Справа № 420/1705/19
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1705/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

судді - Бутенка А.В.,

за участю секретаря - Філімоненка А.О.,

сторін:

представник позивача - ОСОБА_1 (за довіреністю),

відповідач - Кравцан М . М .

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан Марини Миколаївни (65009, м. Одеса, вул. Черняховоського, 6) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог.

З позовом до суду звернувся ОСОБА_2 до державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан Марини Миколаївни, в якому просить суд:

- Визнати дії державного реєстратора Кравцан Марини Миколаївни в відмові і в державної реєстрації нерухомого майна неправомірними.

- Зобов`язати зареєструвати право власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 на 1/7 жилого дому, що розташовано за адресою: АДРЕСА_2.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування адміністративного позову Позивачем зазначено, що Позивач звернувся для реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі судового рішення, яким визнано право власноті саме на житловий будинок за наявності довідки бюро технічної інвентаризації та технічного паспорту, однак у реєстрації права власності протиправно відмовлено через те, що в реєстрі прав на нерухоме майно за цією адресою зазначено домоволодіння. Крім того, рішення відповідача про відмову в державної реєстрації, в порушення п 61. Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141, було надано без проставлення підпису та печатки державного реєстратора, а також дати видачі та номеру.

23.04.2019 року, від Відповідача надійшов відзив на позов (а.с. 96-101). В обгрунтування відзиву зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки враховуючи наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, Відповідачем прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за №42383580, а тому, державний реєстратор, діяла в межах та у спосіб, визначених діючим законодавством.

Заяви, клопотання учасників справи.

18.06.2019 року від Позивача надійшли відповідь на відзив, в якій, Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог (а.с. 120-123).

25.06.2019 року від Відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких, Відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 128-131).

Інших заяв чи клопотань від сторін, до суду не надходило. Інші процесуальні дії судом не вчинялись.

Обставини справи.

Рішенням Малиновського районного суду м. одеси, по справі № 521/3489/17 від 22 травня 2018 року, яке набрало законної сили, було встановлено факт прийняття спадщини та за Позивачем було визнано право власності в порядку спадкування за законом на 1/7 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 18-23).

Для проведення державної реєстрації права власності Позивачем було подано наступні документи:

- заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22.05.2018 р. по справі 521/3489/17;

- технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна № 495747.36 від 16.07.2018 р., виданий КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради;

- лист № 495747.36 від 17.07.2018 р., виданий КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради.

30.07.2018 р. до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради Позивач звернувся із заявою за реєстраційним номером 29392542 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 14).

03.08.2018 р. на підставі статті 24 Закону та пунктів 18, 23 Порядку, Відповідачем, прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за №42383580 (а.с. 24).

Не погодившись з відмовою, яка викладена у рішенні №42383580 від 03.08.2018 р., позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Оцінюючи оскаржене рішення суб`єкта владних повноважень, суд виходить з приписів ч. 2 ст. 2 КАС України та доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Джерела права й акти їх застосування.

Згідно з ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і зозпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження до суду рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових та службових осіб.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

Приписами ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004р.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; державний реєстр речових прав на нерухоме - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Приписами п. 44 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011р. №1141 передбачено, що порядок прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування рішення державного реєстратора та скасування записів Державного реєстру прав встановлює Міністерство юстиції України.

Згідно з абз. 1, 2, п. 1.3 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.12.2011 року N93502/5, рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав приймає державний реєстратор прав на нерухоме майно (далі - державний реєстратор), яке оформлює за допомогою Державного реєстру прав у двох примірниках. У разі прийняття рішення державним реєстратором органу державної реєстрації прав один примірник рішення орган державної реєстрації прав видає або надсилає рекомендованим листом заінтересованій особі особисто або уповноваженій нею особі (далі - заявник), а другий державний реєстратор долучає до реєстраційної або облікової справи.

Відповідно до п. 2.6 цього Порядку, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про визнання права власності на об`єкт нерухомості, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Згідно з п 61. Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141 Витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав формується державним реєстратором за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав в електронній формі, що розміщується на веб-порталі Мін`юсту, та за бажанням заявника в паперовій формі на аркушах паперу форматом А4 (210 х 297 міліметрів) без використання спеціальних бланків, з проставленням підпису та печатки державного реєстратора.

Висновки суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд не погоджується з відмовою у державній реєстрації прав та їх обтяжень, яка викладена у рішенні №42383580 від 03.08.2018 року, виходячи з наступного.

Щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень на підставі судового рішення суд зазначає, що Конституція України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Ці положення також відображені у статтях 1, 11 Закону України «Про судоустрій України», із уточненням по колу осіб, а саме: судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об`єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України.

Суд критично відноситься до тверджень Відповідача про те, що із рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22.05.2018 р. по справі 521/3489/17, не можливо встановити на який саме об`єкт за Позивачем визнано право власності: на 1/7 частину одного із трьох житлових будинків під літерами «А», «Б» та «К», які є складовими частинами домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , або на 1/7 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 в цілому. Як вбачається із тексту мотивувальної частини рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22.05.2018 р. по справі 521/3489/17, за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/7 частки у вказаному домоволодінні по АДРЕСА_2 .

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні законодавчо визначені підстави для прийняття рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за №42383580 від 03.08.2018 року.

Одним із головних принципів адміністративного судочинства, відповідно до ст. 2 КАС України є принцип верховенства права. Відповідно до ст. 3 Конституції України та ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

В адміністративному судочинстві, принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При цьому, суд при вирішенні цього спору застосовує закріплений у судовій практиці Європейського Суду з прав людини принцип "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Європейський суд з прав людини висловив позицію у справі "Щокін проти України" (рішення від 14.10.2010), у якій дійшов висновку, що "…перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним".

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення діяв без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), та без дотримання принципу верховенства права.

Приймаючи до уваги викладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд дійшов висновку про необхідність скасування протиправного рішення державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан Марини Миколаївни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 42383580 від 03 серпня 2018 року.

Що стосується позовної вимоги, в якій позивач просить зобов`язати зареєструвати право власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 на 1/7 жилого дому, що розташовано за адресою: АДРЕСА_2 , суд зазначає наступне.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень в межах такої перевірки.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Державний реєстратор - це посадова особа, яка діє від імені держави, представляє її інтереси і наділяється владними повноваженнями щодо внесення відповідних записів до реєстрів. З аналізу норм статей 6 та 10 Закону встановлено, що державними реєстраторами являються державні службовці, районних державних адміністрацій, посадові особи органів місцевого самоврядування, працівники акредитованих суб`єктів, приватні нотаріуси, приватні та державні виконавці, на яких покладено обов`язок щодо державної реєстрації.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що суб`єкт державної реєстрації прав має виключну компетенцію в питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами. До виключної компетенції суб`єкта державної реєстрації належить і прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень чи відмову у реєстрації за наявності до того передбачених законом підстав, а тому суд не вправі втручатися у діяльність органу державної реєстрації прав, зобов`язуючи його приймати такі рішення.

Така правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі 819/1849/13-а та у постанові Вищого адміністративного суду України від 24.03.2016 року по справі К/800/22687/15.

Отже, вирішення питань щодо прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень чи відмову у реєстрації належить до виключної компетенції відповідача.

У відповідності з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року (надалі також "Рекомендація R (80)2") під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин Рекомендація Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів.

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі №815/3799/17, від 21 серпня 2018 року у справі №810/3393/17.

Окрім того, згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що належним захистом порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про державну реєстрацію права власності від 30.07.2018 року за реєстраційним номером 29392542, оскільки саме по собі судове рішення про визнання протиправним та скасування рішення, не відновлює порушеного права позивача.

При цьому суд зазначає, що при прийнятті в подальшому відповідачем рішення, останній не вправі відмовляти позивачу у державній реєстрації прав та їх обтяжень з тих самих підстав.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 2 ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 143, 241-246, 250-251 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан Марини Миколаївни (65009, м. Одеса, вул. Черняховоського, 6) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан Марини Миколаївни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 42383580 від 03 серпня 2018 року.

Зобов`язати державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан Марину Миколаївну, повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про державну реєстрацію права власності від 30.07.2018 року за реєстраційним номером 29392542.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 . (код РНОКПП НОМЕР_1 ) з державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан Марини Миколаївни, сплачений судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 04.07.2019 року.

Суддя Бутенко А.В.

.