 березня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2016 року.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». З цієї дати набула чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень КАС України, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На виконання вимог підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень справа була передана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 червня 2019 року, визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Стеценко С.Г., судді: Рибачук А.І., Тацій Л.В., справу передано головуючому судді.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Дзержинському районі міста Харкова, отримує пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» та після призначення пенсії продовжує працювати суддею Дзержинського районного суду міста Харкова.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2013 року визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі міста Харкова щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті призначеної пенсії як працюючому судді у зв`язку зі збільшенням посадових окладів суддям на підставі вимог ст. 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ст. 37-1 Закону України «Про державну службу», зобов`язано Управління здійснити перерахунок та виплату з 01.07.2012.

На виконання вказаного рішення суду, Управлінням Пенсійного фонду України у Дзержинському районі міста Харкова позивача переведено на пенсію за нормами Закону України «Про державну службу».

На підставі ч. 4 ст. 37 Закону України «Про державну службу» (із змінами внесеними Законом України від 02.03.2015 № 213-VІІІ) та абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (із змінами внесеними Законом України від 02.03.2015 № 213-VІІІ), ОСОБА_1 з квітня 2015 року припинено виплату пенсії і зв`язку з чим, 29.12.2015 позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України у Дзержинському районі міста Харкова із заявою про поновлення їй з 01.06.2015 виплату призначеної пенсії.

Листом Управління Пенсійного фонду України у Дзержинському районі міста Харкова від 12.01.2016 позивача було повідомлено про відсутність підстав для поновлення виплати пенсії з 01.06.2015.

Вказана відмова мотивована тим, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 03.03.2015 № 213-VІІІ, у разі неприйняття до 01.06.2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу».

Натомість, п. 2 Прикінцевих положень цього ж Закону передбачає, що порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Таким чином, враховуючи те, що правом на призначення пенсії позивач скористалася 07.12.2010, відповідачем зазначено, що на неї поширюється порядок виплати пенсії, встановлений Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Оскільки, пенсія позивачу була призначена відповідно до Закону України «Про державну службу» та за матеріалами пенсійної справи встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді судді, відповідачем було повідомлено про відсутність підстав для поновлення позивачу виплати пенсії з 01.06.2015.

Не погоджуючись з вказаною відмовою відповідача у поновленні виплати пенсії з 01.06.2015, позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З 01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким внесено зміни до статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема визначено, що тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 01 січня 2016 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення.

Аналогічні зміни внесено до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16 грудня 1993 року та ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» передбачено, що порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII покладено обов`язок на Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: підготувати та подати до 01 травня 2015 року на розгляд Верховної Ради України проект закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних (крім пенсій військовослужбовців і наукових працівників), на загальних підставах; забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Згідно з п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Враховуючи те, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що з 1 червня 2015 року особи, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, згідно з Законом № 2453-VI, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії за віком, призначена відповідно до Закону № 1058-IV.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими в частині зобов`язання відповідача поновити їй виплату пенсії за віком, починаючи з 1 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

Разом з тим, відповідно до частин першої та другої статті 99 КАС України (в редакції, що діяла до 15.12.2017), адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Згідно ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Матеріали справи не містять клопотань від позивача щодо поновлення строку звернення до адміністративного суду та не наведено аргументів, що такий не пропущено. Відсутні такі посилання і в касаційній скарзі.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що будь-які об`єктивні чи суб`єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду у визначені законом строки з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважав, що діями чи бездіяльністю відповідача порушуються його права та законні інтереси. Пенсія є періодичним платежем, про зупинення його виплати позивач знав, а тому в разі незгоди, мав право звернутися до суду.

З огляду на викладене, з урахуванням часу звернення позивача з позовом до суду (15 січня 2016 року), позовні вимоги за період з 1 червня 2015 року по 14 липня 2015 року включно, підлягають залишенню без розгляду.

Вирішуючи питання про наявність у позивача права на отримання пенсії за віком, починаючи з 1 січня 2016 року по дату подання позову (15 січня 2016 року), суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 внесено зміни до частини першої ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», абзаци другий і третій якої викладені в такій редакції: «Тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Отже, з 1 січня 2016 року призначені пенсії не виплачуються, у разі роботи осіб на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру» «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Колегія суддів приходить до висновку про помилковість висновків судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання відповідача поновити виплату позивачу пенсії за віком з 15 липня 2015 року по 31 грудня 2015 року. В іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими, і доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Розмір судових витрат, який підлягає розподілу, складається зі сплаченого судового збору у розмірі 1818,97 грн., а саме:

1) за подачу адміністративного позову - 551,21 грн. (а.с.2)

2) за подачу апеляційної скарги - 606,32 грн. (а.с.54)

3) за подачу касаційної скарги - 661,44 грн. (а.с.89).

Враховуючи, що позов підлягає задоволенню частково, понесені позивачем витрати підлягають стягненню на його користь пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто 909,49 грн. (50%), за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі міста Харкова.

Керуючись статтями 345, 349, 351, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду міста Харкова від 24 березня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2016 року скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дій Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі міста Харкова та зобов`язання поновити виплату пенсії за віком з 1 червня 2015 року по 14 липня 2015 року включно - залишити без розгляду.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі міста Харкова у поновленні ОСОБА_1 виплати пенсії за віком.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі міста Харкова поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком, починаючи з 15 липня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі міста Харкова () сплачені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 909 (дев`ятсот дев`ять) гривень 49 коп.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: С.Г. Стеценко

Судді: А.І. Рибачук

Л.В. Тацій