Справа № 813/3586/16
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2019-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа №813/3586/16

24 червня 2019 року

зал судових засідань №10

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Лунь З.І.,

секретар судового засідання Ходань Н.С.,

за участю:

представника відповідача Попадюк Н.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) звернувся до суду з позовом до Самбірської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (місцезнаходження: 81400, Львівська область, м.Самбір, вул.Чорновола, 2а), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № та № від 01.09.2016.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.02.2017 у справі №813/3586/16, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2017 у справі №876/3664/17 у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 31.01.2019 у справі №К/9901/31491/18 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.02.2017 у справі №813/3586/16 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2017 у справі №876/3664/17 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Верховним Судом матеріали адміністративної справи №813/3586/16 надіслано Львівському окружному адміністративному суду, відповідно до супровідного листа від 26.02.2019 №813/3586/16/8663/19.

Верховний Суд, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, вказав на те, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг. Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом. Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором. Матеріали справи не містять інформації про склад анульованої позивачу заборгованості. Також судами не встановлено факт направлення позивачу повідомлення про анулювання заборгованості, що є важливим для визначення особи, відповідальної за безпосередню сплату податку (податковим агентом - банком, або позичальником). Тому, суд повинен самостійно обрати спосіб захисту порушеного права позивача, який би гарантував дотримання і захист його прав, свобод чи інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

18.03.2019 після автоматизованого розподілу для розгляду справи визначено суддю Лунь З.І.

Ухвалою від 20.03.2019 прийнято справу до свого провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження на 10.04.2019.

Протокольною ухвалою від 05.06.2019 здійснено заміну первинного відповідача у справі, Самбірської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, її правонаступником - Головним управлінням ДФС у Львівській області.

Ухвалою від 05.06.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.06.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем невірно трактується положення ст. 164 ПК України, оскільки він не отримував доходів у 2014 році, про які зазначено в акті податкової перевірки, тому обовязок подавати податкову декларацію за цей період відсутній. Зазначив, що основною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі. Заборгованість за процентами, штрафами не є доходом у розумінні Податкового кодексу України. Також позивач просить врахувати, що до Податкового кодексу України було внесено зміни, а закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Долучені до матеріалів справи документи, на думку позивача, повністю спростовують висновки контролюючого органу, а тому прийняті на цій основі податкові повідомлення-рішення є протиправними і підлягають скасуванню. Позивач позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві із урахуванням наявних в матеріалах справи доказів.

На заперечення позовних вимог від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує тим, що проведеною перевіркою встановлено, що позивач протягом ІІ кварталу 2014 року отримував доходи, які згідно з Податковим кодексом України підлягають включенню до загального місячного (річного) доходу та відображенню платником в податковій декларації про майновий стан і доходи. Згідно з відомостями ЦБД ДРФО та листа ПАТ «УкрСиббанк» позивач отримав доходи у вигляді анулювання (прощення) заборгованості кредитором у 2014 році. Сума анульованого боргу у розмірі 162863,79 грн. підлягає оподаткуванню за ставкою 15 (17)%, оскільки сума боргу, прощена кредитором, вважається доходом отриманим платником податку як додаткове благо. На думку відповідача, позивач мав подати до 01.05.2015 декларацію за звітній період, так як звітним періодом в даній ситуації є 2014рік. Оскільки ОСОБА_1 податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014рік не подав, податок з доходів фізичних осіб не сплатив, відповідно ним порушено пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.179.1 ст.179 Податкового кодексу України . На підставі наведеного відповідач вважає, що висновки про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України є обґрунтованими і прийняті на їх основі податкові повідомлення-рішення є правомірними. Представник відповідача таку позицію підтримав, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Також від представника відповідача надійшли на адресу суду доповнення до відзиву на позовну заяву, в якому зазначено, що доходом платника є основна сума боргу, анульована (прощена) кредитором за його самостійним рішенням, та проценти, нараховані за користування кредитними коштами також включаються до оподаткованого доходу,що отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми його боргу, анульованого (прощеного) кредитором, оскільки нараховані проценти за користуванням кредитом є платою за наданну послугу користування кредитними коштами, а тому аналювання таких (процентів) звільнення від плати за таку послугу для позивальника є додатковим благом. При цьому обов`язок сплати таких процентів передбачено умовами кредитного договору як невід`ємної частини домовленостей, досягнутих між сторонами, та не є засобом забезпечення їхнього виконання. При списанні (анульованні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом, включаючи й проценти як плату за отриману послугу користування наданими коштами. Таким чином, доходом платника податку, в розумінні Податкового кодексу України є основна сума боргу й стандартний розмір відсотків заа кредитним договорм, які були анульовані (прощені) кредитором (банком).Просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце його проведення.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з підстав, наведених у письмовому запереченні. Просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням вказівок Верховного суду, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково, виходячи з таких підстав.

Суд встановив, Самбірською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб, за результатами якої складено акт від 18.08.2016 № 286/13-00/.

Зі змісту акта перевірки слідує, що відповідно до відомостей ЦБД ДРФО ДФС України та листа ПАТ «УкрСиббанк» від 17.06.2016 № 11-42/24325, фізична особа - платник податку ОСОБА_1 отримав доходи, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, та підлягають відображенню в річній податковій декларації в сумі 162863,79грн. Вказані доходи є сумою анульованого боргу, яка складається з основного боргу за кредитом, відсотків за користування кредитом та не включає пеню.

В акті перевірки податковим органом зазначено про порушення позивачем вимог:

- абз. «д» пп.164.2.17. п.164.2 ст.164, п. 167.1 ст.167 ПК України, в результаті чого занижено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік та не сплачено до бюджету в розмірі 27443,24 грн.;

- п.49.18.4 п.49.18 ст.49, п. 120.1. ст. 120, п.179.1 ст.179 ПК України, а саме за 2014 рік не подано декларацію про майновий стан і доходи.

На підставі вказаного акта, відповідачем прийнято податкові повідомлення рішення від 01.09.2016 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 34304,05грн., із них за основним платежем 27443,24грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 6860,81грн. та №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що справляється фізичними особами за результатами річного декларування на 170,00 грн.

Позивач не погодився з такими податковими повідомленнями-рішеннями звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Суд при вирішенні спору по суті виходить з такого.

Згідно із статтею 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України).

Суд наголошує, що в даному випадку застосовує норми законодавства, які діяли станом на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України, об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Так, відповідно до абз. «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній до 1 січня 2015 року) до оподатковуваного доходу включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно з абз. «б» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання.

У той же час відносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим, сума процентів, нарахованих банком за умовами договору за користування кредитом, комісій та/або штрафних санкцій (пені) не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, комісій та/або штрафних санкцій (пені), нарахованих за користування кредитом й за прострочення виконання грошового зобов`язання, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Вказана правова позиція неодноразово викладалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 24.10.2018 у справі №820/5376/16, від 14.11.2018 у справі №826/14782/15, від 21.11.2018 у справі №813/279/16.

Під час первинного розгляду даної справи суд постановою від 07.02.2017 відмовив у задоволенні адміністративного позову повністю з огляду на те, що сума боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням до закінчення строку позовної давності, у тому числі і по нарахованим процентам та пені, є додатковим благом, а тому підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Судом установлено, що 28.11.2006 між АТ ІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №00, відповідно до якого банк передав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 33000,00 швейцарських франків.

Відповідно до надісланого позивачу листа (повідомлення)ПАТ «УкрСиббанк» № 31-4-11-04/217 від 04.06.2014, на підставі кредитного договору № 00 від 28.11.2006 станом на 04.06.2014 за ОСОБА_1 обліковується кредитна заборгованість в сумі 24701,10 швейцарських франків. ПАТ «УкрСиббанк», як кредитор, з метою виконання вимог пп.164.2.17. п.164.2 ст.164 ПК України повідомив позивача, що банком прийнято рішення про анулювання його кредитної заборгованості, що станом на 04.06.2014 становить 12350,55 швейцарських франків, що складає 162863,79грн. по курсу НБУ станом на 04.06.2014.

Також із зазначеного повідомлення видно, що ПАТ «УкрСиббанк» звернуто увагу ОСОБА_1 на те, що анульована сума заборгованості підлягає оподаткуванню і позивач зобов`язана сплатити податок на доходи фізичних осіб та військовий збір із отриманого доходу, та відобразити суми отриманого доходу у річній податковій декларації, у відповідності до абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Відповідно до листа ПАТ «УкрСиббанк» № 11-42/33821 від 14.12.2016 сума анульованого боргу позивача складається з суми основного боргу за кредитом у розмірі 12312,18 швейцарських франків та відсотків за користування кредитом у розмірі 38,37 швейцарських франків, що складає 162863,79грн. по курсу НБУ станом на 04.06.2014 року, тобто з суми прощених тіла кредиту та процентів за користуванням кредиту.

Відповідно до відомостей ЦБК ДРФО ДФС про суми виплачених доходів фізична особа-платник податку ОСОБА_1 протягом ІІ кварталу 2014року отримав дохід у вигляді додаткового блага за ознакою доходу « 126» в сумі 162863,79грн. (сума анульваного боргу складається з головного боргу за кредитом, відсотків за користуванняям кредитом та не включає пеню).

Відповідач зазначив, що, відповідно до абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України в редакції, чинній на момент списання (прощення) заборгованості, позивач повинен відобразити вказану суму в річній декларації та самостійно сплатити суму податку на доходи з фізичних осіб.

З аналізу вказаних правових норм суд зазначає, що боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Судом установлено, що сума податку на доходи фізичних осіб, яку повинен сплатити позивач з огляду на розмір отриманого ним доходу, відповідно до поданого відповідачем розрахунку фінансових санкцій (штрафів) становить 27443,24грн., а сума штрафу становить 6860,81грн.

При новому розгляді справи, дослідивши її матеріали, а також проаналізувавши положення ПК України, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що додаткове благо визначається як доход у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Крім того, відповідно до пункту 56.21 статті 56 ПК України, у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Таке застосування норм відповідає й основним засадам податкового законодавства, проголошеним у статті 4 ПК України.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що оподатковуваним доходом позивача є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком. Прощені (анульовані) банком проценти за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеня) не є доходом платника податків, а тому база оподаткування повинна визначатись лише з суми, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування таких платежів.

На виконання вимог суду про витребування доказів, відповідачем долучено до матеріалів справи копію листа ПАТ «УкрСиббанк» та детальний розрахунок до податкового повідомлення-рішення від 01.09.2016 № (за платежем податок на доходи фізичних осіб) у розрізі основного боргу за кредитом та відсотків за користуванням кредитом.

Банк підтвердив інформацію, надану у податковому розрахунку за формою 1-ДФ про дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту), встановленого пп, «д» пп, 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Кодексу та у вигляді процентів комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та на виконання вимог встановлених пп. «д» пп, 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 Кодексу.

З даного листа видно та підтверджено Банком щодо підпункту «д» та двох ознак, ознака 126 - основна сума боргу (додаткове благо), ознака 127 - у вигляді процентів комісії та/або штрафних санкцій (пені).

З вищевикладеного слідує, що позивач був повідомлений щодо обов`язку сплати податку та збору прощеного боргу. Крім, того судом встановлено, що позивач не звертався для врегулювання цивільних правовідносин та обставин до ПАТ «УкрСиббанк».

Таким чином, оскільки судом встановлено факт отримання ОСОБА_1 у 2014 році доходу у вигляді додаткового блага в розмірі 162863,79грн., останній підлягав оподаткуванню за ставками, визначеними п.167.1 ст.167 ПК України, а отже позивач зобов`язаний був сплатити 27367,34 грн. податку на доходи фізичних осіб та штрафну санкцію у розмірі 6841,83грн.

Відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді, зокрема, суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Аналіз наведеної законодавчої норми дає підстави для висновку про те, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама собою ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку-боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається до його оподатковуваного доходу. Разом з тим, проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, не є доходом, який призводить до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Відсутність в підпункті «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самосійним рішенням, була усунута шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015.

Це уточнення не змінило регулювання, воно конкретизувало дійсний зміст наведеної норми.

Отже, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) нараховані проценти, штрафи тощо.

А тому визначення природи боргу (основна частина, проценти, штрафні санкції), прощеного банком, є однією із визначальних обставин, які підлягають з`ясуванню для встановлення дійсного податкового обов`язку платника в межах розглядуваних правовідносин.

Наведені вище положення податкового законодавства дають підстави для висновку, що у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до п.8 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 у справі № 804/4182/17 (адміністративне провадження № К/9901/18974/18), від 22.05.2019 №821/3224/15-а (адміністративне провадження №К/9901/28071/18).

Отже, при вирішенні даної справи визначальним є встановлення і дослідження обставин щодо складових суми прощеної (анульованої) кредитором боргу, яка може включати в себе як основну суму кредиту, так і відсотки за користування ним, що дозволить визначити правовий статус прощеної заборгованості й, відповідно, наявність у позивача обов`язку сплати податку з доходів фізичних осіб та відображення їх у річній податковій декларації.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про скасування податкового повідомлення-рішення Самбірської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 01.09.2016 № в частині суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 75,90грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 18,98грн.

Щодо правомірності винесення податкового повідомлення-рішення № від 01.09.2016, суд враховує наступне.

Відповідно до пп. 168.1.3 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, якщо згідно з нормами цього розділу окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню під час їх нарахування чи виплати, але не є звільненими від оподаткування, платник податку зобов`язаний самостійно включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу податку та подати річну декларацію з цього податку.

За приписами п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України, неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Судом встановлено, що податкова декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік до податкового органу позивач не подавав.

Таким чином, визначений відповідачем позивачу оскаржуваним рішенням штраф у розмірі 170,00грн. є правомірним та таким, що відповідає вимогам ст. 120 Податкового кодексу України. Відтак, підстави для скасування податкового повідомлення-рішення № від 01.09.2016 у суду відсутні.

Решта доводів та аргументів сторін висновків суду не спростовують та не мають визначального значення для вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Слід зазначити, що згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, за результатами судового розгляду суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Зважаючи на часткове задоволення позову, на користь позивача слід стягнути витрати на сплату судового збору у сумі 1,53грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Самбірської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 01.09.2016 № в частині суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 75,90грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 18,98грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області (місцезнаходження: 79003, м.Львів, вул.Стрийська, 35, ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 01(одну)грн. 53коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п 15.5 п.5 розділу VII Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 02.07.2019.

Суддя Лунь З.І.