Справа № 440/4000/18
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2019-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 р.Справа № 440/4000/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калитки О. М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Північно-східного офісу Держаудитслужби на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 року, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, місце складання м. Полтава, повний текст складено 07.02.19 року по справі № 440/4000/18

за позовом ОСОБА_1

до Північно-східного офісу Держаудитслужби

про визнання протиправним та скасування наказу,поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Північно-східного офісу Держаудитслужби про визнання протиправним та скасування наказу №186-о від 12.04.2017, поновлення на посаді заступника начальника відділу у галузі промисловості, енергетики, транспорту, фінансових послуг, ЖКГ, інфраструктури та зв`язку Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби у Полтавській області з 13.04.2017 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу по день поновлення на роботі, виходячи із середньоденної заробітної плати у сумі 547,39 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваний наказ Північно-східного офісу Держаудитслужби від 12.04.2017 № 186-о є незаконним, оскільки ОСОБА_1 була прийнята на військову службу за контрактом в особливий період, то на неї розповсюджуються гарантії, встановлені статтею 119 Кодексу законів про працю України, а саме щодо збереження за позивачем місця роботи, посади та середнього заробітку.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 у справі № 440/4000/18 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Північно-східного офісу Держаудитслужби про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Визнано протиправним та скасовано наказ Північно-східного офісу Держаудитслужби №186-о від 12 квітня 2017 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу контролю у галузі промисловості, енергетики, транспорту, фінансових послуг, ЖКГ, інфраструктури та зв`язку Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби В Полтавській області з 14 квітня 2017 року.

Стягнуто із Північно-східного офісу Держаудитслужби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 239290,47 (двісті тридцять дев`ять тисяч двісті дев`яносто гривень сорок сім копійок).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодився із рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч. 4 ст. 229 у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, наказом Державної фінансової інспекції в Полтавській області від 23.03.2015 №114-о призначено ОСОБА_1 з 24.03.2015 на посаду заступника начальника відділу операційного аудиту Держфінінспекції в Полтавській області, в порядку переведення з Полтавської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Полтавській області (а.с. 114).

Наказом Північно-східного офісу Держаудитслужби від 01.11.2016 №39-о переведено ОСОБА_1 з 01.11.2016 на посаду заступника начальника відділу контролю у галузі промисловості, енергетики, транспорту, фінансових послуг, ЖКГ, інфраструктури та зв`язку Управління Північного-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області, звільнивши її з посади заступника начальника відділу операційного аудиту Держфінінспекції в Полтавській області (а.с. 146-147).

01.03.2017 між Міністерством оборони України в особі начальника 179 об`єднаного навчально-тренувального центру військ зв`язку Збройних Сил України полковника Міцюка І.О. з одного боку, та громадянином України (військовослужбовцем) ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу (а.с. 150-152).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 від 01.03.2017 №21-РС призначено курсантом навчального зводу зв`язку навчальної роти зв`язку навчального батальйону зв`язку ОСОБА_1 (а.с. 158).

Наказом Північно-східного офісу Держаудитслужби від 12.04.2017 №186-о звільнено ОСОБА_1 , заступника начальника відділу контролю у галузі промисловості, енергетики, транспорту, фінансових послуг, ЖКГ, інфраструктури та зв`язку Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області з 13.04.2017 року у зв`язку зі вступом на військову службу відповідно до пункту 3 статті 36 КЗпП України (а.с. 14).

Позивач не погоджуючи із указаним наказом, звернулася до суду із цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за позивачем зберігається місце роботи, посада та середній заробіток на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичного звільнення з військової служби.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Отже, при прийнятті працівника на військову службу за контрактом під час дії особливого періоду за ним зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на строк до закінчення контракту або до дня фактичного звільнення з військової служби, незалежно від форми власності та підпорядкування роботодавця, що виключає можливість звільнення за пункту 3 частини першої статті 36 КЗпП України.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною третьою вказаної статті передбачено, що військовий обов`язок включає, зокрема, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу.

Відповідно до ч. 13 ст. 2 наведеного Закону виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною другої статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту".

Основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначені Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Згідно з частиною восьмою статті 4 Закону України "Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.

Частиною першою статті 1 вказаного Закону визначено, що особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

17.03.2014 виконуючим обов`язки Президента України видано Указ "Про часткову мобілізацію" №303/2014, пунктом 8 якого встановлено, що він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України (Закон України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" набрав чинності 18.03.2014). Згідно з пунктом 3 вказаного Указу мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.

06.05.2014 Указом виконуючого обов`язки Президента України №454/2014 "Про часткову мобілізацію" оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом (Закон України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" набрав чинності 07.05.2014).

Указом Президента України від 21.07.2014 №607/2014, який затверджено Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 22.07.2014 (набрав чинності 24.07.2014), оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Указом Президента України від 14.01.2015 №15 оголошено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом (Закон України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 15.01.2015 набрав чинності 20.01.2015).

Разом з тим, з моменту прийняття Президентом України Указу від 17.03.2014 "Про часткову мобілізацію" Збройні Сили України переведені на функціонування в умовах особливого періоду.

З наведеного вище визначення особливого періоду, згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" вбачається, що особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Отже, сама мобілізація не вичерпує завдань особливого періоду, а лише розпочинає його дію. Закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення такого стану, а тому суд зазначає, що на даний час в Україні діє особливий період.

Такий висновок наведений в постанові Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №819/799/16, який в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України має бути врахований судом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вирішуючи питання про звільнення позивача з посади заступника начальника відділу контролю у галузі промисловості, енергетики, транспорту, фінансових послуг, ЖКГ, інфраструктури та зв`язку Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області у зв`язку з прийняттям ОСОБА_1 на військову службу за контрактом, відповідач повинен був керуватись частиною другою статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", частиною третьою статті 119 КЗпП України, який передбачав збереження за позивачем місця роботи, посади і середнього заробітку на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичного звільнення з військової служби.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права викладена в постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №816/1155/16.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуваний наказ прийнятий з порушенням норм законодавства, що регулює спірні правовідносини, порушує гарантовані права позивача та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Отже ,колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з Північно-східного офісу Держаудитслужби на користь позивача підлягає грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 14.04.2017 по 14.02.2019 у розмірі 239290,47 грн з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність доводів, якими мотивовано судове рішення, зводяться до переоцінки належним чином проаналізованих судом першої інстанції доказів та не дають підстав вважати висновки суду помилковими, а застосування норм матеріального та процесуального права неправильним.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ

Враховуючи викладене, колегія суддів вказує, що судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 у справі № 440/4000/18 відсутні.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Північно-східного офісу Держаудитслужби залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 року по справі № 440/4000/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Калитка
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 04.07.2019 року