Справа № 754/3012/18
Суддя: Галась І. А.
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/75/19
Справа №754/3012/18
РІШЕННЯ

Іменем України

10 червня 2019 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого - судді Галась І.А.,

при секретарі - Дмитрієвій А.

за відсутності сторін

розглянувши у відкритому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції м. Києва про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

07 березня 2018 року Позивач ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції м. Києва про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії.

Вимоги адміністративного позову обґрунтовано наступним.

26.02.2018 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби м. Києва Дяконом Н.М. незаконно винесено постанову про повернення виконавчого документу № 2-а-3792/11, виданого 25.05.2011 року Деснянським районним судом м. Києва про перерахунок та виплату пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві без виконання.

Зазначив, що на даний період Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві не виконується судове рішення (Виконавчий лист № 2-а - 3792/11 від 25.05.2011 року мінімальної пенсії за віком йому не нарахована, сума доплати додаткової пенсії нарахована тільки за період з 05.11.2010 року по 22.07.2011 року в сумі 3361,56 грн., але не виплачується. У подальшому сума доплати вказаної пенсії, починаючи з 22.07.2011 року по теперішній час також не нарахована.

Зазначив, що державний виконавець Дякон Н.М. частково звернув увагу щодо виконання даного судового рішення тільки за період а 05.11.2010 року по 22.07.2011 року, а не в повному обсязі.

Вказав, що державним виконавцем Дяконом Н.М. не вжито заходів примусового виконання даного судового рішення і не в повному обсязі вчинено виконавчі дії, тим самим порушено його гарантії у виконавчому провадженні щодо перерахунку і отриманні додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю.

Крім того, дії державного виконавця Дякона Н.М. при винесенні постанови про повернення йому виконавчого документу, тобто закінчення виконавчого провадження, є неправомірними.

Вважав за необхідне зазначити, що 17.12.2013 року Деснянським районним судом м. Києва за поданням ст. державного виконавця Новак Г. М. було винесено ухвалу про зміну способу та порядку виконання рішення суду від 25.05.2011 року по справі № 2а-3792/11.

18.09.2014 року ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду скасовано вищевказане судове рішення від 17.12.2013 року за поданням ст. державного виконавця Новак Г. М. про зміну способу та порядку виконання виконавчого документу №2-а-3792/11 від 25.05.2011 року, виданого Деснянським районним судом м. Києва. Однак, 31.01.2015 року Управління державної виконавчої служби м. Києва відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 440 від 09.09.2014 року надіслало виконавчий документ № 2-а-3792/11 від 25.05.2011 року до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про погашення йому заборгованості по виплаті пенсії в межах бюджетних асигнувань тільки частково за період з 05.11.2010 року по 22.07.2011 року у сумі 3361,56 грн.

17.02.2015 року при зверненні до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві з питання погашення заборгованості на підставі вищевказаного документу йому було повідомлено, що останній знаходиться без виконання і невідомо коли буде виконуватись. Виконавчий документ по його заяві був повернутий для виконання до Управління державної виконавчої служби м. Києва.

Виконавчий документ № 2-а-3792/11, який був повернутий Позивачу постановою державного виконавця від 26.02.2018 року, у зв`язку із закінченням 6-місячного строку, встановленого для даного виду виконань, без застосування будь-яких примусових заходів щодо відповідача (боржника) Головного управління пенсійного фонду України у м. Києві, всупереч ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Вищезазначені дії державного виконавця Дякона Н. М., з точки зору Позивача, засвідчують порушення його права на ефективний засіб юридичного захисту в державній виконавчій службі, гарантованого Конституцією і Законами України.

Посилаючись на викладені обставини справи, просить суд:

1.Визнати неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції м. Києва Дякона Н.М. щодо невиконання виконавчого провадження № 27534686 та скасувати винесену ним постанову про повернення виконавчого листа № 2-а-3792/11, виданого 25.05.2011 року Деснянським районним судом м. Києва стягувачеві ОСОБА_1 .

2.Зобов`язати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції м. Києва про відновлення виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 2-а - 3792/11, виданого 25.05.2011 року Деснянським районним судом м. Києва.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07 березня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання дій неправомірними - передано на розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва (а.с.21-22).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 квітня 2018 року передано адміністративну справу №754/3012/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання дій протиправними, скасування постанови та зобов`язання вчинити дії до Деснянського районного суду м. Києва (а.с.29).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа №754/3012/18 розподілена судді Деснянського районного суду м. Києва Галась І.А. (а.с.35).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16 листопада 2018 року відкрито провадження в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції м. Києва про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії(а.с.38).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2019 року витребувано копію матеріалів виконавчого провадження №27534686.

На виконання вимог ухвали Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві надано копію матеріалів виконавчого провадження №27534686 (а.с.58-208).

Позивач до судового зсідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити (а.с.212).

Представник відповідача - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції м. Києва до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомляв.

Відповідно до положень ст. 9 КАС України, усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом. Принцип рівності сторін є складовою більш широкого розуміння поняття справедливого судового розгляду.

Завдання адміністративного судочинства кореспондує статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

На підставі викладеного, суд вживав всіх заходів задля повідомлення відповідача у належний спосіб про час, дату та місце судового засідання, виходячи з принципу рівності сторін, суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності відповідача на підставі наявних в ній доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 25 травня 2011 року Деснянський районний суд м. Києва розглянув справу №2а-3792/2011 року за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про зобов`язання проведення перерахунку та виплати пенсії. Суд вирішив: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 пенсію, виходячи з розмірів, визначених ст. ст. 50,67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: з 5 листопада 2010 року, додаткової пенсії за шкоду здоров`ю - у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком з урахуванням проведених виплат.

На виконання постанови суду, 25 травня 2011 року Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2а-3792/2011.

06 липня 2011 року постановою старшого державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Новак Галиною Матвіївною відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2а-3792/2011 виданого Деснянським районним судом м. Києва (ВП №27534686).

24 травня 2012 року державним виконавцем направлено начальнику Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві направлено вимогу №132/6, якою зобов`язано виконати рішення суду у строк до 06.06.2012 року.

Згідно повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 11.07.2012 року №19251/12, встановлено, що ОСОБА_1 здійснено перерахунок додаткової пенсії, за шкоду заподіяну здоров`ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком з 05.11.2010 року в сумі 3361,56 грн. Нараховану виплату в розмірі 3361,56 грн. включено до відомості для проведення виплати.

30 липня 2012 року, старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Новак Галиною Матвіївною винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2а-3792/2011 виданого Деснянським районним судом м. Києва. Згідно постанови, встановлено, що згідно повідомлення ГУ ПФУ у м. Києва від 11.07.2012 №19251/12, ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії в сумі 2261,56 грн. та включено до відомості для проведення виплати. Рішення суду виконано.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 06 червня 2013 року визнано неправомірною та скасовано постанову старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Новак Г.М. про закінчення виконавчого провадження, винесену 30.07.2012 року за виконавчим провадженням №27534686 з виконання постанови Деснянського районного суду м. Києва від 25.05.2011 року у справі №2а-3792/2011. Виконавче провадження №27534686 з виконання постанови Деснянського районного суду м. Києва від 25.05.2011 у справі №2а-3792/2011 відновлено.

17 липня 2013 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Новак Галиною Матвіївною винесено постанову про відновлення виконавчого провадження (ВП №27534686) з примусового виконання виконавчого листа №2а-3792/2011 виданого Деснянським районним судом м. Києва.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня 2013 року подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про зміну способу та порядку виконання рішення суду задоволено. Змінено спосіб і порядок виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25.05.2011 року по справі №2а-3792/2011 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про зобов`язання проведення перерахунку та виплати пенсії. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 3361,56 грн., які нараховані Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві.

28 січня 2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Новак Галиною Матвіївною винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня 2013 року скасовано. Постановлено нову ухвалу, якою в задоволенні подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про зміну способу та порядку виконання рішення відмовлено.

Після скасування зазначеної ухвали 03.12.2014 року ОСОБА_1 направив заяву до державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві з проханням прийняти на виконання виконавчий документ Деснянського районного суду м. Києва за № 2а-3792/11, виданий Деснянським районним судом м. Києва 25.05.2011 року.

15 грудня 2014 року на адресу позивача з Управління державної виконавчої служби м. Києва надійшло повідомлення про направлення до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві виконавчого документу №2а-3792/2011 про перерахунок та виплату пенсії позивачу.

15 лютого 2015 року на адресу позивача з Управління державної виконавчої служби м. Києва надійшло письмове повідомлення про передачу до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві виконавчого документу про погашення заборгованості по виплаті пенсії позивачу у межах бюджетних асигнувань тільки частково за період з 05.11.2010 року по 22.07.2011 року у сумі 3361, 56 грн.

17 лютого 2015 року позивач звернувся до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві щодо вирішення питання погашення заборгованості на підставі виконавчого документу, але йому було повідомлено про те, що виконавчий документ знаходиться в управлінні без виконання.

31 березня 2015 року постановою Деснянського районного суду м. Києва визнано неправомірною та скасовано Постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Новак Г.М. про повернення виконавчого документу стягувачеві, винесену 28 січня 2014 року за виконавчим провадженням №27534686 з виконання постанови Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2011 року у справі №2а-3792/2011. Виконавче провадження №27534686 з виконання постанови Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2011 року у справі №2а-3792/2011 відновлено.

21 квітня 2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Новак Галиною Матвіївною винесено постанову про відновлення виконавчого провадження (ВП №27534686) з примусового виконання виконавчого листа №2а-3792/2011 виданого Деснянським районним судом м. Києва.

У зв`язку з тим, що станом на 27 липня 2015 року виконавчий документ до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві не надходив, старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Новак Галиною Матвіївною, керуючись п.13 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», 27 липня 2015 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (ВП №27534686) з примусового виконання виконавчого листа №2а-3792/2011 виданого Деснянським районним судом м. Києва.

Даний виконавчий документ стягувачем пред`явлено до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві та включено в реєстр у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року №440, якою затверджено Порядок погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою.

Управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві 31.01.2015 року передано пакет документів по виконанню виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва від 25.05.2011 року по справі №2а-3792/2011

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено. Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Новак Г.М. щодо невиконання виконавчого листа № 2а-3792/11, виданого Деснянським районним судом м. Києва 25.05.2011 року. Скасовано постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Новак Г.М. про закінчення виконавчого провадження № 27534686 від 27.07.2015 року. Зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві відновити виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2а-3792/11, виданого 25.05.2011 року Деснянським районним судом м. Києва.

04 лютого 2016 року Головним державним виконавцемНовак Галиною Матвіївною винесено постанову про відновлення виконавчого провадження (ВП №27534686) з примусового виконання виконавчого листа №2а-3792/2011 виданого Деснянським районним судом м. Києва.

03 березня 2016 року на адресу Відділу, в супроводі заяви стягувача надійшов виконавчий документ для приєднання до матеріалів виконавчого провадження.

04 березня 2016 року на адресу боржника скеровано вимогу державного виконавця №66/6.

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 11 березня 2016 року за №4653/03, повідомлено, що на виконання постанови Деснянського районного суду м. Києва від 25.05.2011 року у справі «2а-3792/2011 управлінням ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії виходячи з розмірів, визначених ст. ст. 50, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: з 05 листопада 2010 року додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю - у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, до змін в законодавстві по 22.07.2011 року. За період з 05.11.2010 року по 22.07.2011 року ОСОБА_1 кошти нараховані в сумі 3361,56 грн. Одночасно повідомлено, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року №440 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою», відповідно до повідомлення про прийняття до обліку рішення, виконання якого гарантується державою від 05.12.2014 року №2369/04-31 управлінням листом від 17.12.2014 року №26770/12 надіслано довідку від 15.12.2014 року №40 про здійснення нарахуванням ОСОБА_1 на виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25.05.2011 року у справі №2а-3792/2011.

10 липня 2017 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дяконом Назарієм Миколайовичем, при примусовому виконанні виконавчого листа №2а-3792/2011 від 25.05.2011 року винесено постанову про накладення штрафу на боржника - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві за невиконання рішення, штраф на користь держави у розмірі 5100 грн.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дякона Н.М. від 10.07.2017 року (ВП №27534686) про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві у розмірі 5100 грн.

26 лютого 2018 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дяконом Назарієм Миколайовичем, при примусовому виконанні виконавчого листа №2а-3792/2011 від 25.05.2011 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві, зазначено що дане рішення суду підлягає виконанню в порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою».

Позивач вважає дану постанову від 26.02.2018 року незаконною, дії старшого державного виконавця неправомірними, оскільки ним не вчинено виконавчі дії по виконання вказаного судового рішення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всієї території України. Примусове виконання рішень судів та інших юрисдикційних органів законом покладено на державну виконавчу службу. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) закріплені у Законі України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний суд України зазначає, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Конституційний суд України в абзаці одинадцятому підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини рішення від 11.03.2011 року № 2-рп/2011, посилаючись на позицію Європейського суду з прав людини, зазначив, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежене державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Крім того, обов`язкове виконання рішення суду покладається також Конвенцією про захист прав та свобод людини, яка ратифікована Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" від 17.07.1997 р. Отже, її положення є обов`язковими для виконання Україною.

Ст. 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено право на справедливий суд, однак дане право було б ізольованим, якщо допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали чинності. Тлумачення ч. 1 ст. 6 вказаної Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (Рішення у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року), (Рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Case of Hornsby v. Greece) від 19.03.1997 року).

Рішення суду, яке набуло законної сили, повинно бути виконане. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права.

Відмова суду в поновленні строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа призведе до того, що вказане судове рішення не буде виконане, що суперечить основним принципам національного законодавства України та практиці Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 7 травня 2002 року у справі "Бурдов проти Росії": по-перше, нагадав, що п. 1ст. 6 Європейської конвенції з прав людини (Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод 1950 р.) надано кожному право звертатися до суду у разі будь - якого спору про його цивільні права ("право на суд"), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що являє право порушувати позовне провадження у судах з питань цивільно-правового характеру; проте таке право було б ілюзорним, якби правова система держави-учасника Європейської конвенції припускала, щоб судове рішення, яке набрало чинності та є обов`язковим до виконання, залишалося б недіючим; по-друге, визнав немислимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, детально визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд справи, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень; по-третє, наголосив, що виконання судового рішення, ухваленого будь-яким судом, повинно розглядатись як складова "судового розгляду".

Як визначено у ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як передбачено п. 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 6 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень» належить перевірити, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому такі кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст.5 до Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції від 06.02.2018 року, чинній на момент ухвалення спірної постанови) примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Державний виконавець зобов`язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначений виконавчим документом.

Згідно ст.1 Закону України_«Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється, поміж іншого, на засадах верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; справедливості, неупередженості та об`єктивності: забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців.

Статтею 26_Закону України_Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Права і обов`язки виконавців, обов`язковість вимог виконавця визначені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, за частиною 1 цієї статті, - виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснило перерахунок пенсії, однак не виплатило її ОСОБА_1 . Оскільки фактичного виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом не відбулося, тому підстав для повернення виконавчого документа, передбачених п. 9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у державного виконавця не було.

В силу положень ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відтак, згідно матеріалів справи убачається, що державним виконавцем не здійснено всіх заходів з виконання виконавчого листа, дій щодо перевірки виконання рішення боржником не проведено. Окрім того, відповідачем не надано до суду відзиву щодо позову та інші докази в спростування заявлених вимог.

В силу положень ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст.78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, у справах з приводу оскарження актів індивідуальної дії, складених суб`єктами владних повноважень, обов`язок по доведенню правомірності їх складання, покладається саме на зазначених осіб.

Всупереч встановленому КАС обов`язку доказування, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження правомірності його дій при винесені постанови від 26.02.2018 року про повернення виконавчого документу стягувану. Суд бере до уваги, що відповідачем також не надано належного обґрунтування підстав для прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, доказів та висновків при виконанні виконавчого листа.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, а також враховуючи, що у виконавчому документі є обов`язок Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошові кошті, в той час як розпорядженням Управління здійснено лише перерахунок пенсії, а не її виплата, суд прийшов до висновку про те, що державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві необґрунтовано прийнято рішення про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, суд зазначає, що невиконання рішення суду та прийняття постанови про повернення виконавчого провадження з формальних підстав призведе до того, що рішення суду не буде виконано, що суперечить основним принципам національного законодавства України та практиці Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 13 липня 2006 року у справі "Васильєв проти України" зазначив, що виконання рішення щодо боржника залишається обов`язком держави.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновків про задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо судових витрат у справі, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору. А тому при подачі позову до суду судовий збір не сплачувався, відповідно, не підлягає відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції м. Києва про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції м. Києва Дякова Н.М. щодо виконання виконавчого провадження № 27534686 та скасувати постанову про повернення виконавчого листа стягувачу від 26.02.2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: