Справа № 640/3951/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 липня 2019 року № 640/3951/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Оріфлейм Україна»

до Офісу великих платників податків ДФС

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 10.02.2018р.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Оріфлейм Україна» (надалі - позивач, адреса: 01030, м. Київ, вул. Лисенка/Ярославів Яр, буд. 2/1) до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (надалі - відповідач, адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 11г), в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № від 10.12.2018 року (надалі - податкове повідомлення рішення № ).

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.03.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що податкове повідомлення рішення № винесено відповідачем безпідставно, на основі даних інформаційних баз, що не відповідають дійсним обставинам, а відповідно є протиправним, а тому таке податкове повідомлення - рішення підлягає скасуванню.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що ним виключно на підставі та в межах податкового законодавства застосовано штрафні санкції за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування в ЄРПН.

У відповіді на відзив на позовну заяву позивач зазначив, що відповідач не спростував твердження та аргументи стосовно суті позовних вимог, цитує лише норми Податкового кодексу України (надалі - ПК України) та судову практику Верховного суду, де викладені інші обставини справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, (далі - КАС України), при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Офісом великих платників податків ДФС проведено камеральну перевірку за результатами якої складено Акт № 28-10-44-02/40609675 від 21 листопада 2018 року своєчасності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за період з 31.01.2017 - 18.10.2018 роки, яким встановлено порушення позивачем граничних термінів реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних з податку на додану вартість в Єдиному реєстрі податкових накладних, за що п.201.10.ст. 201 ПК України визначено відповідальність.

Податкове повідомлення рішення № було оскаржено позивачем в адміністративному порядку шляхом подання скарги до Державної фіскальної служби України про перегляд цього рішення.

Рішенням Державної фіскальної служби України № 6856/6/99-99-11-06-01-250 від 12 лютого 2019 року податкове повідомлення рішення № залишено без змін, а скарга - без задоволення.

Вважаючи податкове повідомлення рішення № протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Офісом великих платників податків ДФС проведено камеральну перевірку за результатами якої складено Акт № 28-10-44-02/40609675 від 21 листопада 2018 року своєчасності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за період з 31.01.2017 - 18.10.2018 роки, яким встановлено порушення позивачем граничних термінів реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних з податку на додану вартість в Єдиному реєстрі податкових накладних, за що п.201.10.ст. 201 ПК України визначено відповідальність.

Податкове повідомлення рішення № було оскаржено позивачем в адміністративному порядку шляхом подання скарги до Державної фіскальної служби України про перегляд цього рішення.

Рішенням Державної фіскальної служби України № 6856/6/99-99-11-06-01-250 від 2 лютого 2019р. податкове повідомлення рішення № залишено без змін, а скарга - без задоволення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на безпідставність нарахування штрафу за період з 31.01.2017 по 18.10.2018 роки з огляду на невірне тлумачення контролюючим органом п. 120-1.1. ст. 120-1 ПК України.

Позивач вважає, що штрафна санкція за зазначеною нормою не може застосовуватися до платника податків, оскільки в податкових накладних, які складаються на постачання звільнені від ПДВ та постачання, що оподатковується за ставкою ПДВ 0 %, відсутня база для нарахування штрафу в будь-якому разі, так як сума ПДВ у таких податкових накладних, незалежно від того, чи вони надаються чи не надаються покупцю дорівнюватиме нулю.

Свою позицію позивач обґрунтовує листом ДФС України від 03 березня 2017р. № 709/4/99-99-15-03-02-13 у зв`язку із зверненнями платників податків щодо питання застосування штрафних санкцій на підставі пункту 120-1.2. статті 120-1 ПК України за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних / розрахунків коригування до ЄРПН надала власну позицію з порушеного питання. У цьому листі ДФС дійшла висновку, що штрафні санкції, визначені п.п. 120.1 та 120.2 ПК України, не застосовуються до платників податку за порушення ними граничного строку реєстрації / відсутності реєстрації в ЄРПН податкових накладних: що не надаються отримувачу (покупцю), складених на операції з постачання товарів / послуг, які звільнені від оподаткування, та/або що не надаються отримувачу (покупцю), складених на операції з постачання товарів / послуг, які оподатковуються за нульовою ставкою.

Однак позивач зазначає, що Міністерство фінансів України, яке є центральним державним органом, яке має формувати податкову політику, у листі № 11310-09-10/103060від 14 квітня 2017 року, розглянувши лист ДФС України 03 березня 2017р. № 709/4/99-99-15-03-02-13 вказало про те, що у разі порушення платником податку граничного строку реєстрації або у разі відсутності реєстрації в ЄРПН податкових накладних, складених при визначенні податкових зобов`язань з ПДВ відповідно до п.195.5 ПК України до такого платника податку застосовуються штрафні санкції, визначені ст. 120 ПК України, крім складених відповідно до п.п. «б» п. 198.5 ПК України.

На думку позивача, різне та неоднозначне трактування податкових норм зі сторони контролюючих органів призводить до того, що з винятків, до яких не застосовується штраф, за нереєстрацію податкових накладних виключаються штрафи, які не можуть бути накладені в принципі, тобто ті, які видаються покупцям та оформлені на операції, які звільнені від оподаткування, або обкладаються за нульовою ставкою, оскільки щодо них накласти штрафи згідно п. 120 ПК України неможливо, у зв`язку із відсутністю бази для накладення штрафу.

Таким чином, позивач вважає, що реєстрація податкових накладних, які не видаються і не потрібні покупцю неплатнику ПДВ не має жодного сенсу, оскільки система електронного адміністрування податку на додану вартість призначена для безперервного оперативного контролю формування важливої складової бюджету країни - податку на додану вартість.

За доводами позивача ПДВ - кредит по операціях з неплатниками податку та по операціях на умовний продукт ніхто не відшкодовує, а відтак застосовувати штрафні санкції на такі операції є недопустимим.

У зв`язку із неоднозначним, на думку позивача, трактуванням вказаної норми та керуючись принципом презумпції правомірності рішень платника податку (пп. 4.1.4. ПУ України), яка полягає в тому, що: якщо норми законодавчих актів припускають неоднозначне (множинне) трактування, то правомірним вважається саме рішення платника податків, а не контролюючого органу та п.56.21 ПК України який регламентує, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою, припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків а не контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платників податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття або зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з п. 2, 3 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року № 1246, операційний день - частина дня, протягом якої здійснюються прийняття від платників податку податкових накладних та/або розрахунків коригування та реєстрація або зупинення реєстрації. Операційний день триває з 00:00 до 23:00.

Отже, на думку позивача, надходження податкових накладних до Державної фіскальної служби України та формування відповідної квитанції за межами граничного терміну реєстру податкових накладних не надає податковому органу підстав для висновків про порушення позивачем відповідних положень ПК України.

Крім цього, позивач вважає, що відповідач зобов`язаний надати докази про надіслання позивачу квитанції про прийняття або неприйняття податкової накладної саме протягом операційного дня реєстрації податкових накладних, а інакше такі податкові накладні вважаються зареєстрованими у Єдиному реєстрі податкових накладних в силу припису п. 201.10 ст. 201 ПК України (у разі ненадходження до платника податків протягом операційного дня квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою у Єдиному реєстрі податкових накладних).

Позивач зазначає, що аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 20 лютого 2018 року у справі № 819/1189/17, від 26 червня 2018 року у справі № 806/2219/16.

Отже, позивач робить висновок, що платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за порушення граничних термінів реєстрації податкової накладної, оскільки ним вчинено всі дії щодо реєстрації податкових накладних в межах, встановлених ПК України строків для реєстрації таких податкових накладних, однак така реєстрація не відбулась з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 806/999/16, від 11 вересня у справі № 826/9114/16.

Відповідно до п. 109.1. ст. 109 ПК України, податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Враховуючи все вищевикладене, позивач вважає, що він не вчиняв протиправні дії у даному випадку, а, навпаки, вчинив залежні від нього заходи для недопущення порушення законодавства при реєстрації податкових накладних в ЄРПН, отже, відсутньою є і його вина в порушенні граничного строку реєстрації податкових накладних. Тому викладені в Акті перевірки від 21 листопада № 28-10-44-02/40609675 та у податковому повідомленні-рішенні № від 10 грудня 2018 року висновок відповідача щодо порушення термінів реєстрації податкових накладних, вважає протиправними та просить скасувати зазначене повідомлення - рішення.

Вважаючи податкове повідомлення - рішення № протиправним та таким, що винесено з порушенням вимог податкового законодавства, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог у відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що позиція позивача спростовується нормами податкового законодавства.

Відповідач звернув увагу на те, що в позовній заяві позивач не заперечує факту встановленого податкового правопорушення: несвоєчасної реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування. Тобто, обставини щодо несвоєчасності реєстрації податкових накладних /розрахунків коригування є такими, що не заперечуються та визнаються учасниками справи.

В обґрунтування своєї позиції, відповідач наводить зміст ст. 201.1. ст. 201 ПК України і згідно її аналізу робить висновок, що у разі порушення строків реєстрації податкових накладних, застосовуються штрафні санкції згідно із ПК України. Також відповідач зазначає, що з аналізу ст. ст. 201.1. ст. 201 ПК України зрозуміло, що абсолютно будь-які податкові накладні незалежно від факту надання чи ненадання покупцеві, оподаткування ПДВ чи ні, підлягають реєстрації в ЄРПН. При тому, строк реєстрації податкових накладних в ЄРПН встановлюється останнім абзацом статті і є загальним для усіх видів податкових накладних.

Також у відзиві відповідач висловлює позицію, що зміст ст. 120-1 ПК України сформульований чітко і не допускає будь-якого двозначного трактування. Законодавець виділив, податкові накладні, що не надаються отримувачу (покупцю), складені на постачання товарів / послуг для операцій, які звільнені від оподаткування та податкові накладні, що не надаються отримувачу (покупцю), складені на постачання товарів / послуг для операцій, які оподатковуються за нульовою ставкою.

Тобто, для звільнення від відповідальності, передбаченої п.120-1.1. ст. 120 1 ПК України необхідна наявність двох обов`язкових складових: податкова накладна не повинна надаватись отримувачу (покупцю) та, водночас, повинна бути складена на постачання товарів / послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою). Іншого податковим законодавством не передбачено.

Відповідач звертає увагу, що в позовній заяві позивач зазначає, що операції, за якими були складені податкові накладні, оподатковуються за нульовою ставкою, натомість такий аргумент не підтверджується фактичними обставинами справи. В підтвердження такої позиції, відповідач аналізує зміст податкових накладних, долучених позивачем до позовної заяви і містяться в матеріалах справи.

Також в обґрунтування своїх заперечень, відповідач наводить позицію, висловлену Верховним Судом в постанові від 04.09.2018 року у справі № 816/1488/17 та від 11 грудня 2018 року у справі № 807/68/18.

Вважаючи, що при застосуванні штрафних санкцій за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування в ЄРПН відповідач діяв на підставі та в межах податкового законодавства, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

ВИСНОВКИ ЩОДО НАЯВНОСТІ/ВІДСУТНОСТІ ПОРУШЕНЬ

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті спірного податкового повідомлення - рішення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України.

НОРМИ ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Відповідно до п. 14.1.60 ст. 14 ПК України, єдиний реєстр податкових накладних (ЄРПН) - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Згідно з п. 201.1, 201.7 ст. 201 ПК України у редакції, яка діяла станом на момент формування та виписки перелічених в акті перевірки податкових накладних за періоди з січня по травень 2017 року, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

За змістом норм п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Слід відмітити, що позивачем не заперечується той факт, що за період з 31.01.2017 р. по 18.10.2018р. ним були виписані та зареєстровані з порушенням граничних термінів реєстрації податкові накладні на загальну суму податку на додану вартість 574 131,91 грн., що й було встановлено контролюючим органом під час проведеної в листопаді 2018 року камеральної перевірки. Перелік таких несвоєчасно зареєстрованих позивачем в ЄРПН податкових накладних наведений в Акті перевірки та у розрахунку штрафних (фінансових) санкцій до оспорюваного податкового повідомлення-рішення. Достовірність та правильність наведених в таких Переліку та Розрахунку відомостей, а також безпосередньо розміри розрахованих контролюючим органом штрафів позивачем не заперечуються.

Натомість, позивач заперечує наявність у контролюючого органу (відповідача) підстав для застосування штрафів, передбачених нормами пп. 120-1.1 ст. 120-1 ПК України, оскільки згідно пояснень позивача, несвоєчасно зареєстровані в ЄРПН податкові накладні позивача є податковими накладними, що не надавались отримувачам (покупцям), про що у таких спірних податкових накладних позивачем відповідно Порядку заповнення податкової накладної (далі - Порядок № 1307), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.12.2015 №1307, були вказані відповідні відомості. При цьому, такі податкові накладні на загальну суму ПДВ 574 131,91 грн. не були виписані за операціями, які звільнені від оподаткування та/або, які оподатковуються за нульовою ставкою.

Приписами норм п. 120-1.1 ст. 120-1 ПК України (у редакції чинній на момент прийняття оспорюваного рішення) встановлено, що порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

- 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;

- 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

- 30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

- 40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів.

У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних / розрахунків коригування згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.

У разі реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до податкової накладної до початку проведення перевірки, предметом якої є дотримання вимог цього Кодексу щодо своєчасності реєстрації таких документів в Єдиному реєстрі податкових накладних, штрафні санкції, передбачені пунктом 120-1.2 цієї статті, не застосовуються.

В силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, викладаючи правові висновки щодо норм ст. 120-1 ПК України, у сукупності з нормами ст. 201 цього ж Кодексу та положеннями Порядку № 1307, Верховний Суд зауважив наступне:

«…Так, пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;

20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

Системний аналіз статті 201, пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дає підстави для висновку про те, що порушення платником податку на додану вартість граничного строку реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних є підставою для застосування до такого платника штрафу, за виключенням випадку порушення строку реєстрації податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю) та складена на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

Тобто, для звільнення від відповідальності, передбаченої пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), необхідна наявність двох обов`язкових складових: податкова накладна не повинна надаватись отримувачу (покупцю) та, водночас, повинна бути складена на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою).

Згідно з положеннями Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 № 1307, до графи 8 податкових накладних вноситься - код ставки податку на додану вартість, за якою здійснюється оподаткування операцій з постачання товарів/послуг, що постачаються.

Зокрема, у графі 8 зазначається код ставки: 20 - у разі здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню за основною ставкою; 7 - у разі здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню за ставкою 7 відсотків; 901 - у разі здійснення операцій з вивезення товарів за межі митної території України, що підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою; 902 - у разі здійснення операцій з постачання на митній території України товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою; 903 - у разі здійснення операцій з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування.

У справі, що розглядається, суди встановили, що податкові накладні, які зареєстровані позивачем з порушенням граничного строку, встановленого пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), містять код ставки податку на додану вартість « 7» або « 20», що свідчить про те, що податкові накладні складені на постачання товарів/послуг для операцій, що оподатковуються податком на додану вартість.

За таких обставин висновок судів першої та апеляційної інстанцій про правомірність застосування контролюючим органом до позивача штрафних санкцій на підставі пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права…».

«…Судами попередніх інстанцій встановлено, що Товариство не вчасно зареєструвало зведені податкові накладні, які не надавалися покупцю, оскільки складені на постачання товарів/послуг для операцій у межах балансу для невиробничого використання.

Як встановлено судом апеляційної інстанції із податкових накладних вбачається, що позивач не звільнений від оподаткування (основна ставка податку 20 % ) та обсяги постачання товарів не оподатковуються за нульовою ставкою (сума за ставкою о% відсутня)…

Системний аналіз статті 201, пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України, Порядку № 1307 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дає підстави для висновку про те, що порушення платником податку на додану вартість граничного строку реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних є підставою для застосування до такого платника штрафу, за виключенням випадку порушення строку реєстрації податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю) та складена на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

Тобто, для звільнення від відповідальності, передбаченої пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), необхідна наявність двох обов`язкових складових: податкова накладна не повинна надаватись отримувачу (покупцю) та, водночас, повинна бути складена на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою)…»

Дані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 807/67/18, а також у постанові від 04.09.2018 у справі № 816/1488/17.

ПОЗИЦІЯ СУДУ

Враховуючи наведене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, проаналізувавши всі обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову за викладених у ньому підстав. Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Оріфлейм Україна» відмовити повністю.

2. Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова