Справа № 520/3385/19
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

20 червня 2019 р. № 520/3385/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Зоркіна Ю.В.

при секретарі судового засідання Пройдак С.М.

у присутності

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Торошиної -Дзюби Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУНОМЕР_3 ) до Харківська митниця ДФС (вул. Короленка, буд. 16-Б,м. Харків,61003, ), третя особа Головне Управління Державної казначейської служби у Харківській області (вул. Бакуліна, буд. 18,м. Харків,61166, ) про визнання незаконними та скасування рішення і картки відмови, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та з урахуванням уточнення позовних вимог просить суд: визнати незаконним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA807000/2019/000569/2 від 28.01.2019 року; визнати незаконною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807170/2019/00208 від 29.01.2019; зобов`язати Харківську митницю ДФС повернути надмірно сплачені податки і збори в загальному розмірі 79 390,52 гривень; стягнути з Відповідача суму судового збору за рахунок бюджетних асигнувань.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що митний орган не надав належної оцінки наданих позивачем документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товарів за ціною договору, неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за резервним методом, відмовив у митному оформленні товару та незаконно прийняв оскаржуване рішення, яке підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримала у повному обсязі, просила позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні та у письмовому відзиві на позовну заяву з позовними вимогами не погодилася, просила відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки всупереч вимогам Митного кодексу позивачем разом з митною не подано до митниці жодного банківського платіжного документа, що стосується транспортного засобу позивача, не надано доказів транспортування та з урахуванням викладеного контролюючим органом визначено митну автомобіля за резервним методом.

Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що позивачем придбано та ввезено на митну територію України транспортний засіб марки Volkswagen, VW , модель Polo, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , тип двигуна дизельний, робочий об`єм циліндрів 1422 см3 . Вартість товару визначена за ціною договору (контракту) б/н від 03.01.2019 року у розмірі 141885.02 грн. ( 4369.75 євро за курсом НБУ)

14.01.2019 року особою уповноваженою на декларування подано для митного оформлення зазначено вище транспортного засобу подано митну декларацію № 807170/2019/001516 до якої додано рахунок -фактура№ 2018-925 від 03.01.2019; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA20903/2019/01075 від 08.01.2019 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу FG661052; некласифікований комерційний документ договір б/н від 03.01.2019 року; договір про надання послуг митного брокера від 08.01.2019 року № 01/01; інформацію про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів іншими державами № 3633341 від 09.01.2019; касовий ордер на підтвердження сплати митних та інших платежів № N0OJU47675 від 08.01.2019; касовий ордер на підтвердження сплати митних платежів № N0OJU55317 від 08.01.2019; копію митної декларації країни відправлення 19DE50E5 від 03.01.2019; паспортний документ особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України.

За результатами розгляду наданих документів, з урахуванням інформації програмного комплексу SCHWACKENET, позивачеві запропоновано надати додаткові документи на підтвердження вартості ввезеного транспортного засобу.

У січні 2019 року відповідачем розпочато процедуру консультацій із декларантом шляхом формування електронного повідомлення про необхідність надання відповідно до ч.2 ст. 53 МК України платіжних доручень; митної декларації на вивіз валюти; банківських документів щодо здійснення оплати; каталогів, специфікацій, прейскурантів, інформації аукціону, сайті, пропозицій тощо; копії митної декларації країни відправлення; висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними установами.

На виконання вказаної вимоги позивачем додатково подано висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною установою від 18.01.2019, згідно якого ринкова вартість автомобіля Volkswagen, VW, модель Polo, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 (на момент проведення огляду) складає 6300.84 євро та інформація з мережі інтернет.

За результатами проведення митного контролю відповідачем складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митного оформлення випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807170/2019/00208 від 29.01.2019 та прийнято рішення про коригування митної вартості /2019/000569/2 відносно ввезеного транспортного засобу та визначено його вартість на рівні 12350.00 євро.

Не погоджуючись із такими діями та рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

За приписами ч.1 ст.246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно частини 1 статті 248 коментованого Кодексу митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію. Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (частина 1 статті 257 МК України).

Відповідно до ч.6 ст.257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом, Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Положеннями ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначено як вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами 1, 2 ст. 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно частини 1 ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно частини 1 ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Відповідно до частини 2 коментованої статті Кодексу основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Частиною 4 ст.58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 ст.58 МК України).

За змістом частини 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 ст. 53 МК України).

Згідно частини 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В силу вимог частини 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин 1 та 2 ст. 53 МК України слідує, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Суд зауважує, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на декларанті. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. (рішення ВС від 02.04.2019 справа № 826/14258/15)

Щодо ненадання документів, визначених пунктом 4 і 5 частини 2 ст.53 МК України як підстави коригування митної вартості товару, необхідність подання яких при процедурі консультації із декларантом вимагав відповідач, суд зазначає наступне.

В судовому засіданні представник позивача повідомила, що єдиними документами підтверджуючими сплату є рахунок від 03.01.2019 № 2018-925, зобов`язальне замовлення автомобіля від 03.01.2019, виданих продавцем H&S Automobile Habib Habib, які засвідчують дійсну вартість придбаного транспортного засобу 4369.75 євро. Інші документи, які б визначали числові значення митної вартості придбаного транспортного засобу у позивача відсутні.

Із дослідженого в судовому засіданні замовлення-зобов`язання на купівлю вживаного транспортного засобу вбачається, що він містить підпис покупця - позивача, наданий суду рахунок від 03.01.2019 року № 2018 -925 містить банківські реквізити продавця, у ньому зазначено про можливість здійснення оплати готівкою. Разом з тим, з даного рахунку не вбачається, що продавець отримав готівкою кошти у розмірі 4369.75 євро як оплату за автомобіль Volkswagen, VW, модель Polo, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 .

Суд враховує, що ані митному органу, ані суду позивач не надав жодних квитанцій на підтвердження проведення ним оплати за придбаний автомобіль.

Таким чином, суд дійшов висновку, що декларант не надав відповідачу всі необхідні документи, які давали б можливість останньому встановити дійсну митну вартість товару за ціною угоди.

Згідно частини 2,3 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 ст. 57 цього Кодексу.

Стосовно витягу з SCHWACKE щодо вартості транспортного засобу - 12350.00 євро за VIN кодом автомобіля, то суд вказує на таке.

Як вбачається із витягу з SCHWACKE (а.с.72-74), за VIN кодом автомобіля його ціна для продажу (Verkaufswert) становить 12350.00 EUR, а купівельна ціна (Einkaufswert) - 10300.00 EUR.

Відповідач не пояснив, чому для встановлення митної вартості транспортного засобу застосовано саме ціну для продажу автомобіля, а не купівельну ціну.

Крім того, представник відповідача не довів суду, що зазначена інформація стосується ідентичного транспортного засобу, оскільки пробіг автомобіля (Gesamtlaufleistung)за вказаною інформацією становить 70 тис.км, тоді як придбаний позивачем транспортний засіб мав пробіг 142300 км. Крім того згідно перекладу зобов`язального замовлення автомобіля (а.с.21) та рахунку (а.с.14), акту проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (а.с.15-16) останній мав певні дефекти та реалізовувався після ДДП.

Вказані обставини також підтверджені висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 652 від 18.01.2019 року, внаслідок чого вартість транспортного засобу визначена на рівні 6300.84 євро.

Поряд з цим, суд зазначає, що відповідач також не довів суду неможливість застосування ним попередніх п`яти методів визначення митної вартості товару. Загальні посилання на норми Митного кодексу України, зроблені в оскаржуваному рішенні, не конкретизують підстави щодо незастосування того чи іншого методу визначення митної вартості, що в свою чергу не може вважатися достатніми доводами обґрунтованості прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Так у рішенні про коригування митної вартості товарів орган доходів і зборів повинен не просто зазначити, зокрема, обставину відсутності в нього інформації щодо оформлення ідентичних та подібних товарів (як підставу незастосування методів за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів), а навести цінову інформацію з бази даних про оформлення товарів, що мають ознаки, найбільш схожі на ознаки задекларованих товарів, та пояснити з урахуванням положень статей 59, 60 МК України, чому ця інформація не може бути взята за основу для визначення митної вартості.

Таким чином при обґрунтуванні неможливості застосування певних другорядних методів орган доходів і зборів повинен конкретизувати підстави незастосування цих методів.

Оскаржуване рішення таких посилань не містить, що дає підстави для висновку про необґрунтованість прийнятого рішення.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача повернути надмірно сплачені податки та збори, суд зазначає наступне.

Повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів урегульовано ст.301 МК України, якою встановлено, що повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України (далі ПК України).

Відповідно до пп. 17.1.10 п.17.1 ст.17 ПК України платнику надано право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом. Статтею 43 ПК України визначено умови повернення помилково та/або надміру сплачених

За змістом пп. 43.3 ст. 43 ПК України обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення.

Відповідно до п.1 розділу ІІІ Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 18.07.2017 № 643 повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплаченої суми митних, інших платежів та пені здійснюється за заявою платника податків протягом 1095 днів від дня її виникнення.

Повернення сум відповідних митних платежів у випадках, передбачених частиною п`ятою ст. 301 МК України, здійснюється за умови, що заява подається не пізніше одного року з дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів.

Відповідно до п.3 Порядку, у заяві зазначаються: 1) сума коштів до повернення за видами митних, інших платежів та пені; 2) причини виникнення такої суми коштів; 3) найменування юридичної особи та код за ЄДРПОУ, або прізвище, ім`я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); 4) напрям(и) перерахування суми коштів: а) на поточний рахунок платника податку в установі банку із зазначенням реквізитів; б) для виплати готівкою (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати) вносилися готівкою); в) для подальших розрахунків як авансові платежі (передоплата) або грошова застава: на депозитний рахунок 3734; на депозитний рахунок 3734 іншої митниці ДФС; на банківський рахунок 2603 (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати) вносилися готівкою); г) для погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів незалежно від виду бюджету; 5) реквізити митної декларації (іншого документа, що її замінює) або уніфікованої митної квитанції, за якими помилково та/або надміру сплачені суми митних платежів.

До заяви додаються: документи, що підтверджують суму помилково та/або надміру сплачених митних, інших платежів та пені; виконавчий лист суду та/або рішення суду, що набрало законної сили (за наявності), щодо повернення сум відповідних митних платежів; документи, що підтверджують право на перенесення граничних строків для подання заяви щодо повернення надміру сплачених митних платежів (за наявності).

Враховуючи вищезазначені норми права, підставою для повернення надмірно сплачених до бюджету митних платежів є відповідна заява платника податків.

Проте доказів подання такої заяви позивачем до органів митного контролю матеріали справи не містять, а тому суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення даної позовної вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності оскаржуваних рішень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 139, 242-246, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково

Скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA807000/2019/000569/2 від 28.01.2019 року

Скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807170/2019/00208 від 29.01.2019

В іншій частині вимог позов залишити без задоволення

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

У повному обсязі рішення виготовлено 01.07.2019

Суддя Зоркіна Ю.В.