Справа № 200/6384/19-а
Суддя: Грищенко Є.І.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 р. Справа№200/6384/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грищенка Є.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, скасуванні рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріуполсьького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі відповідач, управління) про визнання протиправними дії щодо відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах, скасування рішення від 28 грудня 2018 року про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах, зобов`язання призначити пенсію на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В обґрунтування позову зазначено, що позивач звернувся до управління із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах однак відповідач рішенням від 28 грудня 2018 року відмовив у призначенні пенсії на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.

Позивач вважає такі дії управління та рішення протиправними, тому звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 21 травня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) учасників справи.

11 червня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 в якому відповідач повністю заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що при обчисленні стажу роботу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах для підтвердження пільгового стажу необхідно подати трудову книжку, виписку із наказу про проведення атестації на відповідному робочому місці та у разі відсутності трудової книжка відомості, що дають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Дослідивши надані позивачем документи, управлінням було виявлено виправлення на першій сторінці трудової книжки, що позбавляє можливості встановити факт належності трудової книжки позивачу та прийняти до уваги дані про роботу, які в ній відображені. На підставі наданих документів позивачу не було зараховано до загального та пільгового стажу роботу періоди з 19 січня 1987 року по 21 квітня 1987 року, з 31 липня 1989 року по 10 квітня 1998 року згідно довідок № 233/1 від 04 лютого 2014 року, №23/4 від 04 лютого 2014 року та № 33 від 04 лютого 2014 року. Також позивачу не зараховано: до загального страхового стажу період роботи з 14 квітня 1998 року по 31 грудня 1999 року, оскільки в трудовій книжці є виправлення, до пільгового стажу навчання за фахом з 01 вересня 1983 року по 10 січня 1987 року, оскільки пільгові довідки видані підприємством, яке знаходиться на непідконтрольній території. Окрім того, у військовому квитку є період проходження військової служби з 24 квітня 1987 року по 10 травня 1989 року де у датах мобілізації є виправлення, довідка про проходження військової служби не була надана позивачем.

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 25 вересня 2001 року, РНОКПП НОМЕР_2 , є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 13 серпня 2018 року № .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 13 вересня 2018 року звернувся до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою при призначення пенсії на пільгових умовах та надав наступні документи: копію трудової книжки, диплом про навчання, копію військового квитка, довідку про підтвердження стажу №33/1 від 04 лютого 2014 року, № 33/4 від 04 лютого 2014 року, № 33/3 від 04 лютого 2014 року та № 33/5 від 04 лютого 2019 року, наказ про атестацію робочих місць № 136 від 26 жовтня 1994 року по «Управлінню по налагоджуванню, випробуванню та ремонту гірничо-шахтного обладнання «ДП «Макіїввугілля» м. Макіївка, копію паспорту та ІНН.

Рішенням Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 28 грудня 2018 року № 19 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах згідно з п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи за Списком № 1 та загального стажу роботи.

Так згідно вказаного рішення до загального та пільгового стажу позивача за Списком № 1 не враховано періоди роботи з 19 січня 1987 року по 21 квітня 1987 року, з 31 липня 1989 року по 10 квітня 1998 року згідно довідок № 33/1 від 04 лютого 2014 року, № 33/4 від 04 лютого 2014 року, № 33/3 та № 33/5 від 04 лютого 2014 року. Також не врахований заробіток за період з серпня 1989 року по квітень 1998 року згідно № 33/2 та № 33/5 від 04 лютого 2014 року, так як знаходження первинних документів на тимчасово непідконтрольній українській владі території унеможливлює перевірку відомостей, що містяться у довідках. До загального страхового стажу не врахований період роботи з 14 квітня 1998 року по 31 грудня 1999 року, оскільки у трудовій книжці на першій сторінці є виправлення, не враховано до пільгового стажу і навчання за фахом з 01 вересня 1983 року по 10 січня 1987 року, оскільки пільгові довідки видані підприємством, яке знаходиться на непідконтрольній території. Окрім того у військовому квитку НОМЕР_3 є період проходження служби з 24 квітня 1987 року по 10 травня 1989 року, де у датах мобілізації та демобілізації є виправлення, а довідка про проходження військової служби не надана.

Позивач вважає такі дії та рішення протиправними, тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 1058-IV).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності до пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 року (далі - Закон № 1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Також Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

У відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII внесено зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме стаття 13 викладена у наступній редакції.

На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Вищевказана норма закону кореспондується із статтею 114 Закону № 1058- IV (чинна редакція) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах (частина 2 вказаної статті).

Відповідно до ст. 62 вищевказаного Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Це передбачено Постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», а саме п. 20, згідно якого лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

З наведеного вбачається, що обов`язок надавати уточнюючу довідку позивач мав би тоді, коли у його трудовій книжці були відсутні необхідні записи або містилися неправильні чи неточні записи про періоди його роботи.

Як вбачається зі спірного рішення зазначені періоди роботи не були враховані до страхового та пільгового стажу позивача згідно довідок № 33/1 від 04 лютого 2014 року, № 33/4 від 04 лютого 2014 року, № 33/3 та № 33/5 від 04 лютого 2014 року.

В трудовій книжці позивача НОМЕР_4 щодо спірних періодів роботи зазначено:

- 19 січня 1987 року прийнятий в управління по монтажу, демонтажу, ремонту гірничошахтного обладнання «Советскуголь» електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем у шахті гірничомонтажного участку;

- 21 квітня 1987 року звільнений у зв`язку з призивом на військову службу;

- 31 липня 1989 року прийнятий в Енергоуправління «Макіїввугілля» на підземний участок електрослюсарем 4 розряду з повним робочим днем у шахті;

- 10 квітня 1998 року звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Отже, належним та допустимим доказом, а саме трудовою книжкою підтверджується, що позивач має право на включення періодів роботи 19 січня 1987 року по 21 квітня 1987 року, з 31 липня 1989 року по 10 квітня 1998 року до страхового та пільгового стажу.

Разом з цим з спірного рішення вбачається, що позивачу не був врахований заробіток за періоди з серпня 1989 року по квітень 1998 року згідно довідки № 33/2 та № 33/5 від 04 лютого 2014 року, оскільки первинні документи підприємства знаходяться на тимчасово непідконтрольній українській владі території, що унеможливлює перевірку відомостей, що містяться у довідках.

Статтею 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Частиною 1 статті 44 Закону України № 1058 передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року N 22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за N 1566/11846.

Перелік документів, що додаються до заяви про призначення, перерахунку та поновлення пенсії визначений Розділом 2 цього Порядку.

Підпунктом 3 пунктом 2.1. Порядку № 22-1 передбачено, що для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам. Форму такої довідки затверджено додатком № 1 до Порядку № 22-1.

Згідно пункту 4.1. Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3. Порядку).

Положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядку № 22-1 визначено можливість враховування заробітної плати для обчислення пенсії довідки про заробітну плату за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року. Проте, статтею 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передумовою врахування заробітку, визначеного в довідках про заробітну плату визначення її підтвердження первинними документами.

Аналогічна правова позиція щодо обов`язковості підтвердження нарахування заробітної плати, визначеної в довідці по заробітну плату для призначення пенсії первинними документами викладена в Постанові Верховного суду України від 15.12.2015 по справі № 21-4722а15.

Отже, органом пенсійного фонду має бути встановленим факт підтвердження чи навпаки, непідтвердження, відомостей довідки про заробітну плату первинними документами.

Водночас, при дослідженні питання щодо проведення відповідачем перевірки відомостей, зазначених у наданих позивачем довідках, судом встановлено наступне.

В матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на проведення перевірки відомостей у доданих позивачем довідках про заробіток для обчислення пенсії № 33/2 та №33/5 від 04 лютого 2014 року.

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

З аналізу вищенаведених норм нормативно-правових актів суд приходить до висновку, що правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. Отже, у разі сумніву в розмірі заробітної плати, яка враховується при обчисленні пенсії, відповідач мав право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Проте це є правом, а не обов`язком відповідача.

В даному випадку відповідач з формальних підстав, у зв`язку з тим, що первинні документи знаходяться на тимчасово окупованій території, не вжив жодних заходів спрямованих на повне, всебічне з`ясування спірного питання, відмовив у врахуванні довідок при призначенні пенсії.

Право особи на призначення пенсії, яке гарантоване чинним законодавством, також підпадає під дії та захист гарантованих прав, визначених ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.).

Суд не може розцінювати факт не підтвердження даних довідок первинними документами та факт відсутності тимчасового доступу до них, як рівнозначні обставини, що позбавляють права позивача на призначення належної пенсії, з урахуванням принципів здійснення адміністративного судочинства. Факт відсутності первинних документів, на підставі яких видані спірні довідки, не встановлений.

Всі первинні документи, на підставі яких позивач отримав право на призначення пенсії, були створені до проведення антитерористичної операції і не можуть піддаватися сумніву та позбавляти позивача права на отримання пенсії, обрахованої із заробітку, який він отримував на законних підставах, тільки на тій підставі, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де позивач працював.

У зв`язку з тим, що будь-яких посилань на невідповідність довідок діючому законодавству відповідачем не наведено і вимог для надання (витребування) у нього уточнюючих довідок не існує, отже і відмова у врахуванні довідок про заробітну плату № 33/2 та № 33/5 від 04 лютого 2014 року є неправомірною.

Таким чином суд вважає, що надані позивачем довідки № 33/2 та № 33/5 від 04 лютого 2014 року повинні прийматись до розрахунку (перерахунку) пенсії.

З спірного рішення також вбачається, що до загального страхового стажу не врахований період роботи з 14 квітня 1998 року по 31 грудня 1999 року, оскільки у трудовій книжці на першій сторінці є виправлення.

В трудовій книжці позивача щодо спірного періоду є наступні записи:

- 14 квітня 1998 року прийнятий на посаду механіка Радянської тех. Бази;

- 28 травня 2001 року звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є подання до органів пенсійного фонду відповідного переліку документів, а не дотримання всіх формальних вимог.

Також суд вважає необхідним звернути увагу на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи-працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права та інтереси.

Окрім того, в матеріалах справи наявне рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 29 березня 2019 року яким встановлено факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трудової книжки серія НОМЕР_4 від 21 березня 1987 року, виданої на ім`я (російською) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 рождения.

Враховуючи вищенаведене, на думку суду період роботи з 14 квітня 1998 року по 31 грудня 1999 року підлягає зарахуванню до загального страхового стажу позивача.

Суд звертає увагу відповідача, що вищезазначеним рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 29 березня 2019 також встановлено факт проходження ОСОБА_1 проходження військової служби в період з 24 квітня 1987 року по 10 травня 1989 року, на підставі військового квитка серії НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 від 24 квітня 1987 року. Даний факт також повинен бути взятий до уваги відповідачем.

З рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області також вбачається, що навчання позивача за фахом у період з 01 вересня 1983 року по 10 січня 1987 року не можливо врахувати до пільгового стажу, оскільки пільгові довідки видані підприємством, яке знаходиться на непідконтрольній території.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять довідок на яких посилається у відповідач у спірному рішенні, однак з трудової книжки позивача вбачається, що з 01 вересня 1983 року по 10 січня 1987 року позивач навчався ПТУ № 102 міста Макіївки Донецької області в управлінні по монтажу, демонтажу та ремонту гірничошахтного обладнання «Советскуголь».

Разом з тим в матеріалах справи наявний диплом № 428537, відповідно до якого ОСОБА_1 01 вересня 1983 року вступив до СПТУ № 102 м. Макіївки Донецької області та 10 січня 1987 року закінчив повний курс середньо професійного училища за професією електрослюсар підземний.

Відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту», час навчання в професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учнів, слухачів, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що надає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

З огляду на відомості, які містяться в трудовій книжці, позивач протягом одного місяця після закінчення навчання був прийнятий на роботу за фахом «електрослюсар підземний четвертого розряду з повним робочим днем під землею».

Посада «електрослюсар підземний четвертого розряду» віднесена до Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36.

Оскільки посада «електрослюсар підземний четвертого розряду» віднесена до посад, при займанні якої нараховується пільговий стаж роботи, суд дійшов висновку про наявність підстав для зарахування період навчання за фахом з 01 вересня 1983 року по 10 січня 1987 року до пільгового стажу роботи позивач.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно прийнято рішення № 19 від 28 грудня 2018 року «Про відмову в призначенні пенсії», а тому воно підлягає скасуванню.

Разом з цим, згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права в частині позовних вимог про визнання протиправними дії щодо відмови в призначенні пенсії на пільгових умовах, суд вважає таким, що не відповідає способам судового захисту, закріпленим частиною 1 статті 5 КАС України, та об`єкту порушеного права, з огляду на те, що в матеріалах справи наявне рішення відповідача від 28 грудня 2018 року про відмову в призначенні призначені пенсії.

Разом з цим, суд зазначає, що статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

В контексті викладеного, враховуючи той факт, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий та страховий стаж позивача, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача, буде скасування рішення від 28 грудня 2018 року про відмову в призначенні пенсії та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що позов задоволено частково, у порядку ст. 139 КАС України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин судовий збір у розмірі 384,20 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, скасуванні рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Зелінського,27а, ) від 28 грудня 2018 року № 18 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Зелінського,27а, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п.1 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Зелінського,27а, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Рішення складено та підписано в порядку письмового провадження 20 червня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Є.І. Грищенко