Справа № 346/2888/19
Суддя: Потятинник Ю. Р.
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 346/2888/19
Провадження № 6-а/346/1/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі:

головуючого - судді - Потятинника Ю.Р.,

з участю секретаря - Васильчук Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломиї справу за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся із заявою в якій просить з метою виконання судового Рішення ЄСПЛ у справі «Бурмич та інші проти України» - в частині, що стосується заявника (заява №11107/16 та заява №37724/16) ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 замінити сторону виконавчого провадження від 11.05.2011 року №26026183 відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби України в Івано-Франківській області (тепер - відділ примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області) на правонаступника (спадкоємця) ОСОБА_1 , зобов`язавши орган примусового виконання судових рішень в результаті виконання названого виконавчого документа та судового рішення, в тому числі за результатом здійснення комплексу дій за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень на картковий рахунок в ПАТ «Державний ощадний банк» № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , перерахувати 22 325 грн. В іншому випадку залишити ОСОБА_1 право на повідомлення Комітету Міністрів Ради Європи про те, що виконання судового рішення в справі «Бурмич та інші проти України» - в частині, що стосується заявника (заява №11107/16 та заява №37724/16) ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах його правонаступника (спадкоємця) ОСОБА_1 Україною відмовлено.

За практикою Європейського суду з прав людини саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (див. згадане вище рішення у справі Войтенка; рішення у справі "Ромашов проти України" (Romashov v. Ukraine), N 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі "Дубенко проти України" (Dubenko v. Ukraine), N 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі "Козачек проти України" (Kozachek v. Ukraine), N 29508/04, від 7 грудня 2006 року). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою (див. рішення у справі "Шмалько проти України" (Shmalko v. Ukraine), N 60750/00, п. 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), N 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

У своєму пілотному рішенні Суд встановив, що було порушено п. 1 статті 6 Конвенції та статтю 1 Протоколу № 1 через невиконання або несвоєчасне виконання остаточних судових рішень. Суд зазначив, що затримки були спричинені комбінацією чинників, включаючи відсутність бюджетних коштів, бездіяльністю державної виконавчої служби та недоліками національного законодавства, внаслідок чого пан ОСОБА_3 та інші заявники у подібній ситуації не змогли добитись примусового виконання судових рішень (див. рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", від 15 жовтня 2009 року, N 40450/04, п. 83-84). Всі ці чинники належали до компетенції української влади, і, отже, Україна несе повну відповідальність за таке невиконання (там же, п. 85). Суд також постановив, що зазначені вище порушення є наслідком несумісної з положеннями Конвенції практики, яка полягає в систематичному невиконанні державою-відповідачем рішень національних судів, за виконання яких вона несе відповідальність і у зв`язку з якими сторони, права яких порушені, не мають ефективних засобів юридичного захисту (п. 4 резолютивної частини рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України").

У пункті третьому резолютивної частини рішення 12 жовтня 2017 у справі "Бурмич та інші проти України", заява № 46852/13, Велика палата Європейського суду з прав людини постановила, що п`ять заяв та 12143 заяв (всього 12148), перераховані в додатках I і II до цього Рішення, а також ті, що можуть надійти вже після ухвалення цього Рішення, повинні розглядатися відповідно до зобов`язань, які випливають із Пілотного Рішення у справі " ОСОБА_4 Миколайович Іванов проти України", в якому виявлено існування структурної проблеми, що спричиняє порушення параграфу 1 статті 6 і 13 Конвенції та статті 1 Протоколу № 1.

Отже, тривале невиконання або несвоєчасного виконання національних судових рішень, за виконання яких Україна несе відповідальність, є структурною та системною проблемою, яку визначено в пілотному рішенні Європейського суду з прав людини, і запровадження ефективних засобів юридичного захисту стосовно відповідних порушень є прямим обов`язком держави.

Таким чином, виходячи з практики з Європейського суду з прав людини держава відповідальна за виконання рішення, ухваленого на користь стягувача.

Тривале невиконання рішення та відсутність засобів захисту прав стягувача на національному рівні спричиняє порушення параграфу 1 статті 6 і 13 Конвенції та статті 1 Протоколу № 1.

В судове засідання заявник не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримав.

Представники боржника та відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області в судове засідання не з`явились, хоча повіждомлялись про час і місце розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що подану заяву слід задоволити з наступних підстав.

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У частині 2 цієї статті передбачено, що у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Рішенням від 12 жовтня 2017 у справі "Бурмич та інші проти України", заява № 46852/13, Велика палата Європейського суду з прав людини постановила, що 12148 заяв, названих в Рішенні та перерахованих в додатках I і II до цього Рішення (а також ті, що можуть надійти вже після ухвалення цього рішення), повинні розглядатися відповідно до зобов`язань, які випливають із пілотного рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", в якому виявлено існування структурної проблеми, що спричиняє порушення параграфу 1 статті 6 і 13 Конвенції та статті 1 Протоколу № 1.

Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області (виконавче провадження від 11.05.2011 року №26026183 відділу примусового виконання рішень ДВС Головного управління юстиції Івано-Франківської області), зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Городенківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області провести нарахування на користь ОСОБА_2 разової грошової допомоги учаснику війни у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, передбаченої ч. 5 ст.14 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2004, 2005, 2006, 2009, 2010 роки, виходячи з мінімального розміру пенсій за віком, встановленого абз.1 ч.1 ст.28 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням виплачених сум.

Стягувач ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 Правонаступником стягувача (спадкоємцем) є його син ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, довідкою приватного нотаріуса та витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 48197773.

Згідно ч.1 ст. 379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Таким чином, наявні підстави для заміни стягувача у виконавчому провадженні.

На підставі наведенного та керуючись ст. 379 КАС України, ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд,

У Х В А Л И В :

Замінити сторону стягувача ОСОБА_2 у виконавчому провадженні від 11.05.2011 року № 26026183 відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області на правонаступника (спадкоємця) ОСОБА_1 .

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів з дня її складення.

Суддя Потятинник Ю. Р.