Справа № 758/2066/19
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 758/2066/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Суддя-доповідач: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС на рішення Подільського районного суду м.Києва від 26 квітня 2019 року, суддя Войтенко Т.В., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м.Києва з адміністративним позовом до Одеської митниці ДФС, в якому спросив скасувати постанову Одеської митниці ДФС від 11.07.2018 року в справі про порушення митних правил №1492/50000/18 відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 485 Митного кодексу України із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 132 086,40 грн. та закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 26 квітня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що у випадку сумнівів щодо визначення коду товару за УКТ ЗЕД позивач мав право подати тимчасову декларацію, оглянути товар та звернутися до митного органу з метою отримання попереднього рішення про класифікацію товару, чого ним зроблено не було, що призвело до умисного відображення у декларації невірного коду класифікацію товару.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.01.2017 року директором ТОВ «Промитеус Групп» ОСОБА_1 була подана до відділу митного оформлення №1 митного посту «Одеса-центральний» Одеської митниці ДФС митна декларація, яка була прийнята до митного оформлення та зареєстрована за №500060001/2017/000248.

З копії митної декларації вбачається, що позивачем заявлено до митного оформлення товар «Меблі для сидіння: крісла дитячі для велосипедів. Всього 1980 штук. Торгівельна марка - Baby Tilly, країна виробник - Китай». Відправником товару зазначено компанію «Zheng Xing CO, LTD» Китай, а покупцем і одержувачем - ТОВ «Промитеус Групп», Україна.

В якості підстави для переміщення товарів через митний кордон України та їх подальшого митного оформлення до Одеської митниці ДФС були надані наступні документи: коносамент №16113593 від 30.11.2016 року, інвойс №UYTR65345 від 28.11.2016 року, пакувальний лист, CMR№253 та інші товаросупровідні документи.

В графі 33 митної декларації №500060001/2017/000248 позивач визначив код товару згідно з УКТ ЗЕД (ставка ввізного мита у розмірі 0% від митної вартості).

12 січня 2017 року було завершене митне оформлення товару та позивачем сплачено митні платежі у розмірі 73 381,33 грн. як податок на додану вартість.

У лютому 2018 року було призначено та проведено документальну невиїзну перевірку дотримання ТОВ «Промитеус Групп» вимог законодавства з питань державної митної справи при митному оформленні товарів за митною декларацією №500060001/2017/000248.

За результатами проведення перевірки Головним управлінням ДФС у м.Києві складено акт від 07.03.3018 року, відповідно до якого встановлено, що товар «Меблі для сидіння: крісла дитячі для велосипедів» повинен був класифікуватися згідно УКТ ЗЕД в товарній підкатегорії зі ставкою ввізного мита у розмірі 10%, а не 0%, як зазначив позивач, тому ОСОБА_1 не доплатив митних платежів на суму 44 028,80 грн.

На підставі акту перевірки ГУ ДФС у м.Києві від 07.03.3018 року №260/26-15-14-06-06/40887390 т.в.о.заступника начальника митниці - Начальником управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС Єршовим Р.В. відносно ОСОБА_1 11 липня 2018 року було винесено постанову в справі про порушення митних правил №1492/50000/18 за ст. 485 МК України, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 % несплаченої суми митних платежів у сумі 132 086,40 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що жодних недостовірних відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно УКТЗЕД та його митної вартості позивачем до митного органу надано не було.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ч.1 ст. 458, ст. 485 МК України визначено, що є порушенням митних правил та відповідальність за вчинення таких порушень.

Частиною 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

У відповідності до ст. 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Отже, склад митного правопорушення обумовлює наявність в діях декларанта особливої мети - ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру, та вини у формі прямого умислу. Диспозиція цієї статті передбачає спеціальну протиправну мету дій декларанта щодо заявлення неправдивих відомостей - неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. Наявність спеціальної протиправної мети однозначно вказує на те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки на момент подачі декларації декларант повинен усвідомлювати факт заявлення неправдивих відомостей та умисно бажати, щоб заявлені ним неправдиві дані вплинули на розмір митних платежів, які йому доведеться сплатити за митне оформлення задекларованого ним товару. В даному випадку конкретна мета, як обов`язкова ознака складу правопорушення - є намір особи неправомірно звільнитись від сплати митних платежів чи зменшити їх розмір.

Статтею 489 МК України встановлено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 69 МК України штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв`язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються органами доходів і зборів виключно у разі, якщо прийняте органом доходів і зборів рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку було прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.

Виходячи з вимог ст.485 МК України вбачається, що відповідальність за данною нормою Закону може настати у випадку заявлення в митній декларації неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД, а не по факту невірного визначення цього коду. Сама лише помилка у визначенні коду за УКТЗЕД без зазначення неправдивих відомостей, необхідних для визначення цього коду, не може бути безумовним доказом вчинення правопорушення, передбаченого ст.485 МК України.

Митні декларації, що були подані позивачем, прийняті від декларанта та перевірені митним органом, товар пропущений на митну територію України для вільного обігу.

Приймаючи вказані митні декларації, митний орган повинен був перевірити правильність заявленого коду товару і в разі виявлення неправильності цього коду відповідно до ч. 3 ст. 69 МК України вимагати надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявленого коду товару, поданого до митного оформлення, а також зразки товару та/або техніко-технологічну документацію на нього, або ж згідно з ч.4 ст.69 МК України самостійно класифікувати товар.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не заперечує той факт, що позивач склав опис товару точно, повно та достатньо для його ідентифікації, не заявляв в митній декларації неправдиві відомості, які б могли вплинути на визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митну вартість, не надавав органу доходів і зборів документів, що містять такі неправдиві відомості.

Разом з тим, позивачем було класифіковано ввезений товар - крісла дитячі для велосипедів як меблі для сидіння, за кодом - меблі для сидіння та їх частини (9401)- інші меблі для сидіння.

Проте, на підставі акту перевірки ГУ ДФС у м.Києві від 07.03.3018 року №260/26-15-14-06-06/40887390 т.в.о.заступника начальника митниці - Начальником управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС Єршовим Р.В. відносно ОСОБА_1 11 липня 2018 року було винесено постанову в справі про порушення митних правил №1492/50000/18 за ст. 485 МК України, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 % несплаченої суми митних платежів у сумі 132 086,40 грн.

Дії позивача було кваліфіковано за ст. 485 МК, так як позивачем заявлено у митній декларації з метою зменшення митних платежів на суму 44 028,80 грн. неправдиві відомості щодо коду товару згідно УКТЗЕД, оскільки товар «Меблі для сидіння: крісла дитячі для велосипедів» повинен був класифікуватися згідно УКТ ЗЕД в товарній підкатегорії зі ставкою ввізного мита у розмірі 10%, а не 0%, як зазначив позивач.

Диспозиція ст. 485 МК України передбачає відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Отже, вищевказаною статтею передбачено наявність спеціальної протиправної мети для неправомірного зменшення розміру сплати митних платежів, що свідчить про те, що це правопорушення може бути вчинено з умисною формою вини.

Проте, зазначення позивачем невірного коду товару в декларації не є доказом того, що його дії були направлені на несплату митних платежів у формі прямого умислу, оскільки у поданій ОСОБА_1 в митній декларації не було зазначено жодних неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно УКТЗЕД, а також не було надано документів, які б містили невірні відомості.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем було класифіковано ввезений товар - крісла дитячі для велосипедів як меблі для сидіння, за кодом - меблі для сидіння та їх частини (9401)- інші меблі для сидіння.

Відповідно до розділу XX (пояснення до товарної позиції 9401) Наказу ДФС від 09.06.15р. №401 «Про затвердження пояснень до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності» за умови додержання наведених нижче винятків, до цієї товарної позиції включаються всі предмети для сидіння (включаючи предмети для сидіння для транспортних засобів, якщо вони відповідають умовам, обговореним у Примітці 2 до цієї групи), наприклад: шезлонги, крісла з підлокітниками, складані стільці, палубні крісла, високі стільці для немовлят і дитячі сидіння, призначені для кріплення на спинках інших сидінь (включаючи автомобільні), старовинні крісла, лавки, кушетки (включаючи кушетки з електроопаленням), дивани, софи, отоманки та аналогічні предмети, табурети (такі як табурети до роялю, табурети для креслярів, друкарок і підніжки стільців подвійного призначення).

У додаткових поясненнях до товарних позицій, зокрема, 940180 цього ж розділу пояснень зазначено, що до цієї товарної позиції також включаються сидіння безпеки, призначенні для перевезення немовлят та дітей, які починають ходити, в моторних транспортних засобах або інших транспортних засобах. Такі знімні сидіння кріпляться до сидіння транспортного засобу за допомогою ременів безпеки та ременю фіксації.

Із поданих позивачем до митного органу документів вбачається, що завезені до України велокрісла були марки Tilly модель Т-811, Т-821, Т-831. Всі вказані велокрісла мають триточковий ремінь безпеки, ручку - обмежувач і підніжки з ременями фіксації для безпеки дитини під час їх перевезення на велосипеді.

Таким чином, велокрісла для дітей є дитячими сидіннями для безпеки, які призначені для перевезення дітей на транспортному засобі - велосипеді, вказані сидіння кріпляться до транспортного засобу за допомогою ременя безпеки та ременя фіксації.

Разом з тим, висновок відповідача про те, що крісла дитячі для велосипедів повинні класифікуватися в підкатегорії УКТ ЗЕД під номером є безпідставним, оскільки відповідно до Закону України «Про митний тариф України» група 87 включає у себе засоби наземного транспорту, крім залізничного або трамвайного рухомого складу, їх частини та обладнання.

Згідно з п. 4 Приміток до товарної позиції група 8714 передбачає такі товари, як частини та пристрої для транспортних засобів товарних позицій 8711-8713, підкатегорія групи передбачає інші частини.

У відповідності до розділу XVII (пояснення до товарної позиції 8714) Наказу ДФС від 09.06.2015 року №401 «Про затвердження пояснень до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності» частини та пристрої цієї товарної позиції включають: (1) Корпуси та їх частини до триколісних велосипедів для перевезення товарів, мотоциклетних чи інвалідних колясок (складаний верх, дверцята, настили і т.п.). (2) Шасі та рами, та їх частини. (3) Зубчасті передачі, коробки передач, зчеплення та інше устаткування силової передачі та їх частини до мотоциклів. (4) Колеса та їх частини (втулки, ободи, спиці і т.п.). (5) Ланцюгові зірочки обгінних муфт. (6) Перемикачі передач та інші зубчасті механізми, та їх частини. (7) Кривошипно-шатунні механізми та їх частини (колеса із шатунами, кривошипи, осі і т.п.), педалі та їх частини (осі і т.п.); пристосування для фіксації ніг на педалях велосипеда. (8) Ножні стартери, важелі та інші пристрої керування. (9) Гальма усіх видів (важільні, дискові, барабанні, втулочні гальма, кліщеві гальма, гальмові втулки вільного ходу і т.п.), та їх частини (важелі, важелі тримачів колодок, гальмові барабани і колодки на маточинах, вилки для консольних гальм). (10) Рулі, рульові стійки та ручки руля (з пробки, пластмас і т.п.). (11) Сідла (сидіння) і підсідельні труби (стійки сидінь); покриття на сідла. (12) Вилки, включаючи телескопічні вилки, та їх частини (вилкові головка та стержні і т.п.). (13) Трубки і кронштейни до велорам. (14) Гідравлічні амортизатори та їх частини. (15) Бризковики та опорні деталі до них (стійки, кріпильні стержні і т.п.). (16) Світлоповертачі (змонтовані). (17) Захисні пристрої з тканини (крім сіток товарної позиції 5608); кожухи ланцюгової передачі; упори для ступень і захисні пристрої для ніг. (18) Стійки опорні до мотоциклів. (19) Відкидні обтічники і захисні ковпаки до запасних коліс на моторолерах. (20) Глушники та їх частини. (21) Паливні баки. (22) Вітрові стекла. (23) Багажники; кронштейни для кріплення освітлювальних ліхтарів; кронштейни до балончиків з водою. (24) Привідні важелі та колінчасті рукоятки, спинки та рульові колонки на спинках, опори для стоп ніг, опори для ніг, підлокітники і т.п., до інвалідних колясок. (25) Тросики приводу керування зчепленням, гальмами, акселератором та аналогічні тросики, що складаються з гнучкої зовнішньої оболонки і рухомого внутрішнього троса. Вони подані у вигляді відрізків потрібної довжини і мають кінцеві елементи кріплення.

Отже, як слідує з вищевикладеного, дитячі крісла для велосипедів не можна вважати частиною або пристроєм до наземних транспортних засобів, оскільки до вищенаведеного переліку вони не відносяться, що спростосує доводи відповідча стосовно класифікації даного товару за кодом УКТ ЗЕД під номером .

Доказів того, що позивачем у поданих митних деклараціях було зазначено неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно УКТЗЕД, митний орган не надав, як не надав документів, які б містили невірні відомості, а отже, виходячи з положень ч.5 ст.69, ст.485 МК України, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України.

Також, в матеріалах адміністративної справи відсутні докази, що дії позивача були направлені на умисне зменшення розміру митних платежів у формі прямого умислу.

Крім того, позивач не вчинив жодних умисних дій щодо зменшення розміру сплачених митних платежів, що є обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого статті 485 МК України, тобто відсутні ознаки суб`єктивної сторони правопорушення.

Відповідачем у своїй апеляційній скарзі вказано на те, що позивачем було зазначено недостовірні відомості щодо коду товару згідно УКТЗЕД, що призвело до заниження та несплати ввізного мита.

Проте, відповідачем не доведено, що заявлення в митній декларації відомостей щодо коду товару, було здійснено з метою зменшення розміру митних платежів. Також, відсутні докази, що дії позивача були направлені на умисне зменшення розміру митних платежів у формі прямого умислу.

Інших доводів, що підтверджують наявність умислу в діях позивача, митним органом не наведено.

Отже, враховуючи відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України оскаржувана постанова від 11.07.2018 року №1492/50000/18 є протиправною та підлягає скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Подільського районного суду м.Києва від 26 квітня 2019 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 272 КАС України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 272, 286, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду м.Києва від 26 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Степанюк А.Г.