Справа № 240/284/19
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/284/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Єфіменко О.В.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

04 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року (повний текст якого складено 26 березня 2019 року у м. Житомирі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

у січні 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просив: визнати протиправними дії Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у перерахунку ОСОБА_1 пенсії за віком з урахуванням положень п. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов`язати Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 збільшення пенсії за кожний повний рік страхового стажу понад 20 років, з урахуванням положень п. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 26.07.2018.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач протиправно відмовив йому у перерахунку пенсії з моменту призначення, відповідно до п. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що порушує його права на належне пенсійне забезпечення.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Так, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції не звернув увагу, що позивач звертався до відповідача з вимогою здійснити перерахунок його пенсії як ліквідатору наслідків на ЧАЕС другої категорії при наявності 40-річного загального трудового стажу відповідно до п. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і судом першої інстанції не наведено належним чином обставини, які б підтверджували правомірність оскаржуваних дій. В апеляційній скарзі не містилося клопотання про розгляд справи за участю позивача.

27 травня 2019 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення. У відзиві не містилося клопотання про розгляд справи за участю представника відповідача.

З урахуванням вимог п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, позивач - ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС II категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 26.10.2004 (а.с. 4), перебуває на обліку у Житомирському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Розмір пенсії обчислений відповідно до норм ч.1 ст.27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

17.07.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням його перебування в зоні ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи (а.с. 10).

Листом від 26.07.2018 №Щ-3639 Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило, що відповідно даних, які містяться у пенсійній справі позивача, враховані усі періоди трудової діяльності. Періоди роботи у зоні відчуження, а саме: з 13.08.1986 до 14.08.1986; з 04.09.1986 до 12.09.1986; та з 18.12.1986 до 27.12.1986 зараховані до загального стажу роботи у трьохкратному розмірі. Згідно з наявними документами у пенсійній справі для обчислення пенсії було взято заробітну плату за період з 01.06.1991 до 31.05.1996, згідно з довідок від 06.04.2010 №01-16/16-Щ та №01-16/17-Щ, виданих архівним відділом Житомирської міської ради та з 01.07.2000 до 30.06.2010 - згідно з індивідуальних відомостей про застраховану особу. Відповідно до Закону України №2148-VІІІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення пенсій" з 01.10.2017 позивачу здійснено перерахунок пенсії, після чого індивідуальний коефіцієнт заробітку, який обчислюється шляхом ділення фактичної заробітної плати на середню заробітну плату в Україні за відповідний рік у розрізі за кожен місяць, становить 1,16662, відповідно розмір розрахованого середньомісячного заробітку для обчислення пенсії становить 4391,62 грн. (1,16662 х 3764,40 грн - середня заробітна плата в Україні за 2016 року). Згідно з матеріалами пенсійної справи загальний стаж становить 30 років 7 місяців 19 днів (стаж враховано по 31.01.2015), індивідуальний коефіцієнт страхового стажу для обчислення пенсії становить: (30 р. х 12+7) : 1200 = 0.30583. Після проведення вищезазначеного перерахунку з 01.10.2017 загальний розмір пенсії становив 1567,61 грн, а саме: загальний розмір пенсії за віком - 1396,79 грн; додаткова пенсія потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи - 170,82 грн., а відтак розмір пенсії обчислено у відповідності до діючих норм пенсійного законодавства (а.с. 23-24).

Вважаючи, що відповідачем відмовлено у перерахунку його пенсії за віком з урахуванням положень п. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що проведення перерахунку пенсії відповідно до п. 2 ст. 56 Закону №796-ХІІ здійснюється лише у тому випадку, якщо пенсія призначена за правилами статей 26-28 Закону №1058-ІV з урахуванням права особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи на зниження пенсійного віку, тобто при перерахунку пенсії за віком, призначеній особі, що віднесена до категорій 1, 2, 3, 4, в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Натомість, позивачу пенсія за віком відповідно Закону №1058-ІV не призначалась, а відтак жодних підстав для проведення перерахунку відповідно до п. 2 ст. 56 Закону №796-ХІІ не має. Крім того, заява, з якою звертався позивач про перерахунок пенсії, не містить вимог про перерахунок пенсії у відповідності до вимог п. 2 ст. 56 Закону №796-ХІІ, а відтак відповідачем рішення про відмову у перерахунку пенсії позивачу не приймалось, а було лише надано відповідь, яка стосувалась відсутності підстав для перерахунку пенсії.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції по суті спору, однак зазначає наступне.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, умов проживання і трудової діяльності, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-XII).

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону України від 09.03.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV) визначено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

За приписами ч. 3 ст. 55 Закону №796-ХІІ призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 56 Закону №796-ХІІ (в редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017) право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 28 Закону №1058-ІV за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини.

Для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ця розрахункова величина має пільговий характер і визначена в ч. 2 ст. 56 Закону України №796-ХІІ як сума заробітку за кожний рік роботи понад установлений цим пунктом стаж роботи.

Аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що особам, яким призначена пенсія на підставі Закону №1058-ІV перерахунок пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років для жінок і 20 років для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1% заробітку за рік.

Даючи правову оцінку доводам апеляційної скарги позивача щодо протиправності відмови відповідача у проведенні перерахунку його пенсії відповідно до п. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Як слідує з матеріалів справи, позивач отримує пенсію за віком згідно з Законом №796-ХІІ. При цьому, аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що особам, яким призначена пенсія на підставі Закону №1058-ІV перерахунок пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років для жінок і 20 років для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1% заробітку за рік.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на те, що зі змісту заяви позивача від 17.07.2018 (а.с. 10) не вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача саме з вимогою здійснити перерахунок його пенсії відповідно до п. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки вказана заява містила лише вимогу провести перерахунок пенсії з урахуванням його перебування в зоні ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

У відповідь на заяву від 17.07.2018, Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 26.07.2018 №Щ-3639 повідомило позивача щодо врахування усіх періодів його трудової діяльності, а також зазначило, що періоди роботи у зоні відчуження, а саме: з 13.08.1986 до 14.08.1986; з 04.09.1986 до 12.09.1986; та з 18.12.1986 до 27.12.1986 зараховані до загального стажу роботи у трьохкратному розмірі. Крім того, вказаним листом відповідач надав детальне пояснення, яким чином та з урахуванням яких показників та правових норм обчислено пенсію позивачу.

Тобто, відповідач об`єктивно не міг прийняти рішення про відмову у перерахунку ОСОБА_1 пенсії за віком з урахуванням положень п. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки позивач з відповідними вимогами до органу Пенсійного фонду не звертався.

Натомість, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до того, що ОСОБА_1 зазначає про порушення відповідачем його права на перерахунок пенсії відповідно до п. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", попри відсутність в матеріалах справи прийняття відповідачем відмови у здійсненні саме такого виду перерахунку пенсії.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

За приписами ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відтак, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності в особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Колегія суддів зазначає, що оскільки ні матеріалами справи, ні доводами апеляційної скарги, не підтверджено тієї обставини, що позивач звертався до відповідача із заявою про перерахунок його пенсії за віком з урахуванням положень п. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а відтак лист від 26.07.2018 №Щ-3639 не може вважатися відмовою відповідача у здійсненні такого перерахунку.

Враховуючи, що ні судом першої інстанції, ні колегією суддів в ході апеляційного перегляду справи не встановлено порушення прав позивача, то вказані обставини є достатньою підставою для прийняття судом рішення про відмову у задоволенні позові.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31.01.2018 по справі К/9901/1141/18 (802/2678/15-а).

Водночас, колегія суддів вказує на передчасність висновків суду першої інстанції щодо відсутності у відповідача підстав для проведення позивачу перерахунку відповідно до п. 2 ст. 56 Закону №796-ХІІ, оскільки відповідач фактично не розглядав вказані вимоги позивача і останній не позбавлений права звернутися з відповідною заявою про здійснення такого перерахунку пенсії.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини, у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Колегія суддів також зазначає, що в п. 23 рішення "Проніна проти України" Європейського суду з прав людини вказав, що "п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення".

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що решта доводів апеляційної скарги не спростовують правомірності прийнятого рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, а відтак підстави для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 04 липня 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Граб Л.С.