Справа № 120/4866/18-а
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4866/18-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Крапівницька Н. Л.

Суддя-доповідач - Кузьменко Л.В.

04 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Іваненко Т.В. Шидловського В.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Зозуля К.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року (рішення ухвалено суддею Крапівницькою Н.Л. 13.03.2019 року в м.Вінниці, дату складення повного судового рішення не зазначено) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

На обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що відповідачем проведено планову виїзну перевірку господарської діяльності позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року. За результатами перевірки складено акт №5957/13/ від 03.12.2018, яким встановлено порушення податкового законодавства, зокрема: п.188.1. ст.188 п. 187.1. ст.187 п.185.1. ст.185 Податкового кодексу України, що призвело до збільшення позивачу грошового зобов`язання з податку на додану вартість за серпень 2016 року та вересень 2016 року на загальну суму 132639 грн., застосування штрафних санкцій у сумі 33159,75 та винесення податкового повідомлення-рішення № від 19.12.2018 року. Актом перевірки встановлено також порушення позивачем приписів п.201.10. ст.201 ПК України, а саме: позивачем не зареєстровано податкові накладні на надання послуг платнику податку на додану вартість ТОВ "РІГЛІ Україна" () на загальну суму 663193,00грн. без ПДВ, сума ПДВ 132639,00грн., що призвело до винесення податковим органом податкового повідомлення-рішення № від 19.12.2018 року, яким до позивача застосовано штраф у сумі 66319 грн. 50коп.

Актом перевірки також встановлено порушення позивачем приписів п. 177.2, п.п. 177.4.4 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, і як наслідок, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № від 19.12.2018 року, яким позивачу збільшено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період 2016 року на 53826,31 грн. та нараховано штрафні санкції в сумі 26913 грн. 15 коп.

Крім того встановлено порушення позивачем п.п. 1.2, 1.3 п. 16 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми військового збору у періоді, що перевірявся, на загальну суму 4485,53 грн. за 2016 рік. Відповідач податковим повідомленням-рішенням № від 19.12.2018 року донарахував позивачу 4485 грн.53 коп. зобов`язання зі сплати військового збору та 2242,76 грн. штрафних санкцій.

Не погоджуючись з висновками контролюючого органу, викладеними в акті перевірки, 06.12.2018 позивач подав заперечення на вказаний Акт, за результатами розгляду якого висновки Акту залишені без змін.

19.12.2018 Податкові повідомлення-рішення: №, №, №, № від 19.12.2018 позивач вважає протиправними, та такими, що підлягають скасуванню, тому звернувся до суду з цим позовом.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року в задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і правової оцінки щодо обставин справи у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів встановила таке.

У періоді, який перевірявся податковим органом, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність на загальній системі оподаткування та був платником податку на додану вартість.

На підставі наказу ГУ ДФС у Вінницькій області від 21.09.2018 р. №5797 та плану-графіку проведення планових виїзних перевірок суб`єктів господарювання на 2018 рік посадовими особами ГУ ДФС у Вінницькій області проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності ОСОБА_1 (податкова адреса АДРЕСА_1 ) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р. про що складено акт №5957/13/ від 03.12.2018 складено акт (далі за текстом - Акт), яким встановлено такі порушення податкового законодавства:

1) порушення п.188.1. ст.188 п. 187.1. ст.187 п.185.1. ст.185 Податкового кодексу України, що призвело до збільшення позивачу податкових зобов`язань по податку на додану вартість за серпень 2016 року та вересень 2016 року на загальну суму 132639 грн. ;

2) п.201.10. ст.201 ПК України, а саме: не зареєстровані податкові накладні на надання послуг платнику ПДВ ТОВ "РІГЛІ Україна" () на загальну суму 663193,00грн. без ПДВ та сума ПДВ 132639,00грн.;

3) порушення п.177.2, п.п.177.4.4 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період 2016 року на 53826,31 грн. ;

4) порушення п.п. 1.2, 1.3 п. 16 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, що полягає у заниженні суми військового збору у періоді, що перевірявся, на загальну суму 4485,53 грн. за 2016 рік. Відповідальність за вищевказані порушення передбачено п. 123.1. ст. 123 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-УІ.

Не погоджуючись з таким висновками податкового органу, 06.12.2018 позивач подав заперечення на вказаний Акт, за результатами розгляду якого листом від 17.12.2018 відповідач залишив висновки Акту перевірки без змін.

За результатами проведеної перевірки та на підставі Акту №5957/13/ від 03.12.2018 відповідачем винесено чотири податкові повідомлення - рішення:

- податкове повідомлення-рішення № від 19.12.2018, яким за порушення п.188.1. ст.188 п. 187.1. ст.187 п.185.1. ст.185 Податкового кодексу України позивачу донараховано грошове зобов`язання з податку на додану вартість за серпень 2016 року та вересень 2016 року на загальну суму 165798,75грн. (де 132639 грн. - донарахування за податковим зобов`язанням, а 33159,75грн. - за штрафні санкції);

- податкове повідомлення-рішення № від 19.12.2018 року, яким до позивача за відсутність реєстрації протягом граничного строку податкових накладних застосовано штраф у сумі 66319 грн. 50коп.

- податкове повідомлення-рішення № від 19.12.2018, яким за порушення позивачем приписів п. 177.2, п.п. 177.4.4 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України збільшено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період 2016 року на 53826,31 грн. та нараховано штрафні санкції в сумі 26913 грн. 15 коп.

- податкове повідомлення-рішення порушення № від 19.12.2018 року яким позивачу на підставі п.п. 1.2, 1.3 п. 16 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України донараховано зобов`язання зі сплати військового збору на суму 4485,53 грн. та 2242,76 грн. штрафних санкцій.

Не погодившись з висновками податкового органу та прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання оподаткування доходів фізичних осіб-підприємців від провадження господарської діяльності, крім осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, врегульовано положеннями ст.177 Податкового кодексу України.

В силу приписів п.п.177.1-177.3 ст.177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) (п.177.3 ст.177 ПКУ).

В силу положень п.177.4. ст. 177 ПКУ (в редакції Законів № 3609-VI від 07.07.2011, № 71-VIII від 28.12.2014, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин) до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать витрати, перелік яких визначено п.п. 177.4.1-177.4.3 п.177.4. ст. 177 ПКУ. До інших витрат, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3. відповідно до змісту п.п.177.4.4. пункту 177.4. ст.177 ПКУ, віднесено, зокрема, витрати на оплату оренди.

Склад податкового правопорушення, наслідком виявлення якого стало винесення податкового повідомлення-рішення №, за висновком податкового органу полягає у включенні позивачем в 2016 році до складу інших валових витрат сум сплаченого військового збору - 71273,11 грн, орендної плати з фізичних осіб за землю - 107635,46 грн., земельного податку з фізичних осіб 120126 грн., що є порушенням пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України.

В акті перевірки податковий орган з посиланням на приписи підпункту 177.4.4. пункту 177.4. ст.177 ПКУ зазначає, що оскільки перелік наведених у цьому пункті витрат не охоплює сплачені податки і збори (крім суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), а плата за землю є обов`язковим платежем у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, тому не може бути віднесена позивачем до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів та веденням господарської діяльності.

Такі висновки податкового органу колегія суддів вважає правильними, оскільки з матеріалів справи встановлено, що у позивача на праві власності знаходяться земельні ділянки, на яких розміщені будівлі, які використовуються в господарській діяльності, що підтверджується копіями Державних актів на право власності на землю (а.с.85-92) та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представники позивача стверджували, а представники відповідача визнали, що у період часу, який охоплювався перевіркою, позивач також орендував земельні ділянки комунальної власності за що сплачував орендну плату.

За даними бухгалтерського обліку позивача - картка рахунку 91 за 2016 рік (а.с.96-97) вбачається, що позивачем сплачено податок на землю в сумі 120126 грн. та орендну плату за землю в сумі 107635,46 грн .

Статтею 206 Земельного кодексу України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями, чинними на момент виникнення спірних правовідносин-2016 рік) плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (п.п. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПКУ).

Платниками податку за землю є, зокрема, власники земельних ділянок та землекористувачі (ст.269 ПКУ).

Об`ктом оподаткування є, зокрема, земельні ділки, що перебувають у власності або користуванні (п.п.270.1.1 п.270.1 ст.270 ПКУ).

Відповідно до положень п.287.1. ст.287 ПКУ власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Власниками земельних ділянок - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), які відповідно до закону набули права власності на землю в Україні, а також територіальні громади та держава щодо земель комунальної та державної власності відповідно (п.п. 14.1.34 п. 14.1 ст. 14 ПКУ).

Тобто, у розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 291.2 статті 291, підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України (в редакції цих норм станом на грудень 2016 року) платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Разом з тим, як уже зазначалось, пунктом 177.4. статті 177 Податкового кодексу України (в редакції до 21.12.2016 року) визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг. (Пункт 177.4 статті 177 в редакції Законів № 3609-VI від 07.07.2011, №71-VIII від 28.12.2014).

Таким чином, оскільки чинна станом на грудень 2016 року редакція п.п.177.4.4 п. 177.4. ст.177 ПКУ до переліку наведених у цьому пункті витрат не відносила сплачені податки і збори (крім суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), тому підстав для віднесення до валових витрат сум сплаченого податку за землю (в т.ч орендної плати) у позивача не було.

Відтак, висновки податкового органу щодо завищення позивачем у 2016 році інших витрат в сумі 299035,06 є правильними.

Отже, відповідачем правомірно нараховано суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період 2016 року на 53826,31 грн. та нараховано штрафні санкції в сумі 26913 грн. 15 коп. згідно податкового повідомлення-рішення від 19.12.2018 №.

Щодо правомірності винесення податкового повідомлення-рішення від 19.12.2018 року № про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання за платежем "військовий збір" , колегія суддів зазначає таке.

З акту перевірки слідує, а матеріалами справи підтверджено, що за результатами перевірки ФОП ОСОБА_1 донараховано військового збору за 2016 в сумі 4485,53 грн. за рахунок заниження ним чистого оподаткованого доходу за 2016 рік на суму 299035,06 грн. внаслідок віднесення до інших витрат сум сплаченого податку за землю у 2016 році.

Порядок справляння військового збору визначено пунктом 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України, внесеними Законом України від 31.07.2014р. № 1621-УІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України", який набрав чинність з 03.08.2014.

Згідно з нормами пункту 16-1 цього Кодексу встановлено, що платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором з 1 січня 2015 року є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу, а саме: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерелом їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи (прибуток), що отримані з джерел за межами України. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Таким чином, позивач є платником військового збору, а об`єктом оподаткування є його загальний річний оподатковуваний дохід.

Доказів щодо неправомірності винесення податкового повідомлення-рішення від 19.12.2018 року № матеріали справи не містять.

Також податковим органом за наслідками проведення перевірки достовірності відображення позивачем показників у поданих деклараціях з податку на додану вартість за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р. встановлено заниження податкових зобов`язань з ПДВ в сумі 132639 грн.

Так, судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 отримав на розрахунковий рахунок від ТОВ "Ріглі Україна" ( іпн. № НОМЕР_1 ) кошти в сумі 663193 грн. а саме: 246480 грн. сплати згідно додаткового договору №1 від 24.05.2016 без ПДВ; 259155 грн. сплати згідно договору дистриб`юторського №8 від 01.10.2015 року та додатковою угодою №2 від 03.08.2016 без ПДВ; 157558 грн. сплати згідно договору дистриб`юторського №8 від 01.10.2015 року та додатковою угодою №3 від 03.08.2016 без ПДВ.

Зі змісту додаткових угод №1 від 24.05.2016, №2 від 03.08.2016, №3 від 14.09.2016 до договору від 09.03.2016 року про внесення змін до договору дистриб`юції №8 від 01.10.2015 року слідує, що платник податків ОСОБА_1 отримує вищезазначені суми без ПДВ згідно п.3.1.3 договору від 09.03.2016 року про внесення змін до договору дистриб`юції №8 від 01.10.2015 року. Відповідно до п.3.1.3. вказаного договору - «з урахуванням пункту 4.6.6. дистриб`юторського договору та діяльності дистриб`ютора щодо організації на території, на якій Дистриб`ютор здійснював продаж продукції Постачальника, системи роздрібних і оптових продаж продукції протягом строку дії Дистриб`юторської угоди, та за умови виконання Дистриб`ютором своїх зобов`язань за цим договором, Постачальник виплачує Дистриб`ютору премію (бонус), розмір і строки виплати якого будуть окремо погоджені Сторонами до 31 липня 2016 року в додатковій угоді до цього Договору».

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового Кодексу України (Кодексу) об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 Кодексу.

Постачання послуг згідно з підпунктом 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 Кодексу - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

За підпунктом 14.1.108 пункту 14.1 статті 14 Кодексу маркетингові послуги (маркетинг) - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та післяпродажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків.

Одним із методів, які використовуються постачальниками для просування товарів на ринку, є сплата мотиваційних та стимулюючих виплат (премій, бонусів, інших заохочень) на користь третіх осіб (організацій, які придбавають товари, у постачальника та здійснюють їх збут (дистриб`ютори), які є винагородою за досягнення певних економічних показників третіми особами (дистриб`юторами) у межах своєї основної діяльності та сприяють пожвавленню збуту товарів постачальника, стимулюють просування товарів у каналах дистрибуції.

Оскільки мотиваційні та стимулюючі виплати (премії, бонуси, інші заохочення), які сплачуються офіційним дистриб`ютором (постачальником продукції (робіт, послуг)), зокрема, за точність закупівельних прогнозів, виконання узгодженого плану закупівель, дотримання асортименту товарів), спрямовуються на стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), такі виплати визначаються як оплата маркетингових послуг.

Отже, при виплаті продавцем винагороди у грошовій формі (бонусу) покупцю за досягнення відповідних показників обсягу придбання об`єктом оподаткування ПДВ є маркетингові послуги, які надаються покупцем, а винагорода у грошовій формі (бонуси), в свою чергу, є компенсацією вартості таких послуг.

Таким чином, у покупця (платника ПДВ) при отриманні від продавця (платника ПДВ) винагороди в грошовій формі (бонусу) у зв`язку з досягненням відповідних показників (зокрема, здійснення закупівлі товарів необхідного обсягу у постачальника) виникають податкові зобов`язання з ПДВ на суму отриманої винагороди (бонусу).

Базою оподаткування ПДВ, відповідно до пункту 188.1 статті 188 Кодексу, у цьому випадку буде сума отриманої винагороди (сума бонусів).

Датою виникнення податкових зобов`язань з ПДВ з постачання товарів/послуг відповідно до пункту 187.1 статті 187 Кодексу вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Позивачем ОСОБА_1 не було нараховано податок на додану вартість на вищезазначені отримані суми.

Отже, правильним є висновок податкового органу про те, що платником податків ОСОБА_1 допущено порушення п.188.1. ст.188, п. 187.1. ст.187, п. 185.1 ст.185 Податкового Кодексу України.

Пунктом 201.10. ст. 201 Податкового кодексу України зазначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені; для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

Вказаних приписів Податкового кодексу України позивачем не дотримано, тому відсутні підстави для скасування спірних податкових повідомлень- рішень.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова суду складена в повному обсязі 04 липня 2019 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Іваненко Т.В. Шидловський В.Б.