Справа № 520/3672/19
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 р. № 520/3672/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Заічко О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Мараєвої О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Харкові справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_6 до Куп`янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до Харківського окружного адміністративного суду з позовом про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову позивачі зазначили, що відповідним владним суб`єктом було протиправно відмовлено ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 паспорту громадянина України раніше встановленого зразка , у вигляді паспортної книжечки.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Від представника відповідачів надійшло клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю в іншій справі одного представника та перебуванням у відпустці двох інших, яке було вирішено ухвалою від 20.06.2019 року шляхом постановлення повернення вказаного клопотання без розгляду.

Також, від представника відповідачів надійшов відзив на позов, в якому, заперечуючи проти позову та прохаючи про відмову в його задоволенні зазначено, що у правовідносинах, з приводу яких подано позов, відсутні належні звернення з питання оформлення паспортів у формі книжечки, що свідчить про недотримання необхідних процедур задля вирішення вказаного питання.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив про помилковість доводів відповідача, оскільки у даному випадку мали місце як звернення довільної форми так і за встановленою формою.

Суд, на підставі ст. 205 КАС України, вважає можливим розглянути справу у письмовому провадженні.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

Позивачі звернулись із заявами до Куп`янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області з проханням про оформлення та видачу паспорту у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 з можливістю вклеювання фотографії, без жодного електронного носія інформації для зчитування якої необхідні додаткові пристрої, без зняття біометричної інформації та без внесення відомостей до Єдиного демографічного реєстру, а також, надали відповідні заяви до ГУ ДМС України в Харківській області та ДМС України.

У відповіді на звернення надано листи про відсутність підстав для вчинення зазначених дій, оскільки наразі паспорт видається у формі ID-картки, що містить безконтактний електронний носій.

Крім того ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 23.04.2019 року надано заяви про видачу паспортів у формі книжечки в порядку, відповідно до Постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ, якою затверджено Положення про паспорт громадянина України.

У відповідь на вказані заяви першим відповідачем вказано, що заяви за формою, подані вищевказаними особами , проте відповідний наказ МВС України № 320 від 13.04.2012 року, яким встановлено таку форму, втратив чинність 17.04.2018 року, отже, такі подані за нечинною формою, що свідчить про відсутність підстав для видачі паспортів у формі книжечки.

З матеріалів справи встановлено, що позивачі звернулись до начальника Куп`янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області з питання роз`яснення того, за якою формою їх діти повинні звернутись у такому разі, на що з боку останньої їм було відмовлено в отриманні відповідної інформації. Вказані обставини знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, з приводу чого суду надано докази.

Таким чином, позивачі вказували, посилаючись водночас, на релігійні переконання, експертний висновок та відповідні на депутатські запити, які додані до справи, що фактично, їх дітей позбавили права отримання паспорту та, як наслідок, зазначене може привести до неможливості отримання ними в майбутнього доходів та справляння податків, розпорядження своєю власністю, можливості зайняття підприємницькою діяльністю тощо, що свідчить про звуження їх прав, гарантованих Державою.

Вказане слугувало підставою для звернення до суду.

По суті позову суд зазначає наступне.

Статтею 5 Закону України "Про громадянство України" визначено, що документом, який підтверджує громадянство України, є зокрема паспорт громадянина України.

Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ затверджено Положення про паспорт громадянина України (далі по тексту - Положення № 2503-ХІІ).

Згідно з положеннями п. 3 Положення № 2503-ХІІ бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Частиною ч.1 статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують її особу чи спеціальний статус» (далі по тексту - Закон № 5492-VI) до документів, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення, віднесено документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зокрема, паспорт громадянина України.

Частинами 1, 2, 4, 5 ст. 14 Закону № 5492-VI передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України (ч. 1 ст. 21 Закону № 5492-VI).

Суд зазначає, що як положеннями Закону № 5492-VI, нормами постанови КМ України від 25 березня 2015 р. № 302 " Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" (надалі - Постанова № 302), так і Положенням № 2503-ХІІ, передбачено чіткий порядок, суб`єктний склад та перелік документів для оформлення паспорта громадянина України.

Відповідно до пп.1 п.7 Постанови № 302 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються: особі, яка досягла 14-річного віку- на підставі заяви - анкети, поданої нею особисто.

Згідно з положеннями пункту 13 Положення № 2503-ХІІ для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35x45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

Таким чином, даною нормою закріплено не тільки перелік необхідних для оформлення паспорта документів, а й особисте їх подання громадянином, котрий звертається за таким оформленням.

Згідно з п. 26 Порядку № 302 після формування заяви-анкети працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта друкує її та надає заявнику для перевірки правильності внесених до заяви-анкети відомостей. Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування.

Після перевірки заявник власним підписом підтверджує правильність внесених до заяви - анкети відомостей про особу (п.27 Порядку № 302).

В ході розгляду справи встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у спірних правовідносинах мали місце звернення за отримання паспорту як довільної форми, так і в порядку, передбаченому Положенням № 2503-XII для оформлення паспорту у формі книжечки з наданням таких документів: заяв за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтв про народження; фотокарток розміром 35х45 мм у необхідній кількості.

Претензій до пакету документів територіальним підрозділом ДМС не виявлено окрім того, що заяви від 23.04.2019 року подані ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 за формою згідно Наказу МВС України № 320 від 13.04.2012 року, що втратив чинність 17.04.2018 року

Дійсно, Наказ МВС України № 320 від 13.04.2012 року втратив чинність 17.04.2018 року на підставі наказу МВС України від 01.03.2018 року № 161 ( зареєстр. в Мін`юсті 22 березня 2018 р. за № 352/31804).

Поряд з чим, суд вказує, що наказ МВС України від 01.03.2018 року № 161 прийнято з метою приведення нормативно-правових актів, які регулюють діяльність Державної міграційної служби України, у відповідність до законодавства України.

У свою чергу, заяви від 23.04.2019 року подані ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про видачу паспортів у формі книжечки за формою, відповідно до Положення № 2503-ХІІ, яке було чинним на момент такого звернення та є чинним наразі, відповідна норма пункту 13 Положення № 2503-ХІІ, за якою, для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35x45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України також не зазнала змін, зокрема, за факту існування наказу МВС України від 01.03.2018 року № 161.

Суд вказує, що на реалізацію чинного Положення № 2503-ХІІ, зокрема його п.13, замість форми заяви згідно Наказу МВС України № 320 від 13.04.2012 року, після втрати їм чинності не було прийнято відповідної належної форми.

Крім того, у будь - якому разі, норми Положення № 2503-ХІІ мають вищу юридичну силу над нормами наказу МВС України від 01.03.2018 року № 161.

Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом від 17.07.1997 № 475/97-ВР (далі - Конвенція), кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 9 Конвенції передбачено, що кожен має право на свободу думки, совісті та релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики і ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно. Свобода сповідувати свою релігію або переконання підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно ст.ст. 21, 22, 24, 32, 35 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров`я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей.

Суд вказує, що, беручи до уваги суб`єктний склад спірних правовідносин, зміст позовних вимог та підстави позову (зокрема щодо релігійних переконань заявників та відмови від обробки персональних даних, а також про те, що чинне законодавство (як-от Положення про паспорт) дозволяє отримати паспорт громадянина України у тому вигляді, як того просять позивачі), а також правове регулювання правовідносин, з яких виник цей спір, є достатні підстави вважати, що ця справа відповідає ознакам, викладеним у рішенні Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № Пз/9901/2/18 (№ 806/3265/17).

Суд зазначає, що вирішуючи спір по суті, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що норми Закону № 5492-VI, на відміну від норм Положення про паспорт (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, імені та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій. На думку Великої Палати Верховного Суду, це є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Також такий підхід не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом»), не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції. При вирішенні спору Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що законодавець, приймаючи Закон України від 14.07.2016 № 1474-VIII, яким внесено зміни до Закону № 5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими та виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України, та не допускати жодної дискримінації залежно від часу виникнення правовідносин з отримання паспорта громадянина України.

Як зазначено у вищевказаній постанові Великої Палати Верховного Суду, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, застосовуючи вищевказані висновки Великої Палати Верховного Суду, що у даному випадку позовні вимоги щодо зобов`язальної частини є законними та обґрунтованими, а втрата чинності певної форми заяви, подання якої є первинною ланкою у ланцюзі дій, передбачених чинним Положенням № 2503-ХІІ не свідчить по неможливість виконання дій за вказаним Положенням та не є протиправними діями відповідного владного суб`єкта, при використанні форми заяви за наказом МВС України № 320 від 13.04.2012 року в площині положень Конвенції та норм Конституції, враховуючи, що іншої форми заяви жодним нормативним документом наразі не визначено.

У свою чергу, відповідні права ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 не можуть бути поставлені в залежність від існування наказу МВС України від 01.03.2018 року № 161, на підставі якого втратив чинність наказ МВС України № 320 від 13.04.2012 року котрим, серед іншого встановлено форму заяви про видачі паспорту.

При цьому, суд акцентує увагу, що позиція представника відповідачів ґрунтується виключно на факті звернення заявників за отримання паспорту у формі книжечки не за встановленим порядком та процедурою, що спростовано в ході розгляду справи, оскільки у спірних правовідносинах мали місце як звернення довільної форми так і в порядку, передбаченому Положенням № 2503-ХІІ.

Крім того, представник відповідачів, посилаючись на приписи Закону № 5492-VI залишив поза увагою, що статтею 14 вказаного закону передбачено отримання паспорту у формі книжечки.

Згідно ч.1 та 4 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

За приписами ч. 1,2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, задоволенню у зобов`язальній частині у спосіб видати паспорт у формі книжечки за Положенням № 2503-ХІІ.

Решта зобов`язальної частини позову, шляхом вчинення дій, вказаних вище у спосіб, як просили позивачі, неформування унікального номеру запису в Єдиному державному демографічному реєстрі, без будь - якого цифрового ідентифікатора тощо, задоволенню не підлягає, оскільки ними не надано доказів, що відповідачами будуть вчинені такі дії. Суд не може задовольнити вимоги, що ґрунтуються на припущеннях.

Решта позову, в частині оскарження дій відповідачів по відмові в оформленні паспортів у формі книжечки задоволенню не підлягає, оскільки не спрямована на відновлення порушених прав.

Керуючись ст. ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків,61057, ) в особі Куп`янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Харківська, буд. 14,м. Куп`янськ, Харківська область,63701) оформити та видати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) паспорт громадянина України у вигляді книжечки ( на паперових носіях) відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків,61057, ) в особі Куп`янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Харківська, буд. 14,м. Куп`янськ, Харківська область,63701) оформити та видати ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ) паспорт громадянина України у вигляді книжечки ( на паперових носіях) відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків,61057, ) в особі Куп`янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Харківська, буд. 14,м. Куп`янськ, Харківська область,63701) оформити та видати ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) паспорт громадянина України у вигляді книжечки ( на паперових носіях) відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ.

У задоволенні решти позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 03 липня 2019 року.

Суддя Заічко О.В.