Справа № 540/852/19
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/852/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області та Виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області про визнання протиправними дій, відмови та скасування рішення,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області (далі - відповідач, Щасливцевська сільська рада, сільська рада), Виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області (далі - відповідач-2), в якому з урахуванням змінених позовних вимог просить:

- визнати протиправними дії Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області щодо порушення місячного терміну розгляду клопотання ОСОБА_1 від 06.11.2018 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,0938 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території земель Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, доданих до клопотання ОСОБА_1

- визнати протиправною відмову Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,0938 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території земель Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, доданих до клопотання.

- визнати протиправним та скасувати рішення № 1381 від 17.12.2018 року, прийняте 81 сесією Щасливцевської сільської ради 7 скликання, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,0938 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, доданих до клопотання.

Крім того, позивач просить:

-витребувати з Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області оригінал клопотання, графічних матеріалів ОСОБА_1 , детальний план та план зонування с. Щасливцево Генічеського району Херсонської області у кольоровому вигляді, які слугували підставою для прийняття рішення № 1381 від 17.12.2018 року.

- зобов`язати Щасливцевську сільську раду подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

- постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності, передбаченої законом посадових осіб Щасливцевської сільської ради, які допустили порушення норм земельного законодавства при розгляді клопотання ОСОБА_1 від 06.11.2018 року та при прийнятті (підписанні) протиправного рішення № 1381 від 17.12.2018 року.

- стягнути з виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області понесені судові витрати у вигляді судового збору.

Ухвалою від 26.04.2019р. вказаний позов залишено без руху з наданням позивачу строку на усунення недоліків. Недоліки позову усунуті.

Ухвалою від 20.05.2019р. відкрито провадження у справі, вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

В обґрунтування позову вказує, що 06.11.2018 року нею було подано клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,0938 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області та детально позначена в. графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, які додаються до клопотання. Рішенням 81 сесії Щасливцевської сільської ради № 1381 від 17.12.2018 року відмовлено в задоволенні цієї заяви у зв`язку, що згідно генерального плану с. Щасливцево вказане у графічних матеріалах бажане місце розташування земельної ділянки передбачено під громадську забудову.

Позивач вважає це рішення неправомірним, посилаючись на його необґрунтованість та невмотивованість. Такий свій висновок позивач з посиланням на положення ст. 19 Конституції України, ст.74 КАС України, ст.118 Земельного кодексу України, ст.ст.10, 26, 33, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», обґрунтовує тим, що в рішенні не відображено результатів певних видів робіт (висновків), які б давали підставу для твердження про наявність на заявленій в графічних матеріалах земельній ділянці зони громадської забудови, тобто відповідачем при прийнятті спірного рішення не було встановлено у достатньому обсязі всіх обставин та не досліджено всіх доказів, які б давали підставу для прийняття висновку про відмову у задоволенні вищевказаного клопотання. Зазначає, що сільською радою не надано доказів проведення відповідних робіт із залученням експертів та спеціалістів, які мають право проводити такі роботи, висновки яких дійсно би встановили приналежність моєї ділянки до тієї чи іншої місцевості із відповідним правовим статусом. Відповідачем, відмовляючи у наданні дозволу, не конкретизовано, з яких саме мотивів він виходив, приходячи до висновку що заявлена земельна ділянка згідно Генерального плану с. Щасливцеве передбачена під громадську забудову. Також, Щасливцевською сільською радою не вказано, в чому саме полягають можливі порушення, допущені позивачем при поданні зазначеного клопотання або невідповідності конкретним офіційним документам із підтвердженням таких порушень. Крім того, відповідач у рішенні посилається на ст.ст.19, 38, 39, 121 та всю ст.118 Земельного кодексу України, а не на конкретну ії частину, що є неправомірним, оскільки вказана неясність у висновках рішення, плутанина та суперечність у нормах закону, на підставі яких, ухвалювалось рішення суб`єкта владних повноважень, автоматично робить дане рішення протиправним, адже воно не може містити в собі одночасно декількох протилежних тверджень, визначень та висновків (норм закону), які між собою не узгоджуються.

Позивач вважає, що нею при подачі клопотання про отримання у власність (безоплатно) земельної ділянки були дотримані усі передбачені ч.6 ст.118 Земельного кодексу України вимоги, внаслідок чого відповідач повинен був надати їй дозвіл в порядку, передбаченому вказаною нормою закону.

Позивач вважає, що відмова органу місцевого самоврядування у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з немотивованих підстав та без належного підтвердження вказаних у ньому висновків фактично створює перешкоди для подальшого позитивного вирішення земельного питання на її користь, чим порушує право позивача, визначене ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки.

Також вказує, що ч.7 ст.118 Земельного кодексу України встановлено місячний строк розгляду клопотання особи щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, однак як вбачається зі змісту спірного рішення, то дата його прийняття - 17.12.2018 року, а клопотання подане 06.11.2018 року, тобто рішення прийняте з порушенням місячного терміну, встановленого для розгляду зазначеного клопотання.

Підсумовуючи викладене, позивач вважає протиправними оскаржене рішення Щасливцевської сільської ради про відмову їй у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою та дії відповідача щодо прийняття цього рішення з перевищенням строку, установленого ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, тому просить задовольнити її позов.

Відповідач 18.06.2019р. подав відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що 07.11.2018р. до сільської ради надійшло клопотання позивача з проханням надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0938 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, та детально позначена у графічних матеріалах, що додавалися. Однак вказане позивачем бажане місцерозташування земельної ділянки не відповідало Генеральному плану села Щасливцеве, тому що це місце розташування земельної ділянки передбачено під громадську забудову.

Відповідач вказує, що відповідно ст.ст.38, 39 Земельного Кодексу України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Посилаючись на норми ст.ст.1, 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» відповідач наголошує на тому, що Генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Таким чином, Генеральний план є найважливішим документом у сфері містобудування і за своїм змістом визначає допустимі види забудови територій, забезпечення охорони навколишнього середовища, збереження культурної спадщини, виділення територій для розміщення житла тощо. Всі наміри забудови земельних ділянок повинні узгоджуватись з Генпланом населеного пункту. Оскільки було встановлено, що бажане місцерозташування земельної ділянки не відповідає вимогам Генеральному плану села Щасливцеве через те, що вона знаходиться в зоні громадської забудови, то сільською радою на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які визначені Конституцією та законами України, було прийнято правомірне рішення №1381 від 17.12.2018р. про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0938 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області.

Позивачем 02.07.2019р. подано відповідь на відзив, за змістом якого вона вказує, що Щасливцевською сільською не надано жодних доказів на підтвердження того, що заявлена позивачем земельна ділянка у графічних матеріалах знаходиться на території земель, призначених під громадську забудову. Позивач вважає, що для визначення категорій земель, таких як «під громадську забудову» та ідентифікації місця знаходження такої ділянки, а так само і для співставлення заявленої позивачем ділянки із місцем на Генеральному Плані с. Щасливеве потрібні спеціальні знання в сфері топографії, геодезії, картографії і таке інше. Тільки висновки таких експертиз можуть підтвердити ствердження відповідача, що заявлена земельна ділянка знаходиться у тому чи іншому місці на Генеральному Плані та чи відноситься заявлена земельна ділянка до певної категорії земель. Однак відповідач у відзиві не послався на жодні висновки судових експертів, які б підтверджували фактичне місце знаходження заявленої земельної ділянки у місці «під громадську забудову, та не надав ніяких доказів які б спростовували позовні вимоги ОСОБА_1 позивач вважає, що надане у додатках до відзиву викопіювання з Генерального Плану с. Щасливцеве не являється належним та допустимим доказом на підтвердження доводів відповідача, що спірна земельна ділянка перебуває на території земель громадської забудови. На думку позивача, за відсутності відповідних експертиз відповідачем не доведено факту невідповідності заявленої ОСОБА_1 земельної ділянки Генеральному Плану с. Щасливцеве, а отже такі доводи відповідача підлягають відхиленню. Натомість позивачем виконано всі вимоги, передбачені ст. 118 Земельного кодексу України, на підставі чого їй повинен був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою. Проте відповідач, в порушення вимог Земельного кодексу України, протиправно позбавив позивача права на отримання такого дозволу, тому оскаржуване рішення відповідача від 17.12.2018 року № 1381 не можна вважати законним і воно безумовному скасуванню. Також позивач звертає увагу суду на те, що відповідачем у відзиві нічого не вказано про заперечення щодо пропущеного місячного строку на розгляд клопотання щодо видачі дозволу на розробку проекту землеустрою, тобто фактично цю позовну вимогу визнано відповідачем.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи сторін та наявні у справі докази у їх сукупності, проаналізувавши норми законодавства, суд встановив наступне.

Так, 07.11.2018р. за вхідним № Б/903-01.01 до Щасливцевської сільської ради надійшла заява - клопотання позивача від 06.11.2018р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0938 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території Щасливцевської сільської ради. До клопотання були додані графічні матеріали, на яких позначено бажане місце розташування земельної ділянки.

За наслідками розгляду клопотання Щасливцевська сільська рада прийняла рішення від 17.12.2018р. №1381, яким відмовила ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою у зв`язку з тим, що згідно Генерального плану с. Щасливцеве вказане у графічних матеріалах бажане місце розташування земельної ділянки передбачено під громадську забудову.

Не погоджуючись із цим рішенням, та вважаючи, що відповідачем при розгляді клопотання було допущено протиправну бездіяльність, ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом.

Оцінюючи наявні докази у співставленні із законодавством, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 Цивільного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Нормативно-правовим актом, який регулює земельні відносини з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, є Земельний кодекс України.

Відповідно до ст.81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно із ч.ч.1, 2, п. «в» ч.3, ч.4 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Згідно із п. «г» ч.1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст.118 Земельного кодексу України.

Так, частинами 6, 7 цієї статті Земельного кодексу України установлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Аналізуючи положення вказаних правових норм Земельного кодексу України, суд зазначає, що законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року справі № 21-358а13 та в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17, від 05 березня 2019 року у справі №2040/6320/18.

Як установлено судом, підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою фактично слугувало те, що місце розташування земельної ділянки не відповідає Генеральному плану с. Щасливцеве, оскільки вона передбачена під громадську забудову.

Слід зазначити, що згідно із ст.ст.18, 19 Земельного кодексу України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, серед яких визначено і землі житлової та громадської забудови.

Відповідно до приписів ст.ст.38, 39 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Також слід зазначити, що згідно із ст.ст. 17, 25 Закону України від 17.02.2011р. №3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» Генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Строк дії генерального плану населеного пункту не обмежується.

Матеріали генерального плану населеного пункту не можуть містити інформацію з обмеженим доступом та бути обмеженими в доступі. Загальна доступність матеріалів генерального плану населеного пункту забезпечується відповідно до вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації" шляхом надання їх за запитом на інформацію, оприлюднення на веб-сайті органу місцевого самоврядування, у тому числі у формі відкритих даних, на єдиному державному веб-порталі відкритих даних, у місцевих періодичних друкованих засобах масової інформації, у загальнодоступному місці у приміщенні органу місцевого самоврядування.

Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій. Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, обов`язковий для врахування під час розроблення землевпорядної документації.

При цьому, виходячи зі змісту ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, невідповідність місця розташування земельної ділянки Генеральному плану населеного пункту є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідачем надано до суду докази того, що бажане місце розташування земельної ділянки, яку позивач має намір отримати безоплатно у власність, Генеральним планом с. Щасливцеве віднесено до земель громадської, а не житлової забудови.

Вказані обставини підтверджуються поданими позивачем при зверненні до сільської ради документами, викопіюванням з Генерального плану с. Щасливцеве, а також матеріалів Генерального плану с. Щасливцеве, офіційно оприлюднених на веб-сайті Щасливцевської сільської ради за посиланням https://arabat-rada.gov.ua/silska-vlada/genplan-shhaslivcevsko%d1%97-silsko%d1%97-radi/proekt-genplana-naselenogo-punktu-s-shhaslivceve/.

Тому суд погоджується із доводами відповідача про наявність підстав для відмови у позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0938 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, оскільки бажане місце розташування земельної ділянки не відповідає Генеральному плану с. Щасливцеве.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що рішення відповідача №1381 від 17.12.2018 року, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою є правомірним, а позовні вимоги в цій частині - необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. При цьому суд враховує, що позовна вимога про визнання протиправною відмови Щасливцевської сільської ради у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою є нічим іншим, як вимогою про визнання протиправним і скасування рішення сільської ради про відмову у наданні такого дозволу, тобто також не підлягає задоволенню з викладених вище підстав.

Щодо вимог про визнання протиправними дій Щасливцевської сільської ради щодо порушення місячного терміну розгляду клопотання ОСОБА_1 , то слід зазначити, що дійсно, ст.118 Земельного кодексу України установлений відповідний припис про місячний строк з дня реєстрації клопотання на його розгляд.

Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст.122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст.16 Закону України від 21.05.1997р. № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

За приписами пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Положеннями ст.59 Закону № 280/97-ВР визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Згідно із ч.5 ст.46 Закону № 280/97-ВР сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Як видно з матеріалів справи, клопотання позивача про надання дозволу зареєстровано відповідачем 07.11.2018р., отже строк для його розгляду завершився 08.12.2018р. Рішення відповідачем за наслідками розгляду клопотання прийнято 17.12.2018р., тобто через дев`ять днів після закінчення строку, установленого ст.118 Земельного кодексу України.

Відповідач у відзиві жодним чином не обґрунтував причин недотримання цього строку, але слід звернути увагу й на те, що і позивач не навів жодного мотиву щодо того, які його права відповідач порушив згаданими діями та й чи порушив взагалі.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

При цьому згідно з практикою Великої Палати Верховного Суду (постанова від 28 листопада 2018 року у справі № 826/5735/16, від 23 січня 2019 року у справі №308/10112/16-а) отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного вирішення питання про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю прийняття рішення органом місцевого самоврядування. Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим актом.

Враховуючи те, що судом визнано правомірною відмову Щасливцевської сільської ради у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки та відмовлено у задоволенні відповідних позовних вимог, то визнання протиправними дії відповідача щодо порушення на дев`ять днів місячного строку розгляду її клопотання жодним чином не призведе до поновлення її прав й одержання нею бажаного результату. Отже задоволення цієї позовної вимоги не є ефективним засобом правого захисту.

Відповідно до ст.ст.8, 9 КАС України усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи.

Відповідач належними і допустимими доказами довів правомірність оскарженого рішення про відмову позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки.

Доводи позивача про те, що відповідач має проводити експертизу для встановлення відповідності бажаного місця розташування земельної ділянки вимогам законів прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів - є надуманими, оскільки жоден нормативно-правовий акт з тих, що регулюють спірні правовідносини, не передбачає взагалі вчинення відповідачем таких дій. Відповідно суд не вважає, що обставини у цій справі повинні доводитись виключно такими доказами, як висновки експертиз.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

У зв`язку з цим не підлягають задоволенню й вимоги позивача щодо встановлення відповідачу строку на подання звіту про виконання судового рішення, а також вимоги постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання про притягнення до відповідальності посадових осіб Щасливцевської сільської ради.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то відповідно до статті 139 КАС України розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області та Виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області про визнання протиправними дій, відмови та скасування рішення - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Пекний А.С.

кат. 109020100