Справа № 520/814/19
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 р. Справа № 520/814/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2019, головуючий суддя І інстанції: Чудних С.О., м. Харків, по справі № 520/814/19 за позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області (надалі - відповідач), в якому просить суд стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку за 874 дні 185628,86 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2019 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що вважає передчасним висновок суду про відмову в задоволенні його позовних вимог. Вказує, що судом не надано жодної оцінки беззаперечному документально підтвердженому факту щодо виплати 22.02.2019 відповідачем коштів в якості заробітної плати за минулий період з 2006 по 2015 роки на виконання судового рішення та безпідставно зосереджено увагу на тому, що вказане рішення не набрало законної сили.

Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач вказав, що кошти, які присуджені до виплати згідно рішення суду у справі № 820/3284/18 є оспорюваними сумами, а виплата коштів в межах суми стягнення за один місяць фактично є відображенням конституційного забезпечення виконання судових рішень у процесуальному законодавстві та не визначає автоматичного набуття рішенням законної сили. Посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що вимоги апеляційної скарги належить задовольнити частково з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив такі фактичні обставини справи, які не оспорюються учасниками справи.

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України № 120 від 08.09.2016 ОСОБА_1 звільнено з посади державної служби на підставі п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу".

Після звільнення ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив суд стягнути на користь позивача з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області:

- не донараховану заробітну плату з 01.05.2016 з доплатою за ранг, з урахуванням всього періоду роботи у нього у відповідності до Порядку присвоєння рангів державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 № 306 "Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями", у сумі 1155, 35 грн,

- не донараховану премію у складі заробітної плати за період з 2006-2016 роки з урахуванням надбавки (доплати) персональної, згідно ч. 1 ст. 98 КЗпП України та п. 2.2 Положення про порядок преміювання працівників центрального апарату, регіональних відділень та представництв Фонду державного майна України, затвердженого наказом ФДМУ від 19 липня 2012 року № 3144, у сумі 21 073, 47 гривень, а також з урахуванням посадового окладу, надбавки (доплати) за ранг та надбавки (доплати) за вислугу років за квітень, травень, червень та липень 2009 року у сумі 624,22 грн;

- суму індексації заробітної плати за період з жовтня 2014 року по грудень 2015 року, згідно частини 6 статті 95 КЗпП України та статті 33 Закону України "Про оплату праці", у сумі 7 764,39 грн., що в загальному складає 30617, 43 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 у справі № 820/3284/18 позов задоволено частково, а саме:

- зобов`язано Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області донарахувати та виплатити премію ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з урахуванням посадового окладу, надбавки (доплати) за ранг та надбавки (доплати) за вислугу років за квітень, травень, червень та липень 2009 року;

- зобов`язано Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області донарахувати та виплатити премію ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 2006-2016 роки, з урахуванням надбавки (доплати) персональної, згідно ч. 1 ст. 98 КЗпП України та вимог Положень про порядок преміювання працівників центрального апарату, регіональних відділень Фонду державного майна України за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету, які затверджені наказами голови Фонду державного майна України від 22.02.2001 №227, від 06.06.2006 №885, Положення про порядок преміювання працівників центрального апарату, регіональних відділень та представництв Фонду державного майна України, яке затверджено наказом голови Фонду державного майна України від 19.07.2012 № 3144;

- зобов`язано Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області донарахувати та виплатити індексацію заробітної плати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з жовтня 2014 року по листопад 2015 року, включно, згідно ч. 6 ст. 95 КЗпП України та ст. 33 Закону України "Про оплату праці";

- в іншій частині позовних вимог відмовлено. В частині присудження виплати донарахованої премії та індексації в межах суми стягнення за один місяць рішення суду виконується негайно.

Згідно ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 рішення суду від 16.01.2019 по справі №820/3284/18 звернене до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяц.

Вказане рішення оскаржено відповідачем до Другого апеляційного адміністративного суду.

На виконання ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 у справі № 820/3284/18 в частині донарахування та виплати заробітної в межах суми стягнення за один місяць Регіональним відділення Фонду державного майна України по Харківській області 22.02.2019 перераховано безготівковим поштовим переказом ОСОБА_1 суму коштів в розмірі 343 грн 49 коп.

Вказане слугувало підставою для звернення позивача до суду із вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення позивача з позовом до суду та прийняття рішення у цій справі, рішення суду від 16.01.2019 у справі №820/3284/18 не набрало законної сили та оскаржено Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області до суду апеляційної інстанції, а тому вимоги позивача є передчасними.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

До суду апеляційної інстанції позивачем надано додатково докази, а саме копію постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2019, якою залишено без змін рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2019, у справі № 820/3284/18.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень вказана постанова суду апеляційної інстанції набрала законної сили 28.05.2019.

Колегія суддів зазначає, що на час розгляду справи в суді першої інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 у справі №820/3284/18 було таким, що не набрало законної сили. Водночас висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог саме з цієї підстави з огляду на об`єтивну неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи №820/3284/18 є передчасним.

Колегія суддів вважає, що питання виплати заборгованості, а саме наявність або відсутність вини уповноваженого органу, а так само розмір недорахованої заробітної плати, що були предметом судового розгляду у справі №820/3284/18, були вирішальними для розгляду цієї справи. Отже рішення суду, яким констатовано факт наявності недонарахованої заробітної плати, премії, індексації, враховується судом апеляційної інстанції в силу приписів ст. 72 КАС України.

При цьому обставини, що встановлені вказаним рішенням суду, зокрема: невиплата з вини Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області належних звільненому працівникові - Антонюку В.М. сум заробітної плати у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (день звільнення) є такими, що не підлягають доказуванню (є преюдиційними).

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.7 ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1. ст.117 КЗпП України).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто, за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору (ч.2 ст.117 КЗпП України).

З системного аналізу вказаних вище норм права вбачається, що законодавцем віднесено до виключних дискреційних повноважень суду визначення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні у випадках, коли спір вирішено на користь працівника частково. При цьому єдиної методології проведення такого розрахунку не існує та розмір відшкодування залежить від фактичних обставин справи, що мають бути встановлені судом.

Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постановах від 27.04.2016 по справі № 6-113цс16, від 15.09.2015 по справі № 21-1765а15.

Колегія суддів вважає за справедливе застосувати принцип співмірності та зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум, враховуючи такі обставини.

По-перше, між сторонами наявний спір з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення, який вирішений на користь працівника частково. По - друге, позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення недоплаченої заробітної плати зі спливом більше ніж двох років після звільнення роботи та на час звільнення таких вимог щодо неправильного розрахунку заробітної плати не заявляв. Крім того, суд апеляційної інстанції враховує розмір недоплаченої суми (в межах стягнення за один місяць), істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості.

У відповідності до п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі по тексту - Порядок № 100) при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

У відповідності до п.5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з п.8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Зі змісту наведених норм вбачається, що на користь працівника, щодо якого мала місце несвоєчасність розрахунку при звільненні, підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виходячи з кількості саме робочих днів протягом періоду такої затримки.

Як вбачається зі змісту розрахункових листів за липень та серпень 2016 року та індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-7, за 2 останні місця перед звільненням ОСОБА_1 (липень та серпень 2016 року) було нараховано грошове забезпечення в розмірі 9345,34 грн. (4750 грн 86 коп - за липень 2016 року та 4594 грн 48 коп - за серпень 2016 року), а відтак середньоденна заробітна плата, з урахуванням кількості робочих днів (41 день), визначених у розрахункових листах, становить 227 грн 94 коп. Середньомісячна заробітна плата складає 4672 грн 67 коп.

При цьому з наявних в матеріалів справи розрахункових листів вбачається, що на виконання рішення в частині донарахування та виплати заробітної в межах суми стягнення за один місяць Регіональним відділення Фонду державного майна України по Харківській області перераховано безготівковим поштовим переказом ОСОБА_1 суму коштів в розмірі 426 грн 70 коп. та після набрання рішенням законної сили нараховано суму в розмірі 26075 грн 16 коп, що разом складає 26501 грн 86 коп.

Колегія суддів зауважує, що сума заборгованості виплачена позивачеві за період з квітня 2006 року по грудень 2015 року становить 26501 грн 86 коп. Сума донарахування та виплати заробітної в межах суми стягнення за один місяць становить 426 грн 70 коп., що в порівнянні із середньомісячною заробітною платою позивача, визначеною у відповідності до Порядку № 100 (4672 грн 67 коп), становить 9,13 % (426, 70*100% / 4672,67) .

Беручи до уваги неістотність суми заборгованості по заробітній платі, що припадає на один місяць року, відносно розміру середньомісячного заробітку позивача, колегія суддів, враховуючи позицію Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27.04.2016 по справі № 6-113цс16, вважає за справедливе застосувати принцип співмірності та зменшити за таких обставин розмір відшкодування працівникові заробітку за час затримки розрахунку.

Колегія суддів зазначає, що оскільки позивач звільнився 08.09.2016, а остаточний розрахунок фактично проведено з ним 31.05.2019, кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні за період з 09.09.2016 по 30.05.2019 включно (день, що передує даті остаточного розрахунку) становить 680 днів.

Колегія суддів зазначає, що при обчисленні середнього заробітку відповідно до приписів ст. 117 КЗпП УКраїни та Порядку № 100 необхідно брати до уваги робочі дні, а не календарні дні.

Вказаний висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 569/10189/16-ц.

При розрахунку кількості робочих днів колегія суддів враховувала роз`яснення, які містяться у пунктах 1-3 Методичних рекомендацій щодо застосування підсумованого обліку робочого часу, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19 квітня 2006 року № 138 (далі - Методичні рекомендації). У пункті 12 Методичних рекомендацій зазначено, що підсумований облік робочого часу кожного працівника здійснюється за табелем виходів на роботу та затвердженим графіком роботи (змінності) за обліковий період. Облік робочого часу по кожному працівнику має провадитись наростаючим підсумком з початку встановленого облікового періоду. Норма робочого часу за обліковий період визначається за календарем з розрахунку шестиденного робочого тижня, семигодинного робочого дня (чи відповідного скороченого робочого дня) з урахуванням скороченого робочого часу напередодні вихідних днів - до 5 годин і напередодні святкових і неробочих днів - на 1 годину. У порядку, встановленому в колективному договорі, норма робочого часу за обліковий період може визначатися за графіком п`ятиденного робочого тижня. Ураховуючи те, що при п`ятиденному робочому тижні КЗпП України не передбачає встановлення конкретної тривалості щоденної роботи, норма робочого часу за обліковий період визначається шляхом множення часу тривалості робочого дня на кількість робочих днів за календарем п`ятиденного робочого тижня, що припадають на цей період, з рівною тривалістю кожного робочого дня, з урахуванням її скорочення напередодні святкових і неробочих днів та вихідними днями в суботу і неділю.

При визначенні кількості робочих днів у 2016, 2017, 2018 та 2019 колегія суддів керується роз`ясненнями Мінсоцполітики щодо нормативів тривалості робочого часу, наданих листами від 20.07.2015 № 10846/11-15/13, від 05.08.2016 № 11535/014-16/13, від 19.10.2017 № 224/01/103-17/214, від 08.08.2018 № 78/0/206-18, та враховує, що кількість робочих днів у 2016 році (за період з 09.09.2016 по 31.12.2016) становило 80 днів, у 2017 році - 248 днів, у 2018 році- 250 днів, у 2019 (з 01.01.2019 по 30.05.2019 включно) - 102 дні. Всього кількість відпрацьованих робочих днів за спірний період складає 680 днів.

Отже, з урахуванням середньоденної заробітної плати в сумі 227 грн 94 коп, сума середнього заробітку за час затримки у 680 дні становить 154 992 грн 20 коп (227 грн 94 х 680), а відтак, враховуючи принцип справедливості та співмірності, підлягають стягненню кошти в сумі 14 150 грн 79 коп (9,13 % від суми середнього заробітку за час затримки розрахунку).

В контексті розгляду цієї справи колегія суддів враховує необхідність дотримання співмірності та необхідного балансу між інтересами працівника, який з пропуском значного часу звернувся до суду із вимогами проведення остаточного розрахунку при звільненні, на користь якого прийнято рішення про задоволення вимог, та прав роботодавця, якого в день проведення остаточного розрахунку при звільненні не було повідомлено про незгоду з таким розрахунком.

З урахуванням встановлених обставин справи та зумовленого ними нормативно-правового обгрунтування спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог та стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в межах суми, визначеної відповідно до Порядку № 100.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції повність або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, та не враховано приписи ст. 116, 117 КЗпП України, які мають бути застосовані до спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з ухваленням нового про часткове задоволення вимог та стягнення з відповідача середнього заробітку в сумі 14 150 грн 79 коп.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2019 по справі № 520/814/19 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області (м. Харків, майдан Театральний, 1, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 14 150 (чотирнадцять тисяч сто п`ятдесят) грн 79 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій