Справа № 579/918/19
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 р.Справа № 579/918/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 30.05.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Моргун О.В., м. Кролевець, по справі № 579/918/19

за позовом Кролевецького районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Сумській області

до ОСОБА_1

про примусове видворення за межі території України та його затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,

ВСТАНОВИВ:

Кролевецький районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Сумській області (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі по тексту відповідач), в якому просив суд:

-примусово видворити за межі території України громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-затримати строком на 6 місяців громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 30.05.2019 року вказаний позов задоволено частково.

Примусово видворено за межі території України громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 30.05.2019 року та закрити провадження у справі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не взято до уваги обгрунтовані побоювання відповідача, що при повернені до країни походження ОСОБА_1 зазнає переслідування за свої політичні погляди та життєві переконання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видано паспорт в Республіці Білорусь 11.07.2000, термін дії паспорту до 14.10.2008, який є недійсним.

В паспорті мається відмітка про заборону в`їзду в Україну до 05.12.2009р. за рішенням Кролевецького РВ ГУМВС України в Сумській області № 2 від 05.06.2009 року та відсутня відмітка про перетин Державного кордону України (а.с. 21-22).

09.04.2019 року відносно громадянина Білорусі ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП серії ПР МСМ № 051135 та завідувачем Кролевецького РС УДМС України в Сумській області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від 09.04.2019 року серії ПН МСМ №047902 за ч. 1 ст. 203 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. (а.с. 24,25).

Згідно копії квитанції від 09.04.2019 року штраф відповідачем сплачено (а.с. 26).

Рішенням № 2 Кролевецького районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Сумській області від 09.04.2019 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянина Білорусії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни та зобов`язати його покинути територію України у термін до 08 травня 2019 року (а.с. 20).

Вказане рішення ОСОБА_1 отримав 12.04.2019 року та з ним ознайомився, що підтвердив своїм підписом, але дане рішення в установлений строк у добровільному порядку відповідачем виконано не було.

З листа ознайомлення з рішенням про примусове повернення від 09.04.2019 р. за підписом ОСОБА_1 вбачається, що громадянин Білорусі ОСОБА_1 протягом строку перебування в Україні з питання продовження строку перебування на території України чи оформлення документів, що підтверджують право проживання в Україні до підрозділів Державної міграційної служби України не звертався, підстав для отримання статусу біженця чи притулку в Україні не має. Смику ОСОБА_2 повідомлено, що за порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства прийнято рішення про його примусове повернення. Смик ОСОБА_2 зобов`язався не пізніше 08.05.2019 року залишити територію України. З вимогами ст.30 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства щодо видворення в примусовому порядку в разі ухилення від виїзду за межі України у визначений термін ознайомлений (а.с. 23).

Приймаючи рішення про примусове видворення за межі території України громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: не має документів, які посвідчують особу, та не надав суду доказів про своє законне перебування на території України, рішення про примусове повернення до країни походження у встановлений строк не виконав, а тому є законні підстави для його примусового видворення з території України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України №3773-VI від 22.09.2011 Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства (далі - Закон №3773-VI).

Статтею 4 вказаного Закону передбачено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України. Зокрема, ч. 16 вказаної статті визначає, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до частини 1статті 9 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Частиною 2 статті 16 цього Закону визначено, що відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Згідно з частиною 3 статті 16 цього Закону правила щодо реєстрації іноземців та осіб без громадянства не поширюються на осіб, які з наміром визнання їх біженцями в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні чи отримання притулку або тимчасового захисту, незаконно перетнули державний кордон України. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції здійснює реєстрацію іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія закону про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту в Україні, лише за наявності одного з документів, що видаються таким особам відповідно до зазначеного закону.

З аналізу наведених норм слідує, що підставою для в`їзду в Україну є паспортний документ з відміткою про реєстрацію іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, яка здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону або одержана у встановленому порядку віза, при цьому це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Білорусії.

Згідно пункту 3 статті 1 Угоди, укладеної між Кабінетом Міністрів України та Урядом Республіки Білорусь про безвізові поїздки громадян, затвердженої Постановою КМУ№ 998 від 23.09.2009, громадяни держави однієї Сторони мають право знаходитися на території держави іншої Сторони до 90 днів протягом 180 днів з дати першого в`їзду.

Згідно підпункту 2.2. пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на території: не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, як громадян держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначений міжнародними договорами України.

Отже, за вказаними приписами Угоди про безвізові поїздки громадян та Порядку громадяни Білорусії, які на законній підставі прибули в Україну, мають право знаходитися на території України до 90 днів протягом 180 днів з дати першого в`їзду.

ОСОБА_1 видано паспорт в Республіці Білорусь 11.07.2000, термін дії паспорту до 14.10.2008.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 в`їхав в Україну в 2009 році, при цьому в паспорті відмітка про перетин Державного кордону України відсутня (а.с. 21-22).

За рішенням Кролевецького РВ ГУМВС України в Сумській області № 2 від 05.06.2009 року в паспорті ОСОБА_1 мається відмітка про заборону в`їзду в Україну до 05.12.2009 р.

Протягом строку перебування на території України Смик ОСОБА_2 до підрозділів Державної міграційної служби України з питання оформлення документів, що підтверджують право проживання в Україні не звертався, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового чи тимчасового захисту не має (а.с.23).

09.04.2019 року відносно громадянина Білорусі ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП серії ПР МСМ № 051135 та завідувачем Кролевецького РС УДМС України в Сумській області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від 09.04.2019 року серії ПН МСМ №047902 за ч. 1 ст. 203 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. (а.с. 24,25).

Підставою для притягнення відповідача до адміністративної відповідальності стало те, що ОСОБА_1 проживав на території України без реєстрації та документів на право проживання в Україні, після закінчення 90 днів ухилився від виїзду з України.

Згідно копії квитанції від 09.04.2019 року штраф відповідачем сплачено (а.с. 26).

Таким чином, ОСОБА_1 незаконно перебуває на території України більше 90 днів, протягом строку перебування на території України статусу біженця або особи, яка потребує додаткового чи тимчасового захисту не отримував.

За приписами частини першої статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Частиною першою статті 30 Закону України № 3773-VI передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, вказаною нормою статті встановлено, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин.

Колегія суддів зазначає, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Дана позиція також висловлена в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 1 від 25 червня 2009 року Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеній у постанові від 13.02.2019 року по справі №359/5975/17, яку відповідно до ч.5 ст.242 КАС України колегія суддів враховує при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Тобто, обов`язковою обставиною для примусового видворення іноземця є попереднє прийняття відповідними органами рішення про примусове повернення.

З матеріалів справи слідує, що 09.04.2019 року Кролевецьким районним сектором Управління Державної міграційної служби України в Сумській області було прийнято рішення №2 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянина Білорусії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Білорусії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати його покинути територію України у термін до 08 травня 2019 року (а.с. 20).

З вказаним рішенням ОСОБА_1 ознайомився 09.04.2019 року, про що свідчить розписка (а.с.23 зворот), рішення отримав 12.04.2019 року про що свідчить підпис ОСОБА_1 .

Таке рішення в установлений строк в добровільному порядку відповідачем виконано не було.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 30 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Судом встановлено, що відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту (а.с.23).

На момент затримання відповідача, у нього були відсутні документи, які посвідчують особу та відомості про законний в`їзд і подальше законне перебування на території України, що підтверджується матеріалами справи.

Статтею 31 Закону № 3773-VI наведений вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, та які унеможливлюють примусове видворення за межі України, не встановлено. Також не встановлено обставин, відповідно до яких на відповідача поширюється дія Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Доказів наявності таких підстав відповідачем суду не надано.

Оскільки відповідач не виконав в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення; у відповідача відсутні документи на право перебування на території України, а також легального перетину державного кордону України; відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту; підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" відсутні, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про наявність підстав для примусового видворення громадянина Білорусії ОСОБА_1 за межі території України.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги обгрунтовані, а думку відповідача, побоювання, що при поверненні до країни походження ОСОБА_1 зазнає переслідування за свої політичні погляди та життєві переконання колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі доводи відповідачем документально не підтверджено.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про примусове видворення за межі території України громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, , 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 30.05.2019 року по справі № 579/918/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) В.В. Катунов Л.В. Мельнікова