Справа № 340/205/19
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 липня 2019 року м. Дніпросправа № 340/205/19
(суддя Черниш О.А., м. Кропивницький)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою відділу з питань праці Міської ради міста Кропивницький на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року у справі №340/205/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до відділу з питань праці Міської ради міста Кропивницький про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 24 січня 2019 року звернувся до суду з позовом до відділу з питань праці Міської ради міста Кропивницький згідно з яким, просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу №ОМС-КР3265/1409/АВ/П/ТД/ФС від 26.12.2018 року.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач не повідомляв позивача про розгляд справи. Зазначає про те, що позивач не порушував трудових прав жодної особи.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року, у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не використовував найману працю ОСОБА_2 у розумінні абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України, їхні взаємовідносини не носили характеру трудових відносин, не регулювалися Кодексом законів про працю України, а позивач не виступав щодо ОСОБА_2 роботодавцем та не мав обов`язку укладати з нею трудовий договір. Відповідачем у ході розгляду справи не надано достовірних доказів того, що ОСОБА_2 на постійній основі працювала у ФОП ОСОБА_2 , підлягала внутрішньому трудовому розпорядку та отримувала за виконану роботу заробітну плату, що б свідчило про наявність між ними трудових відносин.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що під час інспекційного відвідування ОСОБА_2 знаходилась у кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» та здійснювала реалізацію товару, при цьому на той момент остання не була зареєстрована як фізична особа-підприємець. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги договір суборенди, на який посилається позивач, укладений з ОСОБА_2 , оскільки відповідно до п. 7 додаткового договору від 12.02.2016 року до договору оренди нерухомого майна від 28.02.2014 року на орендоване позивачем майно накладено заборону на передачу в суборенду.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, позивач зазначаючи про її необґрунтованість, просить у задоволені скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає про наявність законодавчої заборони на проведення відповідачем перевірок.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 з 25.06.2001 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, видами його економічної діяльності є діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (а.с. 47 - 48).

Позивач здійснює підприємницьку діяльність у магазині-кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", розташованому у АДРЕСА_3, приміщення якого він орендує за договором оренди №26-34 від 28.02.2014 року, укладеним з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Кіровоградській області.

Наказом №18 від 06.12.2018 року "Про проведення інспекційного відвідування", доручено провести інспекційне відвідування з питань додержання законодавства про працю у ФОП ОСОБА_1, в термін з 06.12.2018 року по 07.12.2018 року, у зв`язку із наявністю інформації, передбаченої пп.3 п.5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017 року (а.с. 61, 113, 114, 118)

На підставі вищезазначеного наказу головному спеціалісту відділу з питань праці Назаренко М.В., головному спеціалісту відділу з питань праці Гербіченко Т.В., головному державному інспектору відділу з питань експертизи умов праці управління Держпраці у Кіровоградській області Краєвській Є.О. видано направлення №82 від 06.12.2018 року, яким доручено проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 з питання трудового договору та дотримання його умов, на період з 06.12.2018 року по 07.12.2018 року (а.с. 59).

За наслідками інспекційного відвідування, проведеного 06-07.12.2018 року, інспектором праці Гербіченко Т.В. складено акт інспекційного відвідування №ОМС-КР3265/1409/АВ від 07.12.2018 року, за висновками якого ФОП ОСОБА_1 порушено вимоги статей 21, 24 КЗпП України (а.с. 51 - 57).

Актом складним за результатами інспекційного відвідування зафіксовано, що 06.12.2018 року в магазині-кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» знаходилася продавець ОСОБА_2 , яка обслуговувала покупців магазину (здійснювала продаж продовольчих товарів).

Начальником відділу з питань праці прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ОМС-КР3265/1409/АВ/П/ТД від 13.12.2018 року, яким призначено розгляд справи на 26.12.2018 року о 09:00 (а.с. 45).

Про розгляд справи позивача повідомлено рекомендованим листом від 13.12.2018 року, який відповідно до рекомендованого повідомлення отриманий адресатом 21.12.2018 року (а.с. 42, 43).

За результатами розгляду справи прийнято постанову №ОМС-КР3265/1409/АВ/П/ТД/ФС від 26.12.2018 року, якою на позивача у відповідності до положень абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України накладено штраф у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, що складає 111690 грн. (а.с. 6, 41).

Законність та обґрунтованість вищезазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Частиною 3 статті 24 КЗпП України встановлено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Отже, встановлений контролюючим органом факт допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) є правовою підставою для застосування до роботодавця штрафних санкцій.

Як вбачається з акта інспекційного відвідування №ОМС-КР3265/1409/АВ від 07.12.2018 року, 06.12.2018 року о 10:40 в магазині-кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_3 в магазині на робочому місці знаходилась продавець ОСОБА_2 , яка під час відвідування обслуговувала покупців магазину (здійснювала продаж продовольчих товарів) (а.с.55).

З пояснень наданих ОСОБА_2 06.12.2018 року вбачається, що остання з 04.12.2018 року працює у ОСОБА_1 на посаді продавця продовольчих товарів у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» з робочим графіком з 08-20:00 год. Суму заробітної плати не обговорювали, оскільки ОСОБА_2 перебуває на стажуванні (а.с.58).

Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 було допущено позивачем до роботи у магазині-кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» у якості продавця продовольчих товарів. При цьому, з акта інспекційного відвідування вбачається, що ні позивачем, ні ОСОБА_2 відповідачу не було надано доказів оформлення трудового договору між ними.

Враховуючи те, що саме факт допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору є правовою підставою для застосування до роботодавця штрафних санкцій та враховуючи встановлені обставини зазначені в акті перевірки та надані пояснення, суд апеляційної інстанції зробив висновок про наявність у діях позивача порушення трудового законодавства, відповідальність за яке передбачена абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховуючи наявність доводів позивача в частині надання ним ОСОБА_2 в суборенду частини приміщення для здійснення торгівлі харчовими продуктами на підставі договору суборенди від 01.09.2018 року, вважає необхідним зазначити наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 01 вересня 2018 року позивач передав ФОП ОСОБА_2 частину нежилого приміщення по АДРЕСА_2 для його використання орендарем для організації господарської діяльності (а.с.80-83).

Тобто, частину нежилого приміщення по АДРЕСА_2 була передано суб`єкту підприємницької діяльності - ФОП ОСОБА_2 для організації господарської діяльності.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 станом на 01 вересня 2018 року не була зареєстрована як фізична особа-підприємець, та не могла використовувати це приміщення за призначенням, що свідчить про формальний характер зазначеного договору.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги і те, що листом від 26.02.2019 року виробничого підрозділу «Знам`янська дирекція залізничних перевезень» АТ «Українська Залізниця», яке є орендодавцем державної власності нежилого приміщення за договором оренди від 28.02.2014 року (а.с.74-79) повідомлено, що відповідно до п. 7 додаткового договору від 12.02.2016 року до договору оренди нерухомого майна від 28.02.2014 року на орендоване позивачем майно накладено заборону на передачу в суборенду. Згода на передачу частини нежилого приміщення в суборенду іншій фізичній особі балансоутримувачем не надавалася (а.с.103).

Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 станом на 01 вересня 2018 року не здійснювала підприємницьку діяльність за адресою АДРЕСА_2 , а отже не могла здійснювати реалізацію товару на свою користь, що свідчить про виконання нею роботи по реалізації товару належного позивачу, як наслідок зазначені обставини свідчать про фактичний допуск останньої до роботи.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що наявність родинних відносин між позивачем та ОСОБА_2 не звільняє позивача від дотримання вимог трудового законодавства. Слід зазначити й те, що чинним законодавством не встановлено заборони на оформлення трудових відносин між фізичними особами, які мають родинні зв`язки.

Крім того, суд враховує і те, що зазначені пояснення відносно суборенди частини приміщення не надавалися посадовим особам відповідача, а були надані позивачем лише суду. Отже відповідач не міг їх враховувати та перевіряти під час прийняття оскарженого рішення.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи позивача про те, що відповідач не повідомляв його про розгляд справи, оскільки зазначені обставини спростовуються матеріалами справи, в тому числі і повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.42,43).

Також, суд апеляційної інстанції не погоджується з аргументами позивача викладеними у позові та відзиві на апеляційну скаргу про відсутність у відповідача правових підстав для інспекційного відвідування позивача, та необізнаністю позивача щодо проведення перевірки у зв`язку з хворобою і перебуванням у лікарні виходячи з наступного.

Згідно з п. а,б,с ч. 1 ст. 12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості і торгівлі (далі - Конвенція), ратифікованою Законом України «Про ратифікацію Конвенції міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості і торгівлі» від 08.09.2014 року № 1985-ІV інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право: безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції; проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються …

Крім того, відповідно до ч. 2 цієї статті, у разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов`язків.

Частина 1 статті 9 Конституції України встановлює, що «Чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» у разі розбіжності правил міжнародного договору України з правилами внутрішнього законодавства України слід застосовувати правила міжнародного договору.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції зробив висновок про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови, якою у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись: пунктами 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відділу з питань праці Міської ради міста Кропивницький - задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року у справі №340/205/19 - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 04 липня 2019 року.

Повне судове рішення складено 05 липня 2019 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко