Справа № 193/1481/18
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2019 року м. Дніпросправа № 193/1481/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Іванова С.М.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою інспектора взводу № 1 батальйону № 1 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції Ясковець Сергія Віталійовича

на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2019 року (суддя Кащук Д.А., сел. Софіївка) у справі № 193/1481/18

за позовом ОСОБА_1

до інспектора взводу № 1 батальйону № 1 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції Ясковець Сергія Віталійовича,

третя особа - Управління патрульної поліції в місті Кривий Ріг Департаменту патрульної поліції,

про визнання незаконними дій та скасування постанови, -

встановив:

У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати незаконними дії відповідача;

- постанову серії НК № 380436 від 19.10.2018 року про накладення на позивача адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП в розмірі 425,00 грн. визнати незаконною та скасувати.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2019 року позов задоволено частково, а саме скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення від 19 жовтня 2018 року серії НК №380436 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. на позивача за ч.2 ст.122 КУпАП, винесену відповідачем, провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог мотивовано тим, що відповідачем в порушення вимог ст. 77 КАС України не надано доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, скаржник оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зазначає, що відповідно до п. 9.2 «б» Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 р. (далі - ПДР), водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Зазначає, що причиною притягнення позивача до адміністративної відповідальності було порушення правил дорожнього руху, а саме те, що позивач здійснив поворот праворуч та не ввімкнув світловий покажчик поворота відповідного напрямку. Рух на даній ділянці дороги регулюється дорожнім знаком 5.52 «Попередній покажчик напрямку». На цьому знаку зображено, що дорога прямо веде до м. Дніпропетровська , а дорога праворуч, на яку й здійснив поворот позивач, веде до смт. Софіївка. Також з витягів з Google карти вбачається, що для руху до смт. Софіївка потрібно здійснити маневр поворота праворуч. З відеозапису «Факт правопорушення» вбачається, що автомобіль, який рухався попереду позивача в такому ж напрямку, увімкнув світловий показник поворота праворуч, що позивач не здійснив. Також дорожній знак 5.52 показує учасникам дорожнього руху попередній покажчик напрямку руху, а саме те, що при русі до смт. Софіївка водію потрібно здійснити маневр повороту праворуч.

Щодо посилань суду на наказ №100 від 03.02.2016 року, то відповідно до наказу № 625 від 15.04.2016 року наказ від 03.02.2016 №100 було скасовано. Відповідно до ч.1 п. 9 ст. 31 ЗУ «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи: застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

З відеозаписів, доданих до відзиву, чітко вбачається факт вчинення позивачем правопорушення. Посилання суду та позивача на неправомірну вигоду є нічим необґрунтованими та непідтвердженими, відеозапис здійснювався з початку спілкування з позивачем.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідачем 19 жовтня 2018 року о 13 год. 50 хв. було виявлено, що позивач, керуючи автомобілем BMW 320, д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись по трасі Н-11, здійснив поворот праворуч на автошлях Р-06. При цьому позивач не увімкнув світловий показчик поворота відповідного напрямку, чим порушив п.9.2 «б» ПДР (а.с.2).

За результатами розгляду адміністративної справи до позивача інспектором було застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 425 грн. шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії НК №380436 від 19 жовтня 2018 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, оскільки:

- із змісту адміністративного позову та наданих в судовому засіданні пояснень встановлено, що позивач з оскаржуваною постановою не погоджується та зазначеного у ній порушення правил дорожнього руху не вчиняв, оскільки згідно п.9.2 ПДР водій повинен подавати сигнал світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед початком руху і зупинкою та перед перестроюванням, поворотом або зворотом. Жодного з вказаних маневрів позивач не виконував, а подача сигналів світловими покажчиками повороту у відповідному напрямку в інших ситуаціях чинним законодавством не передбачена;

- відповідно до пояснень позивача після зупинки його транспортного засобу, коли він вийшов з машини, патрульні одразу почали у нього вимагати двісті гривень, на що він відмовився, а після цього включили нагрудний відеореєстратор та почали розгляд справи про адміністративне правопорушення та склали постанову за ч.2 ст.122 КУпАП;

- в постанові у справі про адміністративне правопорушення серії НК №380436 від 19 жовтня 2018 року зазначено пристрій, за допомогою якого зафіксовано адміністративне правопорушення, вчинене позивачем за ч.2 ст.122 КУпАП (бодікамера 00011), відеозапис з якого надано на розгляд суду на його вимогу;

- з відеозапису зі стаціонарного відеореєстратора в автомобілі, який при огляді в судовому засіданні не містив звуку, вбачається, що патрульна машина послідувала за позивачем та його зупинила. Позивач вийшов з машини і почав розмовляти з патрульним поліцейським, зміст розмови за відсутністю звуку не вдалось ідентифікувати. В подальшому оглянувши запис з нагрудного відеореєстратора патрульного поліцейського вбачається, що він розпочинається з того, що позивач відкриває задню дверку свого транспортного засобу та дістає документи для пред`явлення їх патрульному;

- проміжок спілкування відповідача з позивачем до того моменту, коли позивач відкрив дверку та дістав документи, відеозапис з нагрудного відеореєстратора не містить, що є порушенням принципу безперервності відеозйомки вчиненого порушення від його початку до закінчення розгляду справи про адміністративне правопорушення. Такі дії патрульного поліцейського прямо порушують вимоги наказу Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року № 100, яким затверджено «Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них»;

- в силу положень статті 74 КАС України відеозапис з камери поліцейського є недопустимим доказом, а тому суд надані відповідачем докази (відеозапис з камери поліцейського) до уваги не прийняв;

- позивачем не доведено порушень закону відповідачем при розгляді самої справи про адміністративне правопорушення, тому позовні вимоги позивача про визнання незаконними дій відповідача задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог з огляду на таке.

Відповідно до п. 9.2 «б» ПДР водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення, а наявність такої події доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію відеозапису.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд в постанові від 24 квітня 2019 року у справі №524/4247/17, провадження №К/9901/23689/18, погодився з висновком судів попередніх інстанції, що "наданий Відповідачем до суду відеозапис, в якому зафіксований момент правопорушення є належним та допустимим доказом згідно статті 73 - 74 КАС України". Також зазначив, що "не заслуговують уваги доводи позивача про те, що відеозапис, здійснений на відеокамеру поліцейського, не є доказом по справі, оскільки згідно наказу МВС України № 111 27 березня 2009 року "Про затвердження Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС" інспектор ДПС має право використовувати технічні засоби та технічні прилади для виявлення та фіксації порушень ПДР …

Враховуючи те, що наданий відповідачем відеозапис містить інформацію про обставини події, підтверджує скоєння позивачем адміністративного правопорушення - зупинку транспортного засобу ближче 10 м до виїзду із прилеглої території, він має розглядатись судом як речовий доказ і оцінюватись у визначений процесуальним законом спосіб.

Зазначений речовий доказ відповідає критеріям належності та допустимості, оскільки одержаний з дотриманням закону та, як зазначалось вище, містить інформацію про обставини, які мають значення для справи".

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї (п. 1 ст. 32), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 45 рішення у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р.; п. 75 рішення у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р.; п. 52 рішення у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р.).

Отже, наданий до суду першої інстанції відеозапис є належним та допустимим доказом, який має бути врахований судом під час розгляду справи.

З вказаного відеозапису вбачається, що позивач під час здійснення повороту праворуч не виконав вимог п. 9.2 «б» ПДР.

Висновок суду першої інстанції щодо протиправності оскарженої постанови відповідача, у зв`язку з порушення вимог наказу Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року № 100, на думку колегії суддів, є помилковим, оскільки це не перешкоджало суду надати оцінку відеозапису, як доказу, що підтверджує вчинення адміністративного правопорушення.

Доводи позивача щодо недотримання відповідачем зазначеного наказу та його посилання на неналежну поведінку відповідача колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ці обставини не спростовують факт порушення позивачем вимог п. 9.2 «б» ПДР.

Крім того, колегія суддів не надає оцінку висновкам суду щодо відмови в позові в частині визнання незаконними дій відповідача, оскільки рішення суду в цій частині позивачем не оскаржується.

Таким чином, на виконання ч. 2 ст. 77 КАС України суб`єкт владних повноважень довів суду правомірність прийняття постанови серії НК № 380436 від 19.10.2018 року, тому колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог позивача.

В п. 23 рішення від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України" (Заява N63566/00) Європейський суд з прав людини нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N303-A, параграф 29).

Колегія суддів вважає, що інші аргументи, наведені учасниками справи в обґрунтування позову та апеляційної скарги, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу інспектора взводу № 1 батальйону № 1 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції Ясковець Сергія Віталійовича задовольнити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2019 року у справі № 193/1481/18 скасувати.

В позові відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя С.В. Сафронова

Суддя С.М. Іванов