Справа № 127/17103/19
Суддя: Михайленко А. В.
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/318/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2019 р.м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Михайленка А.В.,

при секретарі Бахур В.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до командира другого взводу другої роти першого батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Домбровського Віталія Володимировича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії НК № 626766 від 17.06.2019 року та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

19.06.2019, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої позовні вимоги мотивував наступним.

Постановою серії НК № 626766 від 17.06.2019 року, у справі про адміністративне правопорушення на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 1020 грн. на підставі ч. 6 ст. 152-1 КУпАП. Постанову мотивовано тим, що ОСОБА_1 нібито порушив п.п. 30.3 ПДР України, розділ 33 п. 5.38 та розділ 34 п. 1.30 ПДР України.

Вважає, що вказана постанова винесена незаконно, упереджено, з грубим порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП, не враховано свідчення ОСОБА_1 щодо ситуації, яка склалася, що призвело до незаконного притягнення останнього до відповідальності та накладення адміністративного стягнення.

Таким чином, позивач просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії НК № 626766 від 17.06.2019 року, у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 152-1 КУпАП та закрити провадження по справі.

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги позову.

Відповідач в судове засідання не з`явився, в той час як він був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених статтею 205 КАСУ.

Заслухавши пояснення позивача, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи та зібрані сторонами докази, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків.

За приписами ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ст. 6 КАС України).

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена відповідно до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Частиною 6 статті 152-1 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність, зокрема, за паркування транспортного засобу на місцях, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, водієм, який не має документів про наявність у нього чи в одного з пасажирів інвалідності (крім явно виражених ознак інвалідності).

Відповідно до ст. 222 КУпАП розгляд справ про адміністративне правопорушення передбачене, зокрема, ч. 6 ст. 152-1 віднесено до компетенції органів Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, протокол не складається.

Згідно з ч. 4 та ч. 5 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Судом встановлено, що 17 червня 2019 року командиром другого взводу другої роти першого батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Домбровським Віталієм Володимировичем відносно ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 626766 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 152-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 020 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 17 червня 2019 року близько 13 год. 00 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Рено д.н.з. НОМЕР_1 запаркував його на місці, яке розташоване за адресою: м. Львів, вул. Підвальна, 5, для безоплатної стоянки, що позначено дорожнім знаком 5.36 з додатковою позначкою 7.17 (інваліди) та дорожньою розміткою 1.30 на синьому фоні, на якому дозволено зупинку лише ТЗ, якими керують водії з інвалідністю, чим порушив п.п. 30.3 ПДР України, розділ 33 п. 5.38 та розділ 34 п. 1.30 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 6 ст. 152-1 КУпАП України.

Згідно з доводами ОСОБА_1 , зазначеними у позові та судовому засіданні, на час винесення постанови він не був згодний із порушенням.

Вирішуючи питання щодо дотримання відповідачем встановленого законом порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також обґрунтованості прийнятого рішення, суд виходить з наступного.

Так, ОСОБА_1 заперечує факт порушення ним ч. 6 ст. 152-1 КУпАП, обґрунтовуючи тим, що інформація, зазначена у постанові вказана не в повній мірі та не відповідає дійсним обставинам, а дії інспектора при винесення такої постанови вважає протиправними. Зазначає про те, що паркування було вимушеним, оскільки його неповнолітня дитина погано себе почувала та необхідно було швидко придбати ліки у аптеці, однак ОСОБА_1 знаходився у незнайому місті, то це зайняло певний період часу. Також йому не зрозуміло спосіб фіксації зазначеного у постанові правопорушення; крім того, постанова складалась інспектором без врахування зауважень та пояснень позивача; доказів правопорушення не надано, факт порушення оснований на припущеннях.

Факт порушення позивачем вимог ч. 6 ст. 152-1 КУпАП у судовому засіданні знайшов своє підтвердження, а доводи останнього щодо неправомірності винесеної постанови є в повній мірі спростовані відповідачем, оскільки у ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» чітко зазначено про те, що власники спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування забезпечують виділення та облаштування в межах майданчиків місць для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю. Водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі на транспортних засобах, що належать підприємствам, установам, організаціям, які здійснюють діяльність у сфері соціального захисту населення, та громадським організаціям осіб з інвалідністю, мають право на встановлення на транспортному засобі розпізнавального знаку "Водій з інвалідністю" та під час перевезення осіб з інвалідністю користуються всіма перевагами, що надаються водіям з інвалідністю. Водії, які керують транспортними засобами, на яких встановлений розпізнавальний знак "Водій з інвалідністю", повинні мати при собі документи, що підтверджують інвалідність водія або одного з пасажирів. Кількість місць, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, становить не менше 10 відсотків загальної кількості місць на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування, але не менше одного місця з позначенням таких місць відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою.

Організація та порядок паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах населених пунктів регламентується Правилами паркування транспортних засобів, затверджених Постановою КМУ від 03.12.2009 року № 1342. Ці правила поширюються на осіб, які розміщують транспортні засоби на майданчиках для паркування, а також на суб`єктів господарювання, які утримують такі майданчики. Відповідно до п. 4 Правил спеціально обладнані майданчики для паркування - майданчики для паркування, розміщені поза межами проїзної частини вулиці, дороги або тротуару та обладнані відповідно до вимог цих Правил і Правил дорожнього руху. Паркування, у свою чергу, розміщення транспортного засобу на майданчику для паркування.

Згідно із вимогами абз. 2 та 3 п. 22 Правил на місцях для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», не можуть бути розміщені інші транспортні засоби. У разі паркування на місцях, призначених для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» інших транспортних засобів, користувачі цих засобів несуть відповідальність згідно із законодавством.

Отже, суд приходить до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 6 ст. 152-1 КУпАП та як наслідок, правомірності накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу на підставі оскаржуваної постанови у мінімальному розмірі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, позивачем у справі не надано до суду жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що у спірних правовідносинах командир другого взводу другої роти першого батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Домбровський Віталій Володимирович діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

За таких обставин суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 152-1, 222, 245, 251-252, 256, 258, 278-279, 280, 283-285 КУпАП, рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, ст. ст. 2, 5-6, 9 77, 241-246, 255, 257, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до командира другого взводу другої роти першого батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Домбровського Віталія Володимировича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії НК № 626766 від 17.06.2019 року та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя