Справа № 1.380.2019.002722
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.002722
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в частині не призначення та не проведення ОСОБА_1 , звільненого на пенсію по хворобі, внаслідок отриманого захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ - 55% сум грошового забезпечення за 20 років вислуги, пункту б ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ від 29.07.1991 № 114, пункту а ст.13 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області привести в норму до діючого законодавства пенсійну справу № 91-10806 ОСОБА_1 у частині звільнення його по хворобі, внаслідок отриманого захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ - 55% сум грошового забезпечення за 20 років вислуги, пункту б ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ від 29.07.1991 № 114, пункту а ст. 13 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, призначити, нарахувати та виплачувати йому за 20 років вислуги 55% пенсії від відповідних сум грошового забезпечення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити, нарахувати та виплатити загальною сумою та одним платежем ОСОБА_1 недоотриману суму пенсійного забезпечення у розмірі 55 процентів сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше отриманих сум пенсії у розмірі 50% сум грошового забезпечення за 20 років вислуги, відповідно до пункту б ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ від 29.07.1991 № 114, пункту а ст.13 Закону України від 09.04.1992№ 2262-Х11, звільненого по хворобі, отриманого внаслідок захворювання з проходженням служби в органах внутрішніх справ із визначенням 55% сум відповідного грошового забезпечення за 20 років вислуги і статті 63 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, від 09.04.1992 №2262-ХІІ, починаючи з 01.01.1992 без обмеження строку (ч. 3 ст. 51 Закону України від 09.04.1992, № 2262);

- встановити судовий контроль за виконанням відповідачем рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 10.11.1991 начальник Львівського управління внутрішніх справ на транспорті МВС України полковник міліції ОСОБА_2 видав наказ № 103 о/с по особовому складу, згідно з яким відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено із органів внутрішніх справ по статі 64 пункт «б» (через хворобу) майора міліції ОСОБА_3 Романа ОСОБА_4 (Д-711135) інспектора чергового лінійного відділу внутрішніх справ на ст. Стрий з 19.11.1991. Зазначає, що з 01.01.1992 відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України №2263-12, пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», свідоцтва військово-лікарської комісії про хворобу від 14.07.1991 № 1677, наказу начальника Львівського управління внутрішніх справ на транспорті МВС України полковника міліції ОСОБА_2 від 10.11.1192 № 103 о/с, позивачу як звільненому по хворобі повинна була бути перерахована пенсія за вислугу 20 років у розмірі 55% від сум грошового забезпечення. Однак, пенсія за 20 років вислуги у розмірі 55% сум із грошового забезпечення, як звільненому по хворобі з органів внутрішніх справ, згідно з вимогами Постанови Верховної Ради України № 2263-12 від 09.04.1992 року, пенсійним державним органом так і не була перерахована.

Ухвалою від 31.05.2019 суддя відкрив спрощене провадження в адміністративній справі, відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву від 27.06.2019 (вх. № 22662), у якому зазначає, що за матеріалами пенсійної справи УВД Львівського облвиконкому, переданої Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області, ОСОБА_1 з 19.11.1991 призначена пенсія за вислугу років у розмірі 67% грошового забезпечення. Звертає увагу, що ОСОБА_1 звільнено у запас відповідно до п. б ст. 64 (через хворобу), а не у відставку через хворобу, як встановлено п. 65 б Положення № 114, тому підстави для виплати пенсії за вислугу років у розмірі 55% відповідних сум грошового забезпечення відсутні. Враховуючи, що на момент звільнення зі служби вислуга років ОСОБА_1 становила 29 років 02 місяці 23 дні, пенсія за вислугу років складала 67 % відповідних сум грошового забезпечення. Вважає, що позивачу правомірно та з дотриманням норм чинного законодавства, призначена пенсія у розмірі 67% сум грошового забезпечення. Разом з тим, повідомляє, що основний розмір пенсії на дату передачі матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 . Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області, становить 77% грошового забезпечення. Просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою від 01.07.2019 суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою від 01.07.2019 суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

Згідно з наказом від 10.11.1991 № 103 о/с позивач з 19.11.1991 звільнений з органів внутрішніх справ за ст. 64 п. "б" (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС.

Відповідно до свідоцтва про хворобу від 14.11.1991 № 1677 позивач визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.

Відповідачем з 19.11.1991 призначена пенсія позивачу за вислугу років у розмірі 67 % відповідних сум грошового забезпечення.

13.08.2018 позивач звернувся до Головного управління МВС України у Львівській області із запитом на отримання публічної інформації з приводу виплати пенсії.

Листом від 17.08.2018 № З-578/Зі/31/01-2018 Головне управління МВС України у Львівській області повідомило, що з 01.01.2007 органи внутрішніх справ позбавлені повноважень призначати, перераховувати та виплачувати пенсії. Цю функцію передано до Пенсійного Фонду України, куди передані всі пенсійні справи пенсіонерів МВС. Пенсійна справа ОСОБА_5 за № 91/10806 передана до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (акт приймання-передачі діючих пенсійних справ від 31.01.2007 № 4).

10.04.2018 позивач звернувся до Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області з запитом на отримання публічної інформації з приводу нарахування та виплати недоотриманої пенсії у розмірі 5 %.

За результатами розгляду вказаного запиту, відповідач листом від 03.05.2019 № 11685/03.29-15, повідомив, що відповідно до розрахунку вислуги років на пенсію від 19.11.1991 ОСОБА_5 звільнений у запас відповідно до п. "б" статті 64 (через хворобу) та вислуга років на день звільнення становить 29 років 02 місяці 22 дні. Оскільки, ОСОБА_5 звільнений у запас, а не у відставку, тому пенсія призначена і виплачується у розмірі 67 % сум грошового забезпечення.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо неперерахунку пенсії, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-XII від 09.04.1992 визначено умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Згідно з пунктом "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"право на пенсію за вислугу років мають: особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають на день звільнення зі служби вислугу на військовій службі або на службі в органах внутрішніх справ 20 років і більше.

Пунктом "а" статті 13 вказаного Закону визначено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 64 «б» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), зокрема, через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії.

Системний аналіз вказаних норм законодавства вказує, що для визначення відсотку грошового забезпечення, з якого проводиться обчислення розміру пенсії 50% чи 55% визначальне значення має звільнення зі служби "у відставку" чи "у запас".

Таким чином, вказані вище норми Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"передбачали, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які на день звільнення зі служби мають вислугу 20 років, пенсія за вислугу років призначається в розмірі 50 процентів відповідної суми грошового забезпечення.

У свою чергу, при звільненні особи рядового і начальницького складу зі служби «у відставку» за віком або за станом здоров`я, пенсія за вислугу років призначається в розмірі 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Суд встановив, що позивач відповідно до наказу Головного управління МВС України від 10.11.1991 № 103 о/с з 19.11.1991 звільнений з органів внутрішніх справ у запас за ст. 64 п. "б" (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС.

Пенсійний орган, листом від 03.05.2019 № 11685/03.29-15 повідомив позивачу про відсутність підстав для перерахунку пенсії в розмірі 55% відповідних сум грошового забезпечення оскільки, позивач звільнений через хворобу у запас, а не у відставку.

Враховуючи вищенаведене, у відповідача не було підстав призначати позивачу пенсію у розмірі 55% грошового забезпечення, оскільки з врахуванням вислуги років позивача (29 років 02 місяці 22 дні) розмір пенсії, виходячи з 55% відповідних сум грошового забезпечення, може призначатися лише особам, звільненим з військової служби у відставку за віком або станом здоров`я.

За таких підстав, суд дійшов висновку про те, що позивачу правомірно призначено пенсію за вислугу років в розмірі 67 % відповідних сум грошового забезпечення (67% за 29 років 02 місяці 22 дні), та, як наслідок, відповідачем не допущено протиправної бездіяльності в частині непризначення та непроведення ОСОБА_1 , звільненого на пенсію через хворобу, внаслідок отриманого захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ - 55% сум грошового забезпечення за 20 років вислуги, пункту б ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ від 29.07.1991 № 114, пункту а ст.13 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Підстави встановити судовий контроль за виконанням рішення відсутні, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись статями 9, 242- 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кедик М.В.