Справа № 320/5479/18
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5479/18 Суддя (судді) першої інстанції: Басай О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді: Чаку Є.В.

суддів: Літвіної Н.М., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря: Муханькової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської міської ради Київської області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Білоцерківської міської ради Київської області про визнання протиправним рішення Білоцерківської міської ради від 29 березня 2018 року №2085-48-VII, яким відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність "для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,1303 га, за рахунок земель населеного пункту, у зв`язку з невідповідністю місця розташування згідно Генерального плану м. Біла Церква та іншої містобудівної документації відповідно до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України та частини третьої статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"; зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1303 га за рахунок земель населеного пункту АДРЕСА_1 , у власність для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року у задоволення позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати останнє та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позов. На думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та прийнятим з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Судове засідання проведено без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, згідно архівного витягу Рішення №340 засідання виконкому Білоцерківської міської Ради депутатів трудящих від 30.06.1954 року, за домоволодінням АДРЕСА_2 було зареєстровано 2357 кв. м площі земельної ділянки, з якої 910 кв. м - норма, а 1447 кв. м. - лишки у тимчасовому користуванні без зазначення кінцевого терміну використання.

Згідно даних Будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 , вбачається зміна нумерації вищевказаного домоволодіння з цифри "20" у 1954 році на цифру "28" у 1958 році.

28 грудня 2018 року позивач звернулася до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1303 га, за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у власність для ведення особистого селянського господарства.

До зазначеної заяви позивачем було додано копію паспорта, копію ідентифікаційного коду, копію кадастрового плану земельної ділянки, копію схеми розміщення земельної ділянки, копію довідки №1743/Т від 05.11.2015 року, виданої ФОП ОСОБА_2 , про обстеження зелених насаджень під час інвентаризації за адресою: АДРЕСА_1 з додатками.

Рішенням від 29 березня 2018 року №2085-48-VII Білоцерківська міська рада відмовила позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,1303 га, за рахунок земель населеного пункту, у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки згідно Генерального плану м. Біла Церква та іншої містобудівної документації відповідно до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України та частини третьої статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивачка звернулася до суду.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Згідно зі ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб (ст. 12 Земельного кодексу України).

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

У відповідності до ст. 118 Земельного кодексу України, що визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових положень дає підстави для висновку, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 ЗК України.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17.

Колегією суддів встановлено, що відмова у наданні позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,1303 га, обґрунтована невідповідністю місця розташування згідно Генерального плану м. Біла Церква та іншої містобудівної документації відповідно до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України та частини третьої статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Так, частиною 3 статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється, крім випадків: 1) розташування на земельній ділянці будівлі (споруди), що перебуває у власності фізичної або юридичної особи; 2) приватизації громадянином земельної ділянки, наданої йому в користування відповідно до закону; 3) надання земельної ділянки, розташованої на території зони відчуження чи зони безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 4) надання земельної ділянки для розміщення лінійних об`єктів транспортної та енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, ліній електропередачі, зв`язку); 5) буріння, влаштування та підключення нафтових і газових свердловин за межами населених пунктів; 6) будівництва, експлуатації військових та інших оборонних об`єктів.

Передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у випадках, визначених цією частиною, за відсутності плану зонування або детального плану території не допускається, якщо земельна ділянка: розташована в межах зелених зон населених пунктів, внутрішньоквартальних територій (територій міжрайонного озеленення, елементів благоустрою, спортивних майданчиків, майданчиків відпочинку та соціального обслуговування населення); віднесена до категорії земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного призначення, рекреаційного призначення (крім земель для дачного будівництва), лісогосподарського призначення.

Генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту (ч.1 ст. 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Згідно статті 18 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що земельні ділянки з цільовим призначенням "для ведення особистого селянського господарства" відносяться до земель, сільськогосподарського призначення згідно Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженого наказом Держкомзему від 23 липня 2010 року №548. Генеральним планом м. Біла Церква, затвердженим рішенням міської ради від 03 листопада 2016 року №319-18-VII не передбачається розміщення земель сільськогосподарського призначення.

Вказані доводи відповідача підтверджуються наявними у матеріалах справи:

- викопіюванням з Генерального плану міста Біла Церква, затвердженим рішенням міської ради від 03 листопада 2016 року №319-18VII, з якого вбачається, що частина земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,1303 га накладається на територію існуючої садибної житлової забудови, а частина на проектні магістральні вулиці;

- викопіюванням з топографічного плану міста М 1:2000, по вищевказаній земельній ділянці проходять червоні лінії проектної магістральної дороги.

В даному випадку, колегія суддів вважає, що відповідачем доведено невідповідність місця розташування об`єкта вимогам Генерального плану населеного пункту, а саме вказана на картографічному матеріалі позивачем земельна ділянка, згідно Генерального плану м. Біла Церква накладається на територію існуючої садибної житлової забудови, а частина на проектні магістральні вулиці, а також по ній проходять червоні лінії проектної магістральної дороги.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що відмова Білоцерківської міської ради Київської області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на підставі того, що вказана на картографічному матеріалі земельна ділянка не відповідає місцю розташування згідно Генерального плану м. Біла Церква та іншої містобудівної документації є правомірною та такою, що відповідає статті 118 Земельного кодексу України.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Н.М.Літвіна

Є.І. Мєзєнцев