Справа № 500/1107/19
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про забезпечення позову

Справа № 500/1107/19

04 липня 2019 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі головуючого судді Мандзій О.П., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 12.11.2018 року №Ф-1405-50 про сплату боргу з єдиного внеску в розмірі 15819,54 грн.

Ухвалою суду від 15.05.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

Разом з позовною заявою, 14.05.2019 року позивачем подано до суду заява про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа вимоги Головного управління ДФС у Тернопільській області від 12.11.2018 року №Ф-1405-50 про сплату боргу з єдиного внеску в розмірі 15819,54 грн.

Ухвалою суду від 15.05.2019 року зупинено стягнення за виконавчим провадженням ВП №58861635 на підставі вимоги Головного управління ДФС у Тернопільській області від 12.11.2018 року №Ф-1405-50 про сплату боргу з єдиного внеску в розмірі 15819,54 грн. до набрання законної сили рішенням суду у справі №500/1107/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги.

Ухвалою суду від 11.06.2019 року прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої позовними вимогами є:

визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Тернопільській області від 12.11.2018 року №Ф-1405-50 про сплату боргу з єдиного внеску в розмірі 15819,54 грн.;

визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Тернопільській області від 11.02.2019 року №Ф-1405-50 про сплату боргу з єдиного внеску в розмірі 18276,72 грн.

На адресу суду 26.06.2019 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа вимоги Головного управління ДФС у Тернопільській області від 11.02.2019 року №Ф-1405-50 про сплату боргу з єдиного внеску в розмірі 18276,72 грн.

В обґрунтування вказаної заяви зазначено, що головним державним виконавцем Заліщицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області постановою ВП№59332635 від 12.06.2019 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання оскаржуваної вимоги від 11.02.2019 року №Ф-1405-50. Безсумнівною є та обставина, що на даний час існує реальна можливість початку державним виконавцем примусового виконання вимоги відповідача, оскарження якої, згідно з чинним законодавством, не зупиняє її виконання. Заявник вважає за необхідне забезпечити позов, так як сума недоїмки за оспорюванню вимогою є надто відчутною для позивача фізичної особи, то є очевидною небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останнього до ухвалення рішення в справі.

Також, заявник просить суд відстрочити сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову до прийняття судом рішення в даній справі з огляду на неможливість вчасно здійснити оплату, оскільки позивач тривалий час не має постійного доходу.

Як передбачено ч.1 ст.154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

На підставі наказів Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 року №33-В/г та від 18.06.2019 року №38-В/г головуючий суддя Мандзій О.П. в період з 19.06.2019 року по 03.07.2019 року перебував у відпустці.

У відповідності до ч.4 ст.154 КАС України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно з ч.1 ст.3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.4 вказаного Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Також, пп.6 п.3 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що ставки судового збору встановлюються у таких розмірах, зокрема, за подання до адміністративного суду заяви про забезпечення позову 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" від 23.11.2018 року № 2629-VIII встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року у розмірі 1921 гривня.

Таким чином, за подання до адміністративного суду заяви про забезпечення позову ставка судового збору становить 576,30 грн.

За нормами ч.1 ст.133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Ця норма кореспондується з приписами ст.8 Закону України "Про судовий збір", згідно ч.1 якої враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Враховуючи майновий стан та з метою забезпечення доступу заявника до правосуддя, суд вважає за необхідне відстрочити позивачу сплату судового збору до ухвалення рішення в даній адміністративній справі.

Дослідивши матеріали позову, виходячи з меж заявленого клопотання, системного аналізу положень чинного законодавства України і матеріалів справи, суд при вирішенні питання про забезпечення позову враховує наступне.

Приписами ч.1 ст.150 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 вказаної норми забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

З наведених приписів Закону вбачається, що загальною вимогою для розгляду і вирішення питання про забезпечення позову за ініціативою позивача є наявність відповідних підстав.

Суд зазначає, що за своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Тобто, забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа або до якого має бути поданий позов, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Згідно із ч.4 ст.150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Таким чином, ст.150 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити її.

Згідно п.5 ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Водночас, відповідно до ч.2 ст.151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Із системного аналізу вимог наведених статей вбачається, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини,

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що забезпечення позову є не тільки гарантією виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог, а й засобом запобігання порушення прав.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст.13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Як вбачається з заяви про забезпечення позову та доданих до неї матеріалів, 12.06.2019 року головним державним виконавцем Заліщицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області винесено постанову ВП№59332635 про примусове виконання виконавчого документа вимоги Головного управління ДФС у Тернопільській області від 11.02.2019 року №Ф-1405-50 про стягнення боргу по сплаті єдиного внеску в розмірі 2457,18 грн.

Водночас, правомірність вимоги від 11.02.2019 року №Ф-1405-50 є предметом судового розгляду у даній справі №500/1107/19 Тернопільським окружним адміністративним судом.

Згідно п.7 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

За змістом п.3 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 року за №508/26953, вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (ч.5 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження").

З наведених позивачем в поданій заяві доводів встановлено, що метою застосування запропонованих позивачем заходів забезпечення позову є унеможливлення стягнення коштів на підставі оскарженої вимоги відповідача до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Суд враховує, що подальше примусове виконання вимоги Головного управління ДФС у Тернопільській області від 11.02.2019 року №Ф-1405-50, яка є предметом судового оскарження в даній справі, може призвести до негативних фінансових наслідків для позивача у вигляді стягнення не лише суми штрафу на підставі постанови, а й витрат виконавчого провадження.

Встановлені судом обставини свідчать про обґрунтованість доводів позивача щодо існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі внаслідок вчинення державними виконавцями виконавчих дій на підставі оскарженої вимоги відповідача, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду або ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову саме зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа вимоги Головного управління ДФС у Тернопільській області від 11.02.2019 року №Ф-1405-50, а тому заява про забезпечення позову підлягає до задоволення.

Керуючись ст.133, 150-157, 243, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору задовольнити.

Відстрочити ОСОБА_1 сплату судового збору за подання до адміністративного суду заяви про забезпечення позову у розмірі 576 (п`ятсот сімдесят шість) гривень 30 (тридцять) копійок до ухвалення судового рішення у справі №500/1107/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Зупинити стягнення за виконавчим провадженням ВП №59332635 на підставі вимоги Головного управління ДФС у Тернопільській області від 11.02.2019 року №Ф-1405-50 про стягнення боргу по сплаті єдиного внеску в розмірі 2457,18 грн. до набрання законної сили рішенням суду у справі №500/1107/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги.

Реквізити сторін: позивач АДРЕСА_1 область, РНОКПП НОМЕР_1 ; відповідач 46003,вул. Білецька, 1, м.Тернопіль, .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повний текст ухвали складено 04 липня 2019 року.

Головуючий суддя Мандзій О.П.

Копія вірна

Суддя Мандзій О.П.