Справа № 1340/5945/18
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1340/5945/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Карпи А.В.,

представника позивача Стасів А.П.,

представника відповідача Бугайчук А.А. ,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправним та скасування рішень в частині,-

ВСТАНОВИВ:
На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Національного агентства з питань запобігання корупції (м. Київ, бульвар Дружби Народів, 28) (далі - НАЗК), із врахуванням збільшених позовних вимог просить суд:

- визнати протиправним та скасувати п. 2 Рішення НАЗК № 2485 від 02.11.2018 року Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (виправлена), поданої ОСОБА_1 , начальником Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного, та внесення змін до рішень Національного агентства з питань запобігання корупції від 21.08.2017 року №516 та від 20.10.2107 року №1008, в частині зазначення недостовірних відомостей щодо транспортних засобів, що є об`єктами права власності третіх осіб, щодо яких суб`єкт декларування може прямо вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними;

- визнати протиправним та скасувати п. 1 Рішення НАЗК №2486 від 02.11.2018 року Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , начальником Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного), в частині зазначення недостовірних відомостей щодо об`єкта нерухомості, який знаходиться у нього та члена його сім`ї на праві користування, та щодо транспортних засобів, що є об`єктами права власності третіх осіб, щодо яких суб`єкт декларування може прямо вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.

Ухвалою суду від 12 грудня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 28.02.2019 року було задоволено клопотання позивача та представника відповідача про витребування доказів у справі №1340/5945/18, а саме:

витребувано інформацію в Адміністрації Державної прикордонної служби України (01601, м.Київ, вул.Володимирська, 26) про перетин державного кордону України в період 2015-2016 р.р. транспортними засобами LEXUS LX570, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 та VOLKSWAGEN PASSAT, 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , з інформаційно-телекомунікаційної системи прикордонного контролю «Гарт-1», із зазначенням дати та місця перетину кордону, персональних даних водія та пасажирів, які при перетині кордону знаходилися у ньому; письмову інформацію з Інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система «Аркан») про перетин державного кордону України ОСОБА_1 в період 2015-2016 р.р. транспортними засобами LEXUS LX570, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 та VOLKSWAGEN PASSAT, 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 ;

витребувано у Львівської митниці ДФС письмову інформацію про перетин державного кордону України на пункті пропуску «Краківець» транспортним засобом LEXUS LX570, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 25.01.2016 року в режимі виїзд з України та 28.01.2016 року в режимі в`їзд в Україну з автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор-2006», із зазначенням персональних даних водія та пасажирів, які при перетині кордону знаходилися у ньому.

На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів від 28.02.2019 року від Державної прикордонної служби України та Львівської митниці ДФС надійшли до суду витребувані документи та відповідна інформація.

Ухвалою суду від 16.05.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що відповідачем на підтвердження прийнятих ним рішень не надано жодних доказів користування позивачем автомобілями VOLKSWAGEN PASSAT 2014 року випуску д.н.з. НОМЕР_4 , що належить на праві власності ОСОБА_2 та LEXUS LX570 2008 року випуску д.н.з. НОМЕР_2 , що належав на праві власності ОСОБА_3 , а тому у нього відсутній обов`язок відображати зазначені автомобілі у свої е-деклараціях за 2015 та 2016 роки. В частині визнання протиправним та скасування п. 1 Рішення НАЗК №2486 від 02.11.2018 року про зазначення недостовірних відомостей щодо об`єкта нерухомості мотивував тим, що за адресою АДРЕСА_2 він не проживав та не користувався за вказаною адресою жодним житловим приміщенням. Це його місце реєстрації, так як він військовослужбовець. У судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та у відповіді на відзив, просив суд позов задоволити повністю.

На заперечення позовних вимог представником відповідача під час підготовчого провадження було надіслано відзив на позовну заяву від 02.01.2019 року за вх. № 75. У відзиві представник відповідача послався на те, що в ході проведення перевірки е-декларації за 2015 та 2016 роки поданих ОСОБА_1 встановлено, що він упродовж 2015-2016 року користувався автомобілем VOLKSWAGEN PASSAT 2014 року випуску д.н.з. НОМЕР_4 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджується довіреністю, яка посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дитюк Г.М. від 28.12.2015 року, виданою ОСОБА_2 , згідно якої він уповноважив позивача, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 користуватися та розпоряджатися своїм автомобілем, а тому позивач повинен був відобразити користування таким автомобілем у своїх е-деклараціях за 2015-2016 роки.

Також, як слідує з відзиву, в ході проведення перевірки е-декларації за 2015 та 2016 роки поданих ОСОБА_1 встановлено, що він упродовж 2015-2016 року користувався автомобілем LEXUS LX570 2008 року випуску д.н.з. НОМЕР_2 , що належав на праві власності ОСОБА_3 , що підтверджується довіреністю, яка посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дитюк Г.М. від 28.04.2015 року, виданою ОСОБА_3 , згідно якої вона уповноважила позивача, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 користуватися та розпоряджатися своїм автомобілем, а тому позивач повинен був відобразити користування таким автомобілем у своїх е-деклараціях за 2015-2016 роки. Крім того, відповідачем до відзиву додано дані з Інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, згідно яких 28.01.2016 року позивач в`їхав на територію України як водій легкового автомобіля LEXUS LX570 2008 року випуску д.н.з. НОМЕР_2 , а отже позивач фактично користувався цим автомобілем.

Крім того, у відзиві відповідач не погоджується з вимогою позивача про визнання протиправним та скасування п. 1 Рішення НАЗК №2486 від 02.11.2018 року в частині зазначення недостовірних відомостей щодо об`єкта нерухомості, який знаходиться у нього та члена його сім`ї на праві користування з тих підстав, що позивач зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . Згідно ст.ст. 3, 6, 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні для реєстрації особа повинна надати документи про право проживання у житлі чи інше право користування житловим приміщенням, тому для реєстрації місця проживання позивач повинен був проживати у вказаному житлі або користуватися ним.

Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву та просив суд у позові відмовити повністю.

Під час підготовчого провадження позивачем було подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що ОСОБА_1 не користувався автомобілями VOLKSWAGEN PASSAT 2014 року випуску д.н.з. НОМЕР_4 та LEXUS LX570 2008 року випуску д.н.з. НОМЕР_2 , та пояснив, що про існування довіреностей на вказані автомобілі позивачу не було відомо, оскільки а ні нотаріус, а ні довірителі не повідомляли його про видачу довіреностей. Аналогічні пояснення позивач надав органу НАЗК при повній перевірці його е-декларацій за 2015-2016 роки. Що стосується перетину позивачем кордону України 28.01.2016 року в якості водія автомобіля LEXUS LX570 2008 року випуску д.н.з. НОМЕР_2 , вважає такі дані недостовірними та неправдивими, повністю заперечує факт керування цим автомобілем при перетині кордону та зазначає, що в цей момент він був пасажиром даного автомобіля.

З приводу доводів представника відповідача щодо користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_2 позивач зазначив, що згідно Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні військовослужбовець може бути зареєстрованим за місцем проходження військової служби в частині, з цього приводу йому для реєстрації видається довідка про проходження служби у військовій частині за підписом командира військової частини за встановленою формою, оскільки за адресою м. Львів, вул. Героїв Майдану, 32 знаходиться Академія сухопутних військ імені Петра Сагайдачного, яка є місцем проходження служби ОСОБА_1 , то для реєстрації місця проживання йому не обов`язково проживати чи користуватися житлом за вказаною адресою.

Дослідивши доводи позову, зібрані у справі докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, заслухавши пояснення свідків, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Статтею 2 Закону України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 № 1700-VII (далі-Закон №1700-VII) встановлено, що відносини, що виникають у сфері запобігання корупції, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, цим та іншими законами, а також прийнятими на їх виконання іншими нормативно-правовими актами.

З 01 вересня 2016 року в Україні стартувала та діє система електронного декларування.

Згідно ч. 1 ст .45 Закону №1700-VII особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону України "Про запобігання корупції" у декларації зазначаються зокрема відомості про: прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків (серія та номер паспорта громадянина України, якщо особа через свої релігійні переконання відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний орган центрального органу виконавчої влади, відповідальний за формування державної податкової політики, і має про це відмітку у паспорті громадянина України) суб`єкта декларування та членів його сім`ї, зареєстроване місце проживання, а також місце фактичного проживання або поштову адресу, на яку суб`єкту декларування Національним агентством може бути надіслано кореспонденцію, місце роботи (проходження служби) або місце майбутньої роботи (проходження служби), займану посаду, або посаду, на яку претендує, та категорію посади (якщо така є) суб`єкта декларування; об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування та членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право. Такі відомості включають:

а) дані щодо виду, характеристики майна, місцезнаходження, дату набуття майна у власність, оренду або інше право користування, вартість майна на дату набуття його у власність, володіння або користування;

б) у разі якщо нерухоме майно перебуває у спільній власності, про усіх співвласників такого майна вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. У разі якщо нерухоме майно перебуває в оренді або на іншому праві користування, про власника такого майна також вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;

7) отримані (нараховані) доходи, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки та інші доходи.

В силу приписів абзацу 1 ч. 1 ст. 50 Закону №1700-VII, повна перевірка декларації полягає у з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення і може здійснюватися у період здійснення суб`єктом декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності.

Обов`язковій повній перевірці підлягають декларації службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, суб`єктів декларування, які займають посади, пов`язані з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством.

Обов`язковій повній перевірці також підлягають декларації, подані іншими суб`єктами декларування, у разі виявлення у них невідповідностей за результатами логічного та арифметичного контролю.

Національне агентство проводить повну перевірку декларації, а також самостійно проводить повну перевірку інформації, яка підлягає відображенню в декларації, щодо членів сім`ї суб`єкта декларування у випадках, передбачених частиною сьомою статті 46 цього Закону.

Національне агентство проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.

Механізм проведення Національним агентством з питань запобігання корупції контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 50 Закону України "Про запобігання корупції" визначений Порядком проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що затверджений Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.02.2017 № 56 (далі - Порядок № 56).

Відповідно до п.1 Порядку № 56, встановлено, що він визначає механізм проведення Національним агентством з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 50 Закону України "Про запобігання корупції".

Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку № 56 терміни вживаються у таких значеннях: достовірність задекларованих відомостей - відповідність дійсності відомостей, зазначених у декларації суб`єкта декларування, у разі не встановлення Національним агентством недостовірності задекларованих відомостей у встановленому Законом порядку шляхом здійснення контролю та повної перевірки декларації; недостовірність задекларованих відомостей - невідповідність дійсності відомостей, зазначених у декларації суб`єкта декларування, що встановлюється на підставі відомостей, отриманих Національним агентством у встановленому Законом порядку шляхом здійснення контролю та повної перевірки декларації.

Пункт 3 розділу І Порядку № 56 встановлює, що контроль та повна перевірка декларації здійснюються за принципами: 1) верховенства права; 2) рівності та гарантування прав і законних інтересів усіх суб`єктів декларування; 3) об`єктивності, неупередженості та безсторонності рішень і дій Національного агентства, уповноважених ним осіб; 4) достовірності і повноти інформації, що використовується Національним агентством, правомірності одержання та використання такої інформації; 5) неприпустимості свавільного втручання у сферу особистого життя суб`єкта декларування, окрім як у межах та у спосіб, що передбачені Законом; 6) гарантування права на судовий захист суб`єктів декларування.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку № 56 повна перевірка декларації може проводитися у період здійснення суб`єктом декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності і полягає у:

1) з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей;

2) з`ясуванні точності оцінки задекларованих активів;

3) перевірці на наявність конфлікту інтересів;

4) перевірці на наявність ознак незаконного збагачення.

Повна перевірка декларацій (декларації) проводиться за рішенням Національного агентства, в якому надається доручення його члену провести повну перевірку декларацій (декларації) (далі - Рішення про проведення перевірки) через працівників структурного підрозділу його апарату, діяльність яких пов`язана зі здійсненням такої функції Національного агентства. Рішення про проведення перевірки повинно містити інформацію, яка дає змогу ідентифікувати декларацію (декларації), щодо якої (яких) проводиться повна перевірка, та суб`єкта (суб`єктів) декларування, який (які) подав (подали) таку (такі) декларацію (декларації), якщо інше не передбачено цим Порядком.

Згідно з пунктом 6 Порядку повна перевірка декларації передбачає такі дії:

1) прийняття Рішення про проведення перевірки;

2) аналіз відомостей про об`єкти декларування (об`єкти нерухомості; об`єкти незавершеного будівництва (в тому числі інформація щодо власника або користувача земельної ділянки); цінне рухоме майно (крім транспортних засобів); цінне рухоме майно - транспортні засоби; цінні папери; інші корпоративні права; юридичні особи, кінцевим бенефіціарним власником (контролером) яких є суб`єкт декларування або члени його сім`ї; нематеріальні активи; доходи, у тому числі подарунки; грошові активи; фінансові зобов`язання; видатки та правочини суб`єкта декларування; посади чи роботи за сумісництвом суб`єкта декларування; членство суб`єкта декларування в об`єднаннях (організаціях) та входження до їх органів), зазначені в деклараціях суб`єкта декларування, та їх порівняння з відомостями з реєстрів, баз даних, інших інформаційно-телекомунікаційних систем державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, що можуть містити інформацію про об`єкти декларування, які мають відображатися в декларації;

3) створення, збирання, одержання, використання інформації, яка є необхідною для повної перевірки декларації, з використанням джерел інформації, визначених пунктами 8 - 11 цього розділу;

4) направлення Національним агентством відповідному суб`єкту декларування листа з пропозиціями надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів та розгляд і врахування наданих ним пояснень та/або копій підтвердних документів під час проведення повної перевірки декларації у порядку та на умовах, визначених пунктом 12 цього розділу;

5) прийняття Національним агентством Рішення про результати здійснення повної перевірки декларації.

Пункт 8 Порядку передбачає, що під час повної перевірки декларацій Національне агентство використовує такі джерела інформації:

1) відомості, отримані з реєстрів, баз даних, інших інформаційно-телекомунікаційних систем державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, а також відомості з реєстрів, баз даних іноземних держав, що можуть містити інформацію, яка має відображатись у декларації;

2) відомості, надані суб`єктом декларування, стосовно якого проводиться перевірка, з власної ініціативи чи за запитом Національного агентства щодо документального підтвердження або пояснення зазначених у декларації відомостей;

3) відомості, що надходять (отримані) від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань, а також від державних та інших компетентних органів влади іноземних держав;

4) відомості із засобів масової інформації, мережі Інтернет, які стосуються конкретного суб`єкта декларування та містять фактичні дані, що можуть бути перевірені.

При проведенні повної перевірки декларації Національне агентство зобов`язане забезпечити використання лише достовірної інформації, одержаної від суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань, із засобів масової інформації, мережі Інтернет.

Відповідно до пункту 9 Порядку у разі необхідності з метою здійснення повної перевірки декларації Національне агентство має право направляти запити про надання документів чи інформації до державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань. Зазначені суб`єкти зобов`язані надавати запитувані Національним агентством документи чи інформацію упродовж десяти робочих днів з дня одержання запиту.

Для перевірки інформації про об`єкти декларування, що зазначені у декларації, Національне агентство має право отримувати інформацію з відкритих баз даних, реєстрів іноземних держав, у тому числі після внесення плати за отримання відповідної інформації відповідно до законодавства, якщо така плата вимагається для доступу до інформації.

Згідно з пунктом 12 Порядку у разі виявлення Національним агентством протягом повної перевірки декларації ознак недостовірності задекларованих відомостей, неточності оцінки задекларованих активів, конфлікту інтересів, незаконного збагачення Національне агентство направляє відповідному суб`єкту декларування відповідний лист з пропозиціями надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів.

Такий лист повинен містити посилання на конкретні відомості у декларації, щодо яких пропонується надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів, а також відомості про підстави проведення перевірки декларації та таких конкретних відомостей. Такий лист може містити конкретні запитання Національного агентства щодо відомостей, зазначених у декларації.

Надані суб`єктом декларування письмові пояснення та/або копії підтвердних документів є обов`язковими до розгляду та врахування Національним агентством під час проведення повної перевірки декларації та вирішення питання щодо дотримання суб`єктом декларування вимог Закону при складанні та поданні декларації.

Вказані норми законодавства вказують, що повна перевірка декларації на предмет достовірності задекларованих відомостей проводиться НАЗК шляхом аналізу відомостей про об`єкти декларування, зазначені в декларації суб`єкта декларування, та їх порівняння з відомостями з реєстрів, баз даних, інших інформаційно-телекомунікаційних систем державних органів, органів місцевого самоврядування, а при прийнятті рішення за результатами повної перевірки декларації мають враховуватись, як відомості, отримані із реєстрів, баз даних, інших інформаційно-телекомунікаційних систем державних органів та, отримані від державних органів щодо предмета перевірки, так і відомості, надані суб`єктом декларування, стосовно якого проводиться перевірка, щодо документального підтвердження або пояснення зазначених у декларації відомостей.

Тобто, рішення НАЗК про результати повної перевірки декларації повинно бути об`єктивним, ґрунтуватись на достовірній і повній інформації та прийматись на підставі всебічного аналізу.

Відповідно до пункту 14 розділу III Порядку №56, повна перевірка декларації за цим Порядком здійснюється упродовж 60 календарних днів з дня прийняття Рішення про проведення перевірки.

У разі необхідності строки проведення повної перевірки декларації можуть бути продовжені, але не більше ніж на сукупний строк у 30 календарних днів. Рішення про продовження повної перевірки декларації приймається Національним агентством у випадку неотримання відповідей та/або інформації по суті, необхідних для проведення повної перевірки декларації, у відповідь на запити (листи) Національного агентства до: 1) державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань; 2) суб`єкта декларування з проханням надати пояснення щодо відомостей, зазначених у декларації.

Досліджуючи оскаржуване рішення та предмет його об`єктивності та повноти врахування відомостей при його прийнятті по кожному епізоду встановленого порушення, суд звертає увагу на наступне.

ОСОБА_1 , з 2002 року перебуває на посаді начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та є посадовою особою вищого офіцерського складу.

Відповідно до вимог ст. 45 та примітки до ст. 50 Закону України Про запобігання корупції він є службовою особою, яка займає особливо відповідальне становище, та зобов`язаний щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

На підставі цього, ОСОБА_1 щорічно, у визначений Законом строк, подавалися відповідні е-декларації, зокрема е-декларації за 2015 (виправлена) та 2016 роки.

На підставі інформації отриманої від Національного антикорупційного бюро України Національним агентством з питань запобігання корупції відносно ОСОБА_1 було прийнято рішення №516 від 21.08.2017 року Про проведення повної перевірки декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 та 2016 роки, а також Рішення НАЗК №1008 від 20.10.2017 року Про продовження строку повної перевірки декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 та 2016 роки, згідно яких уповноваженою особою НАЗК була проведена повна перевірка декларацій поданих ОСОБА_1 , як особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 (виправлена) та 2016 роки.

В ході перевірки Національне агентство з питань запобігання корупції надіслало ОСОБА_1 запити від 05.10.2017 року №55-08/35446/17 та 08.11.2017 року №55-08/40432/17 щодо надання пояснень та копій підтверджуючих документів.

На зазначені запити ОСОБА_1 було скеровано пояснення із доданням копій підтверджуючих документів, які були долучені Національним агентством під час проведення повної перевірки декларацій та вирішення питання щодо дотримання суб`єктом декларування вимог закону при складанні та поданні декларацій.

За результатами проведеної перевірки НАЗК були прийняті Рішення №2485 від 02.11.2018 року Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (виправлена), поданої ОСОБА_1 , начальником Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного, та внесення змін до рішень Національного агентства з питань запобігання корупції від 21.08.2017 року №516 та від 20.10.2107 року №1008, а також Рішення №2486 від 02.11.2018 року Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , начальником Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного.

За результатами повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (виправлена), поданої ОСОБА_1 органом НАЗК встановлено, що суб`єкт декларування при складанні та поданні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (виправлена) зазначив недостовірні відомості: про об`єкт нерухомості, який знаходиться у нього та члена його сім`ї на праві користування; транспортні засоби, що є об`єктами права власності третіх осіб, щодо яких він може прямо вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними; про отриманий (нарахований) ним дохід; його членство у громадському об`єднанні, чим не дотримав вимоги пунктів 2, 7, 12 частини першої та вимоги частини третьої статті 46 Закону України Про запобігання корупції.

За результатами повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , органом НАЗК встановлено, що суб`єкт декларування при складанні та поданні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік зазначив недостовірні відомості:

про об`єкт нерухомості, який знаходиться у нього та члена його сім`ї на праві користування;

тип права на об`єкти нерухомості суб`єкта декларування та члена його сім`ї;

об`єкт нерухомості, який не підлягав декларуванню;

тип права суб`єкта декларування на транспортний засіб;

транспортні засоби, що є об`єктами права власності третіх осіб, щодо яких він може прямо вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними, чим не дотримав вимоги пунктів 2, 3 частини першої та вимоги частини третьої статті 46 Закону України Про запобігання корупції.

Погодившись із окремими пунктами рішень, позивач вніс зміни до своїх е-декларацій за 2015 та 2016 роки.

Водночас, що стосується даних про користування автомобілями LEXUS та VOLKSWAGEN, то відповідач у своїх пояснення для НАЗК зазначив, що такими автомобілями не користувався і не був обізнаний про наявність довіреностей на ці автомобілі видані на його ім`я, а тому відмовився вносити щодо них зміни до своїх е-декларацій.

Також позивач відмовився вносити зміни до е-декларації за 2016 році, що стосується його користування житлом за адресою АДРЕСА_2 , зазначивши в поясненнях для НАЗК, що не користувався таким гуртожитком у 2016 році, а тому й не відобразив у своїй е-декларації за 2016 рік, а лише зазначав , як місце реєстрації його як військовослужбовця.

Позивач, не погодившись із винесеними відповідачем рішеннями, оскаржив їх в судовому порядку.

Вивчивши письмові докази, суд встановив наступне.

З світлокопії паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_5 , виданого Ізяславським РВ УМВСУ у Хмельницькій області 04.04.1996 року слідує, що на сторінці 14 міститься запис про місце реєстрації АДРЕСА_2 без зазначення квартири тощо.

З е-декларації ОСОБА_1 за 2016 рік (витяг з офіційного сайту НАЗК) слідує, що у розділі 3 Об`єкти нерухомості декларантом зазначено користування ним та членами сім`ї (дружиною позивача) двома об`єктами нерухомості: житловим будинком в с. Солонка Пустомитівського району Львівської області та квартирою у м. Львові. Жодного гуртожитку (кімнати гуртожитку), як об`єкта нерухомості на праві користування декларантом не зазначено.

Зі змісту рішення НАЗК №2485 від 02.11.2018 року слідує, що в його описовій частині відповідач покликається на пояснення ОСОБА_1 щодо причин невідображення даних про користування автомобілями LEXUS та VOLKSWAGEN у е-декларації за 2015 рік, а саме що він вказаними автомобілями прямо чи опосередковано не розпоряджався. В той час, зазначено, що ОСОБА_1 не заперечив факт наявності довіреностей на користування вказаними транспортними засобами.

Зі змісту рішення НАЗК №2486 від 02.11.2018 року слідує, що в його описовій частині відповідач також покликається на пояснення ОСОБА_1 щодо причин невідображення даних про користування автомобілями LEXUS та VOLKSWAGEN у е-декларації за 2016 рік, а саме, що він вказаними автомобілями прямо чи опосередковано не розпоряджався. В той же час зазначено, що ОСОБА_1 не заперечив факт наявності довіреностей на користування вказаними засобами.

Як слідує з письмових пояснень ОСОБА_1 , складених на вимогу НАЗК №55-08/35446/17 від 05.10.2017 року у зв`язку з повною перевіркою його е-декларацій за 2015 рік, 2016 роки, декларант пояснив, що автомобілями LEXUS та VOLKSWAGEN у 2015-2016 роках не користувався, не розпоряджався про наявність довіреностей від третіх осіб про уповноваження його на вчинення певних дій щодо цих транспортних засобів обізнаний не був.

Аналогічно ОСОБА_1 пояснив причини невідображення ним місця реєстрації ( АДРЕСА_2 ) у розділі 3 об`єкти нерухомості з покликанням на відповідні офіційні роз`яснення НАЗК щодо подачі е-декларацій, що розміщенні на офіційному сайті цього органу.

Згідно довіреності від 28.12.2015 року, посвідченої нотаріусом, ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 на експлуатацію та розпорядження автомобілем VOLKSWAGEN PASSAT, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_3 .

За заявою ОСОБА_2 від 28.11.2018 року дію вказаної довіреності припинено з 05.12.2018 року.

Згідно довіреності від 28.04.2015 року, посвідченої приватним нотаріусом, ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , на експлуатацію та розпорядження автомобілем LEXUS LX570, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_1 .

Як слідує з договору купівлі-продажу від 16.11.2016 року, ОСОБА_6 , діючи по довіреності від ОСОБА_3 , продав автомобіль LEXUS LX570, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_1 третій особі.

Згідно листа-повідомлення страхової компанії Інго Україна №17 від 14.01.2019 року та витягу з баз даних страхової компанії слідує, що в період з 24.01.2016 року по 07.02.2016 року страховий поліс зелена карта на автомобіль LEXUS LX570, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_1 був виданий на ОСОБА_6 .

Відповідно до даних Державної прикордонної служби України з Інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон на автомобілі LEXUS LX570, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_1 при перетині кордону 25.01..2016 року в режимі виїзд з України зазначено 5 осіб без персоніфікації водія транспортного засобу, а 28.01.2016 року в режимі в`їзд в Україну зазначено 5 осіб, при чому вказано, що водієм був ОСОБА_1 .

Як слідує з даних Львівської митниці ДФС України від 12.03.2019 року на автомобілі LEXUS LX570, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_1 при перетині кордону 25.01.2016 року в режимі виїзд з України та 28.01.2016 року в режимі в`їзд в Україну водієм був ОСОБА_6 .

Згідно письмової інформації приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Дитюк Г.М. від 14.05.2019 року, при посвідченні довіреностей від 25.12.2015 року щодо автомобіля VOLKSWAGEN та від 28.04.2015 року щодо автомобіля LEXUS були присутні лише довірителі, повірених осіб не було.

Суд проаналізувавши цивільне законодавство на предмет визначення довіреності, як одностороннього правочину, встановив наступне.

Відповідно до вимог ч. 1-5 ст. 202 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦКУ) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Згідно ч. 1 ст. 214 ЦКУ особа, яка вчинила односторонній правочин, має право відмовитися від нього, якщо інше не встановлено законом. Якщо такою відмовою від правочину порушено права іншої особи, ці права підлягають захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 219 ЦКУ у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Згідно ч. 1-3 ст. 237 ЦКУ представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ч. 1-3 ст. 244 ЦКУ представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може грунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Судом встановлено, що довіреність це односторонній правочин, при якому довіритель може видати таку довіреність без присутності (участі) представника (відсутня обов`язкова вимога щодо участі представника при видачі довіреності). Також, ст. 249 ЦКУ передбачено, що особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника. Однак, жодною нормою Цивільного кодексу не передбачено обов`язок повідомити представника про видачу такої довіреності.

Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (чинний в період з 2015 року і по сьогодні) встановлено, що цей порядок регулює процедуру вчинення нотаріальних дій, в тому числі, і видачу довіреностей. Пунктами 1 та 2 глави 3 вказаного Порядку передбачено, що при вчиненні нотаріальної дії нотаріус установлює особу, що звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється нотаріусом за документами, передбаченими Законом. З цього слідує, що при видачі довіреності обов`язкова участь (присутність) довірителя.

Однак, у цьому Порядку, як і у Цивільному кодексі України, також не передбачено вимоги про обов`язкову присутність (участь) представника при видачі довіреності, якою таку особу уповноважують розпоряджатися визначеним майном.

Крім того, вказаним Порядком, як спеціальним актом, який регулює порядок видачі та нотаріального посвідчення довіреностей, не передбачено вимоги та процедури повідомлення особи, яку уповноважують на вчинення тих чи інших дій, про видачу такої довіреності.

Таким чином, чинне законодавство не передбачає участі представника (довіреної особи) при видачі довіреності, якою його уповноважують розпоряджатися тим чи іншим майном. Обов`язковою є лише участь довірителя, як особи яка видає довіреність, оскільки він своїм підписом завіряє таку довіреність.

Також, у разі коли особа, яку уповноважують довіреністю розпоряджатися майном, не була присутня при видачі такого документа, чинним законодавством не передбачено обов`язку повідомлення її про видачу та існування такої довіреності.

Щодо висновків відповідача в оскаржуваному рішенні, а саме щодо невідображення даних позивача у е-декларації про користування автомобілями VOLKSWAGEN та LEXUS за 2015 2016 роки, то суд ще допитав свідків з цього приводу.

Свідок ОСОБА_8 , допитаний в судовому засіданні повідомив, що приблизно в квітні 2014 році його дружина, ОСОБА_9 , придбала для сімейних потреб автомобіль LEXUS LX570, за спільні кошти. Пізніше у квітні 2015 році цей автомобіль набула у власність її бабуся, ОСОБА_3 . У тому ж році ОСОБА_10 вирішив придбати цей автомобіль у ОСОБА_3 , однак у нього не було достатньо коштів для оплати всієї суми за автомобіль. З метою продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_11 були домовленості про оформлення довіреності на ім`я ОСОБА_4 та передачі йому в користування цього автомобіля, а після повної оплати повинна була передати у власність. 28.04.2015 року ОСОБА_3 видала довіреність якою уповноважила ОСОБА_4 та ОСОБА_1 користуватися автомобілем LEXUS LX570 2008 року випуску д.н.з. НОМЕР_2 . Також ОСОБА_12 повідомив, що йому не відомо чи ОСОБА_13 користувався, як водій, вказаним вище автомобілем, однак він інколи перебував в ньому в якості пасажира.

Що стосується автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT 2014 року випуску д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_8 повідомив, що ОСОБА_14 , власник цього автомобіля, видав довіреність, якою уповноважив його, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 користуватися та розпоряджатися цим автомобілем. Про видачу довіреності його повідомив особисто ОСОБА_14 та пояснив, що видав цю довіреність, щоб за потреби ОСОБА_8 міг розпоряджатись автомобілем VOLKSWAGEN PASSAT 2014 року випуску д.н.з. НОМЕР_4 у випадку його перебування закордоном.

Свідок ОСОБА_9 допитана в судовому засіданні зазначила, що вона придбала автомобіль LEXUS LX570 2008 року випуску д.н.з. НОМЕР_2 у квітні 2014 році для потреб сім`ї, за свої власні кошти. У квітні 2015 року вона продала цей автомобіль своїй бабусі, ОСОБА_3 . Коли автомобіль LEXUS LX570 2008 року випуску д.н.з. НОМЕР_2 був у власності ОСОБА_15 ним часто керував ОСОБА_10 за її проханням, перевозив її, дітей і інших родичів. ОСОБА_10 , оскільки вважав, що цей автомобіль належить ОСОБА_16 , повідомив їй, що хоче придбати автомобіль LEXUS LX570. Вона йому сказала, що цей автомобіль вже набула у власність її бабуся, ОСОБА_3 , і про купівлю йому необхідно домовлятися з нею. ОСОБА_10 придбав цей автомобіль, проте користувався ним на підставі довіреності, оскільки не міг сплатити одразу всю суму. Після того, як ОСОБА_17 сплатив ОСОБА_3 всю суму, тоді переоформив транспортний засіб на свою дружину, ОСОБА_18 .

Що стосується автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT 2014 року випуску д.н.з. НОМЕР_4 , то ОСОБА_19 повідомила, що цей автомобіль не належав їй на праві власності. Цей автомобіль належить на праві власності її братові, ОСОБА_20 . Вона їздила в цьому автомобілі кілька разів в якості пасажира, зокрема такі поїздки були й закордон. В період 2015-2016 років в поїздках закордон на автомобілі VOLKSWAGEN водієм був її чоловік, ОСОБА_8 , можливо були й інші водії, на даний час не пригадує.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_10 пояснив, що він на прохання ОСОБА_15 та ОСОБА_21 періодично керував автомобілем LEXUS LX570 2008 року випуску д.н.з. НОМЕР_2 та перевозив їх, їхніх дітей та інших родичів. У 2015 році він вирішив придбати вказаний автомобіль про, що повідомив ОСОБА_22 . Про те, на цей момент вона продала вказаний автомобіль своїй бабусі, ОСОБА_3 . З нею він домовився про придбання цього автомобіля. Оскільки відразу суми грошей в нього не було, то автомобіль вона йому віддала у квітні 2015 року по довіреності, а він сплатив їй частину коштів за автомобіль, як завдаток. Також зазначає, що і після придбання автомобіля він перевозив подружжя ОСОБА_12 , їх дітей та інших родичів як по Україні такі і закордон. Зокрема він у 2016 році на автомобілі LEXUS LX570 2008 року випуску д.н.з. НОМЕР_2 разом із ОСОБА_23 та іншими особами їздили закордон. Під час цієї та інших поїздок лише він був водієм цього автомобіля і нікому у керування його не передавав. В період 2015-2016 років він був фактичним власником цього автомобіля, нікому у керування його не передавав, самостійно та за власні кошти обслуговував, страхував його. У листопаді 2016 року він реалізував довіреність від 28.04.2015 року та переоформив цей автомобіль на свою дружину, ОСОБА_18 .

З приводу повноважень на користування автомобілем VOLKSWAGEN PASSAТ 2014 року випуску д.н.з. НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_20 повідомив, що впродовж кількох останніх років по проханню своїх знайомих Сапіг кілька разів перевозив їх, їх родичів по Україні, за кордон на даному автомобілі. В нього було доручення на керування даним автомобілем. Таким чином, він лише керував даним автомобілем, не придбавав його, не переоформляв на себе чи інших осіб. Кількості та більш детальної інформації про поїздки даним автомобілем не пригадує.

Аналізуючи законодавство та зібрані у справі докази, суд встановив, що довіреності є односторонніми правочинами, про наявність двох довіреностей від 28.12.2015 року та 28.04.2015 року позивачу відомо не було, вказаними автомобілями він у період 2015-2016 років не користувався. При його обізнаності про наявність такого доручення щодо автомобіля VOLKSWAGEN ним ініційовано заходи щодо анулювання такого доручення у встановленому законом порядку.

Наведені відповідачем як доказ користування автомобілем LEXUS дані прикордонної служби про перетин кордону 28.01.2016 року ОСОБА_1 , як водієм автомобіля LEXUS, на переконання суду, є некоректним, спростовані показами свідків, документальними даними страхових компаній, офіційними відповідями з баз даних митних органів.

Крім того, судом встановлено, що позивач при заповненні е-декларацій за 2015, 2016 роки керувався роз`ясненнями НАЗК щодо порядку заповнення декларацій (https://nazk.gov.ua). За змістом цих роз`яснень слідує, що у випадку відсутності об`єкта декларування станом на 31 грудня поточного року, незважаючи на користування ним впродовж року суб`єкт декларування не зобов`язаний включати дані про такий об`єкт (транспортні засоби) у свою декларацію. В даному випадку, з 16.11.2016 року транспортний засіб LEXUS став власністю третьої особи, довіреність від 28.04.2015 року втратила чинність, позивач взагалі не мав жодних повноважень щодо цього транспортного засобу станом на 31.12.2016 року.

Враховуючи наведене вище, висновки НАЗК щодо необхідності декларування ОСОБА_1 автомобілів LEXUS та VOLKSWAGEN є незаконними та протиправними, підлягають скасуванню.

Що стосується висновків відповідача щодо невідображення ОСОБА_1 даних в е-декларації по користуванню житловим приміщенням (гуртожитком за адресою : АДРЕСА_2 ) суд зазначає наступне:

За вимогами ст. 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні: місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно ст. 6 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації.

Кабінетом Міністрів України № 207 від 02.03.2016 року затверджено постановою «Правила реєстрації місця проживання та Порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» (далі - Правила). Відповідно до п. 7 Правил реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Згідно п. 18 цих же Правил, для реєстрації місця проживання особа або її представник подає :документи, що підтверджують проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини за формою згідно з додатком 10 (для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби).

Оскільки, позивач є військовослужбовцем, тому згідно чинного законодавства він може бути зареєстрованим за місцем проходження військової служби, без фактичного проживання у гуртожитку (казармі тощо) за такою адресою.

Як встановлено судом, з світлокопії паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_5 , виданого Ізяславським РВ УМВСУ у Хмельницькій області 04.04.1996 року слідує, що на сторінці 14 міститься запис про місце реєстрації АДРЕСА_2 без зазначення квартири тощо.

З пояснень ОСОБА_1 , наданих НАЗК в ході повної перевірки його е-декларації за 2016 рік, самого тексту зазначеної декларації слідує, що він у 2016 році проживав у житловому будинку, у декларації відобразив право користування цим будинком та ще однією квартирою у місті Львові. Жодними житловими приміщеннями (гуртожиток, казарма тощо) за адресою АДРЕСА_2 позивач у 2016 році не користувався.

В даному випадку відповідачем у справі безпідставно утотожнено різні юридичні категорії такі як, місце реєстрації, місце проживання, не враховано встановлену законодавством специфіку щодо можливості реєстрації військовослужбовців не у житлових приміщеннях (будинки, квартири, гуртожитки тощо), а за місцем проходження військової служби (за місцем реєстрації військової частини).

За таких обставин висновки органу НАЗК щодо невідображення ОСОБА_1 даних про користування житловим приміщенням (гуртожитком за адресою АДРЕСА_2 ) є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В процесі судового розгляду відповідач не довів правомірність п.1, п. 2 Рішення НАЗК №2485 від 02.11.2018 року Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (виправлена), поданої ОСОБА_1 , начальником Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного, та внесення змін до рішень Національного агентства з питань запобігання корупції від 21.08.2017 року №516 та від 20.10.2017 року №1008.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що примаючи оскаржувані пункти 1 та 2 Рішення НАЗК №2485 від 02.11.2018 року суб`єкт владних повноважень не дотримався принципу верховенства права та передбачених статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України принципів, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.,

За таких конкретних обставин, суд на підставі наявних в справі доказів та встановлених обставин під час розгляду справи, дійшов висновку про наявність підстав до задоволення позову.

Згідно із ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправним та скасування рішень в частині задоволити повністю.

Визнати протиправним та скасувати п. 2 Рішення НАЗК №2485 від 02.11.2018 року Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (виправлена), поданої ОСОБА_23 , начальником Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного, та внесення змін до рішень Національного агентства з питань запобігання корупції від 21.08.2017 року №516 та від 20.10.2017 року №1008, в частині зазначення недостовірних відомостей щодо транспортних засобів, що є об`єктами права власності третіх осіб, щодо яких суб`єкт декларування може прямо вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.

Визнати протиправним та скасувати п. 1 Рішення НАЗК №2486 від 02.11.2018 року Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданої ОСОБА_23 , начальником Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного), в частині зазначення недостовірних відомостей щодо об`єкта нерухомості, який знаходиться у нього та члена його сім`ї на праві користування, та щодо транспортних засобів, що є об`єктами права власності третіх осіб, щодо яких суб`єкт декларування може прямо вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.

Стягнути з Національного агентства з питань запобігання корупції ( 01103, м.Київ, бульвар Дружби Народів,28 1, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) судовий збір в сумі 1409,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Н.І.

Повний текс рішення складено та підписано 05 липня 2019 року.