Справа № 1.380.2019.002432
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.002432
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби Львівській області, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) від 07.02.2019 року за № Ф-9209-53.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09 квітня 2019 року отримав з Червоноградського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58797212 від 04.04.2019 року та постанову від 04.04.2019 року про накладення арешту на майно боржника, з яких вбачається, що дане виконавче провадження відкрито органом Державної виконавчої служби про стягнення на користь Головного управління ДФС у Львівській області 18276,72 грн. боргу на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.02.2019 року № Ф-9209-53, як виконавчого документа.

Позивач зазначає, що спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) від 07.02.2019 року прийнята з порушенням норм чинного законодавства та не у спосіб передбачений законом, оскільки Червоноградська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області як юридична особа знаходиться в стані припинення. Крім того, стверджує, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів, документальних перевірок, звітів платника податків про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів, даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень, однак, всупереч пункту 3 Розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, відповідно до якого вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, такий позивачу не вручався.

Також позивач стверджує, що йому не вручалась та не надсилалась і спірна вимога про сплату боргу (недоїмки), оскільки таку отримав лише під час особистого звернення до місцевого податкового органу після одержання постанови про відкриття виконавчого провадження. Разом з тим, вказує, що зазначена у спірній вимозі адреса місця проживання позивача є невірною та не відповідає фактичній адресі його місця реєстрації.

Щодо самого факту наявності у нього заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску позивач зазначає, що враховуючи строк позовної давності, така заборгованість в сумі 18276,72 грн. могла бути нарахована не більш як за останні три роки, а це 2016, 2017, 2018 роки. Беручи до уваги ту обставину, що останнім роботодавцем позивача з 20.09.2011 року постійно є ВП шахта «Степова» ДП «Львівугілля», на якій він отримує заробітну плату і з якої зазначеним підприємством сплачується єдиний соціальний внесок, у позивача відсутній обов`язок сплачувати ЄСВ за вищевказані періоди.

Разом з тим, будучи зареєстрованим як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування, позивач стверджує, що з 23.02.2004 року працює в різних роботодавців за трудовими договорами, як найманий працівник, фактично ж підприємницькою діяльністю не займається і доходів від такої діяльності не отримує. Оскільки, базою нарахування і сплати єдиного соціального внеску є дохід від здійснення підприємницької діяльності, вважає, що у позивача немає обов`язку по нарахуванню та сплаті ЄСВ.

У зв`язку з вищенаведеним адміністративний позов просить задоволити в повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що позивач перебував на обліку в органах доходів і зборів як фізична особа-підприємець (дата державної реєстрації 21.03.2003 року, № 2640) до 10.04.2019 року. Відповідно до даних інформаційної системи органу доходів і зборів заборгованість по єдиному соціальному внеску позивача станом на 07.02.2019 року становила 18276,72 грн. (нарахування за 2017 та 2018 роки). На підставі цих даних, Головним управлінням ДФС у Львівській області відповідно до вимог чинного законодавства сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.02.2019 року № Ф-9209-53, яку надіслано на адресу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Дана вимога була повернута поштою по причині невручення за закінченням місячного терміну зберігання.

Відповідач вказує, що ним правомірно винесено вимогу про сплату боргу, оскільки з 01.01.2017 року Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обов`язок визначення бази нарахування єдиного внеску покладено на платників вказаних у пункті 5 частини першої статті 4 цього ж Закону як тих, що отримують, так і тих, які не отримують дохід від провадження незалежної професійної діяльності.

У зв`язку з наведеним, у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 20 травня 2019 року позовну заяву залишено без руху, ухвалою судді від 31 травня 2019 року відкрито спрощене провадження без повідомлення сторін.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 21.03.2003 року по 10.04.2019 року (номер запису про припинення 4005669).

Відповідно до даних інформаційної системи АІС « Податковий блок» фізична особа- підприємець ОСОБА_1 перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а сума недоїмки станом на 07.02.2019 року становить 18276,72 грн.

07.02.2019 року Головним управління ДФС у Львівській області відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів винесено вимогу № Ф-9209-53 про погашення заборгованості з єдиного соціального внеску на суму 18276,72 грн.

Не погоджуючись з вказаною вимогою, позивач оскаржив її до суду.

Предметом спору у даній справі є правомірність прийняття відповідачем спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.02.2019 року за № Ф-9209-53, оскільки позивач стверджує про відсутність у нього обов`язку зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у зв`язку з неотриманням доходів як фізична особа-підприємець.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 2 статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Виключно Законом №2464-VI визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (пункт 2 статті 2 Закону №2464-VI).

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI та підпунктом 3 пункту 1 розділу ІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449 (далі - Інструкція №449) передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі які обрали спрощену систему оподаткування.

Як слідує з матеріалів справи, позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 21.03.2003 року по 10.04.2019 року (номер запису про припинення 4005669), перебував на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Пунктом 5 розділу IV Інструкції №449 передбачено, що зазначена категорія платників самостійно для себе визначає базу для нарахування єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, але в розмірі, не більшому за максимальну величину бази нарахування єдиного внеску; платники сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до розділу ІІІ Інструкції №449, для платників, зазначених у підпункті 3 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок встановлюється у розмірі 22 відсотків суми, що визначається такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Пунктом 2 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 14.04.2015 року № 435, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 року за № 460/26905, (далі - Порядок № 435) передбачено, що фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою № Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми «початкова».

Згідно з вимогами Закону № 2464-VI та Інструкції № 449 на платника покладено обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону № 2464-VI, що діють з 1 січня 2017 року, зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 3 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI).

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, які застосовують спрощену систему оподаткування, сплачують єдиний соціальний внесок за періоди, в яких вони були платниками єдиного податку, незалежно від того, отримували вони дохід у цей період чи ні.

Законом України від 21 грудня 2016 року №1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік», установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 - 3200 грн. 00 коп.

Частиною п`ятою статті 8 Закону №2464-VI для зазначеної категорії платників встановлена обов`язкова ставка єдиного внеску, що дорівнює 22% бази нарахування.

Право на звільнення від сплати єдиного внеску у 2017-2018 роках за себе мали фізичні особи-підприємці, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 4 статті 4 Закону №2464-VI).

Суд зазначає, що позивачем до матеріалів справи не долучено жодних доказів, які підтверджували б його право на звільнення від сплати єдиного внеску на підставі частини 4 статті 4 Закону №2464-VI.

Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДФС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника.

Враховуючи обов`язок нарахування єдиного внеску до сплати, навіть у разі відсутності доходу, фізичні особи-підприємці, зобов`язані сплатити до 9 лютого 2018 року за звітний 2017 рік, щонайменше 8448 грн. 00 коп. (3200 грн. 00 коп. х 12 х 22% = 8 448 грн. 00 коп.).

Крім того, з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 3 жовтня 2017 року № 2148-VIII внесені зміни до Закону №2464-VI, що діють з 1 січня 2018 року, зокрема щодо строків сплати зобов`язань фізичними особами-підприємцями, які перебувають на загальній системі оподаткування.

Так, з 1 січня 2018 року всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону № 2464-VI категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац 3 частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 7 грудня 2017 р. № 2246-VIII, установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2018 року - 3723 грн. 00 коп.

Відповідно, щоквартальний платіж складає 2457 грн. 18 коп. (3723 грн. 00 коп. х 3 х 22% = 2457 грн. 18 коп.), поквартально:

- до 19 квітня 2018 р. - за 1 квартал 2018 р. - 2457 грн. 18 коп.;

- до 19 липня 2018 р. - за 2 квартал 2018 р. - 2457 грн. 18 коп.;

- до 19 жовтня 2018 р. - за 3 квартал 2018 р. - 2457 грн. 18 коп..

Статтею 6 Закону № 2464-VI визначено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до вимог пунктів 6, 7 статті 13 Закону № 2464-VI та розділу VI Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 р. № 449, органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Приписами статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» та пункту 3 Розділу VI Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Враховуючи вищевикладене, на підставі Закону № 2464-VI та Інструкції № 449, контролюючим органом правомірно нараховано позивачу недоїмку зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 18 276 грн. 72 коп., оформлену вимогою від 07 лютого 2019 р. № Ф-9209-53.

До вимоги увійшли:

- розрахункова сума єдиного внеску за 2017 рік в розмірі 8 448 грн. 00 коп.;

- розрахункова сума єдиного внеску за 2018 рік в розмірі 9 828 грн. 72 коп.

Згідно з наявних в матеріалах справи доказів, зокрема, даних інформаційної системи органу доходів і зборів АІС «Податковий блок», станом на 07.02.2019 року у позивача обліковується недоїмка в розмірі 18276,72 грн. Відтак, вимога про сплату боргу (недоїмки), що є предметом оскарження, сформована на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника.

Таким чином, наявність у позивача боргу по сплаті єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування повністю підтверджується наявними у матеріалах справи доказами та фактичними обставинами справи, а посилання останнього на те, що необхідною умовою для сплати єдиного внеску є отримання доходу від підприємницької діяльності судом не враховуються, оскільки статтею 7 Закону №2464-VI передбачено випадки, за яких єдиний внесок сплачується навіть у разі неотримання фізичною особою-підприємцем доходу (прибутку).

Стосовно твердження позивача про надіслання вимоги про сплату боргу (недоїмки) без вручення акту перевірки суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 розділу VI Інструкції №449, до платників, які не виконали визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції № 449, фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках:

- якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами;

- якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

За вимогами пункту 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Як слідує з наявних в матеріалах справи доказів, зокрема, даних інформаційної системи органу доходів і зборів АІС «Податковий блок», станом на 07.02.2019 року у позивача обліковується недоїмка в розмірі 18276,72 грн. Відтак, вимога про сплату боргу (недоїмки), що є предметом оскарження, сформована відповідачем на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника, а тому посилання позивача на протиправність спірної вимоги через її надіслання без вручення акту перевірки є безпідставними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.

Щодо доводів позивача про те, що зазначена у спірній вимозі адреса місця проживання позивача є невірною та не відповідає фактичній адресі його місця реєстрації суд зазначає, що вказані позивачем недоліки оформлення спірної вимоги не можуть бути самостійною підставою для визнання її протиправною за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган. При розгляді податкових спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 11 вересня 2018 року по справі № №826/11623/16.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки відповідачем належними та допустимими доказами доведено правомірність прийнятої ним спірної вимоги від 07.02.2019 року №Ф-9209-53, а доводи позивача, зазначені у позовній заяві є безпідставними та ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм чинного законодавства, в задоволенні адміністративного позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до статті 139 КАС України повернення судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову не передбачено.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35) про визнання протиправною та скасування вимоги відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII Перехідні положення цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 01.07.2019 року.

Суддя Клименко О.М.