Справа № 200/13874/18-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року справа №200/13874/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сіваченка І.В.

за участю секретаря судового засідання Кобець О.А.

за участю сторін по справі:

позивач: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (за договором)

відповідач: Кудлаєнко І.Г. (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя - Загацька Т.В.) від 29 березня 2019 року (повний текст складено 08 квітня 2019 року у м.Слов`янську) по справі №200/13874/18-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправними та скасування припису та постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправним та скасування припису від 21.09.2018 року № ДЦ 1116/336/АВ/П; визнання протиправною та скасування постанови 02.10.2018 року №ДЦ 1116/336/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу у розмірі 111690 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач вважає, що в справі відсутні будь-які документально підтверджені відомості, що вона допустила до роботи без укладення трудового договору ОСОБА_4 Судом першої інстанції не було з`ясовано те, що ОСОБА_4 13.09.2018 року надавала консультації за її розпорядженням чи з її відома. Позивач зазначила, що оскільки факт допуску до роботи без укладення трудового договору з ОСОБА_4 відповідачем не доведено, висновки щодо порушень нею законодавства про працю, є такими, що побудовані на припущеннях та не підтверджені належними й допустимими доказами. Крім того, оскаржувана постанова про накладення штрафу від 02.10.2018 року не містить дати скоєння порушення законодавства про працю, без чого не можливо стверджувати про наявність складу правопорушення, що виключає застосування фінансових санкцій. Оскаржувана постанова взагалі не містить посилання на будь-які докази, враховані при винесенні цієї постанови, тому вона є необґрунтованою.

Відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, позивача та його представника, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець.

На підставі направлення від 05.09.2018 року № 697/04.3/15-14-12 інспекторами праці Головного управління Держпраці у Донецькій області було проведено інспекційне відвідування, за результатами якої складений акт від 14.09.2018 року № ДЦ1116/336/АВ, яким встановлено порушення позивачем вимог ч.1, ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України, а саме, працівника ОСОБА_4 допущено до роботи без укладення трудового договору. (а.с. 12-15)

До наведеного акту позивачем 17.09.2018р. надано заперечення, в яких зазначено, що між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не укладено договору про надання послуг чи трудового договору. Зазначено, що деколи позивач просить свою родичку ( ОСОБА_4 ) бути присутньою у магазині з метою контролю за схоронність товару у належному стані, безкорисно та короткочасно. Позивач вказує, що ОСОБА_4 нею не уповноважена виконувати трудові обов`язки продавця-консультанта (а.с. 16).

Листом від 21.09.2018 року №04.3-12/15-18 відповідач повідомив позивача про результати розгляду її зауваження, відповідно до якого зазначив, що встановлено порушення законодавства про працю в частині допущення ФОП ОСОБА_1 працівника ОСОБА_4 до роботи з виконанням трудових функцій за професією продавець-консультант без укладання трудового договору (а.с. 17-18).

За наслідками встановленого під час проведення інспекційного відвідування порушення, відповідачем 21.09.2018 року складено припис №ДЦ1116/336/АВ/П, яким приписав усунути порушення вимог ч.ч.1,3 ст.24 КЗпП України - укласти трудовий договорів з працівником, оформлені наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомити центральний орган виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (а.с. 19).

24.09.2018 року позивачу направлено повідомлення про розгляд справи щодо вирішення питання про накладення штрафу, відповідно до якого розгляд справи відбудеться 02.10.2018 року об 09 год. 45 хв. в приміщенні ГУ Держпраці у Донецькій області за адресою: м.Краматорськ, вул. Паркова, 43а (а.с. 35).

Згідно протоколу засідання з розгляду справи про накладення штрафу від 02.10.2018 року, за результатом розгляду справи винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 02.10.2018 року №ДЦ1116/336/АВ/П/ТД-ФС за порушення ч. 1 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а саме, працівник ОСОБА_4 допущена до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (а.с. 20-21).

Наведені обставини сторонами не оспорюються. Спірним у справі є правомірність прийняття відповідачем припису про усунення виявлених порушень вимог ч.ч.1,3 ст.24 КЗпП України, а саме укласти трудовій договір з працівником, оформлені наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомити центральний орган виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України та постанови про накладення штрафу від 02.10.2018 року №ДЦ1116/336/АВ/П/ТД-ФС.

Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу у разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11.02.2015 року, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до пункту 1 Положення про Головне управління Держпраці у Луганській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 03.08.2018р. №84 Головне управління Держпраці у Луганській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26 квітня 2017 року (далі по тексту - Порядок № 295) згідно п.1 якого цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).

За приписами пункту 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до підпункту 3 пункту 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту;

Крім цього, відповідно до вимог частини 1 статті 12 Конвенції Міжнародної організації праці №81 1947 року «Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі», яка ратифікована Законом України №1985-IV (1985-15) від 08 вересня 2004 року, інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право безперешкодно, без попереднього повідомлення і у будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке інспектується.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про наявність у відповідача повноважень з проведення інспекційного відвідування позивача.

Згідно п. п. 8, 9 Порядку N 295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

За приписами п. 10 Порядку N 295 тривалість інспекційного відвідування, невиїзного інспектування не може перевищувати 10 робочих днів, для суб`єктів мікропідприємництва та малого підприємництва - двох робочих днів.

Відповідно до п. 11 Порядку N 295 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: 1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; 2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги; 3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; 4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів; 5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; 6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки; 7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Пунктом 19 Порядку № 295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року N 509 (далі - Порядок N 509).

Згідно пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

За приписами наведеної норми однією з підстав для накладення штрафів є акт про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Отже, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що підставою для накладення штрафів є виявлені під час інспекційного відвідування суб`єкта господарювання порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, зафіксовані в акті .

У відповідності до статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Згідно частини 3 статті 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №413 повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів, а саме засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.

Таким чином, видання наказу про прийняття на роботу та подання повідомлення до ДФС є невід`ємними етапами оформлення трудових відносин, недотримання яких є фактичним допуском працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, під час інспекційного відвідування було встановлено порушення позивачем вимог ч.1, ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України, а саме, працівника ОСОБА_4 допущено до роботи без укладення трудового договору, що підтверджується актом від 14.09.2018 року №ДЦ1116/336/АВ.

На підтвердження порушення позивачем вимог ч.1, ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України відповідачем також надано диск від 14.09.2018 року № ДЦ1116/336/АВ, яким підтверджується, що гр. ОСОБА_4 знаходилась на території магазину позивача та виконувала роботу продавця з продажі меблів.

Згідно п.22 Порядку №295 матеріали, зафіксовані засобами аудіо-, фото- та відеотехніки в ході інспекційних відвідувань, долучаються до акта у паперовому або електронному вигляді на дисках для лазерних систем зчитування, на яких проставляється номер акта. Про долучення таких матеріалів робиться відмітка в акті.

Як вбачається з матеріалів справи, у акті інспекційного відвідування від 14.09.2018 року № ДЦ1116/336/АВ міститься відмітка про те, що процес відвідування зафіксовано засобами відеотехніки, а на диску проставлений номер акту № ДЦ1116/336/АВ ( а.с.48).

З акту інспекційного відвідування вбачається, що ФОП ОСОБА_1 пояснила, що ОСОБА_4 в період з 12 години до 14 години в торговому залі чекала свою доньку з репетиції, оплату за ці години не отримує, оскільки не є її працівником.

Під час засідання з розгляду справи про накладення штрафу за результатами інспекційного відвідування 02.10.2018 року позивач пояснила, що у зв`язку із здійсненням господарської діяльності час від часу вона відсутня за місцем здійснення господарської діяльності (магазин «Уютний дом» за адресою: м.Волноваха, вул.Центральна,100), і на час відсутності вона запрошує свою родичку ( ОСОБА_4 ) приглянути за товаром (а.с.36).

Під час інспекційного відвідування ОСОБА_4 пояснила, що 13.09.2018 року знаходиться в магазині позивача з 10 години до 14 годин 26 хвилин, оскільки позивач погано себе почуває та вона вирішила допомогти. Оскільки позивач пішла до банку, надала консультацію щодо меблів. Тимчасово не працює та надає консультації час від часу під час знаходження в магазині за відсутності ОСОБА_1

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 повідомила суду, що допомагає позивачу, коли останній в період роботи необхідно залишити магазин, надавала консультації у відсутності ФОП ОСОБА_1 , оплату за ці години не отримувала, оскільки не є працівником позивача.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що аналіз обставин викладених в акті перевірки та пояснень наданих позивачем та ОСОБА_4 надає можливість зробити висновок про наявність у діях позивача порушення трудового законодавства, відповідальність за яке передбачена абз.2 ч.2 ст.265 КУпП України.

Аналізуючи встановлені судом першої інстанції обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду, що у межах спірних правовідносин відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів правомірність прийнятого ним припису від 21.09.2018 року № ДЦ 1116/336/АВ/П та постанови від 02.10.2018 року №ДЦ 1116/336/АВ/П/ТД-ФС, а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.

Керуючись статями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року по справі №200/13874/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року по справі №200/13874/18-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 03 липня 2019 року.

Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 04 липня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 03 липня 2019 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко