Справа № 440/802/19
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/802/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевякова І.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кривошапка Н.А.,

представника позивача - ОСОБА_1 .,

представника відповідача - Шевченко Л.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Позовні вимоги:

- визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5469-50 від 27.11.2018.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

06 березня 2019 року фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (надалі також - позивач, ФОП ОСОБА_2 ) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі також - відповідач, ГУ ДФС у Полтавській області) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5469-50 від 27.11.2018.

Ухвалою від 18 березня 2019 року позовна заява залишена без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України /а.с. 14-16/.

10 квітня 2019 року позивач усунув недоліки позовної заяви, визначені ухвалою від 18 березня 2019 року.

Ухвалою від 15 квітня 2019 року Полтавський окружний адміністративний суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, вирішивши розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи /а.с. 2-3/.

Аргументи учасників справи

В обґрунтування позовних вимог ФОП ОСОБА_2 вказано на протиправність оскаржуваної вимоги у зв`язку з тим, що з її змісту неможливо встановити підставу для нарахування позивачу суми заборгованості зі сплати єдиного внеску. Позивачем зазначено, що їй не зрозуміло, на яку базу нараховано відповідну заборгованість, а також чи була проведена контролюючим органом перевірка ФОП ОСОБА_2 щодо правильності та повноти сплати єдиного соціального внеску.

Позивач також стверджувала про порушення ГУ ДФС у Полтавській області вимог Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині надсилання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску, оскільки винесена 27 листопада 2018 року вимога направлена на адресу платника податків лише 22 грудня 2018 року, чим порушений передбачений триденний термін для її надіслання.

13 травня 2019 року відповідачем до суду наданий відзив на адміністративний позов /а.с. 28-30/, за змістом якого він проти задоволення позовних вимог заперечував. Зокрема ним вказано, що підставою для нарахування позивачу заборгованості зі сплати єдиного внеску є вимоги Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Так, згідно з абз. 3 п. 8 ст. 9 вказаного Закону України, платники, які обрали спрощену систему оподаткування, сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Поряд з цим, ГУ ДФС у Полтавській області зосереджено увагу суду на тому, що у зв`язку зі самостійною сплатою позивачем протягом січня-квітня 2019 року суми заборгованості з єдиного соціального внеску, станом на 11 травня 2019 року сума недоїмки, яка стала підставою для формування оскаржуваної вимоги, погашена в повному обсязі, у зв`язку з чим вимога про сплату боргу (недоїмки) від 27.11.2018 № Ф-5469-50 вважається відкликаною. Стверджувалося, що порядку направлення вимоги платнику єдиного внеску контролюючим органом не порушено.

12 червня 2019 року представником позивача до суду подано відповідь на відзив /а.с. 66-70/. У вказаній заяві по суті справи зазначено, що оскільки позивачка є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років з 2011 року, то відповідно до частини 4 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" вона зі вказаного періоду часу (з 2011 року) звільнена від сплати за себе єдиного внеску. Також, представником позивача зазначено, що платежі, які були здійснені ФОП ОСОБА_2 у період з січня 2019 року по квітень 2019 року вона спрямовувала на погашення поточного боргу з єдиного соціального внеску і жодним чином не направляла їх на погашення боргу, що нараховувався їй з 2013 року.

У наданих до суду 13 червня 2019 року запереченнях на відповідь на відзив, представником ГУ ДФС у Полтавській області, повторно вказано про наявність всіх підстав вважати оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) відкликаною /а.с. 87/.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

Обставини справи, встановлені судом

Позивач ОСОБА_2 зареєстрована у встановленому законодавством порядку фізичною особою - підприємцем (рнокпп НОМЕР_1 ) та перебуває на обліку у ДПІ у м.Полтаві з 13 травня 1998 року.

За даними Пенсійного фонду України ОСОБА_2 з 28 липня 2011 року отримує пенсію за віком /а.с.32, 73/.

З 01 січня 2012 року по 01 липня 2013 року ФОП ОСОБА_2 перебувала на спрощеній системі оподаткування (єдиний податок 1 група).

З 01 липня 2013 року по 09 квітня 2019 року ФОП ОСОБА_2 перебувала на загальній системі оподаткування.

ФОП ОСОБА_2 не здавала звітність з єдиного соціального внеску до органів Пенсійного фонду України за 2011- 1 квартал 2013 року.

За вказаний період їй нараховано грошове зобов"язання з ЄСВ у загальній сумі 5 204,33 грн та нараховано суму штрафу за неподачу звітності 170,00 грн.

Відповідно до даних системи персоніфікованого обліку та інтегрованої картки платника податків за ФОП ОСОБА_2 станом на 31 грудня 2012 року облікована заборгованість з єдиного внеску у сумі 5 374,33 грн. /а.с.35/.

Відповідно до даних ГУ ДФС України, ця сума заборгованості була передана фіскальній службі органами Пенсійного фонду України при передачі повноважень з адміністрування єдиного соціального внеску у 2013 році і є такою, що утворилася до 01.10.2013 року.

Звітність ФОП ОСОБА_2 з єдиного соціального внеску з 2014 року по 2016 рік включно подавалася з відомостями про відсутність нарахування зобов"язань з ЄСВ /а.с.46-53/.

З 01 січня 2017 року ФОП ОСОБА_2 нараховувалася та подавалася для обліку у звітах сума ЄСВ, що підлягала сплаті до бюджету з розрахунку мінімального страхового внеску на місяць і сума нарахованого ЄСВ за 2017 рік склала 8 448,00 грн (а.с.55). Аналогічним чином була нарахована сума ЄСВ за 2018 рік, яка загалом склала 9 828,72 грн (а.с.57).

За три місяці 2019 року (до закриття ФОП) ОСОБА_2 нараховано та відображено в картці платника податків суму ЄСВ 3 672,24 грн (а.с.59).

Таким чином, за даними податкового обліку грошове зобов"язання з єдиного соціального внеску обліковане 8 448,00 грн за 2017 рік; у 2018 році - 7 831,51 грн на 19 квітня 2018 року (попередня сума недоїмки та поточні нарахування з урахуванням наявної переплати); 10 288,69 грн на 19 липня 2018 року; 12 745, 87 грн на 19 жовтня 2018 року (а.с.40-45).

31 серпня 2018 року ГУ ДФС у Полтавській області було винесено щодо ФОП ОСОБА_2 рішення №3 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного соціального внеску за період з 23 липня 2013 року по 22 січня 2018 року /а.с.106/.

Дане рішення було скасовано рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19 березня 2019 року (справа № 440/3571/18), на час розгляду цієї справи рішення не набрало законної сили (а.с.71-72). Підставою для скасування рішення ГУ ДФС у Полтавській області став висновок суду про те, що ФОП ОСОБА_2 , отримуючи пенсію з 13 березня 2012 року, з березня 2012 року не мала обов"язку зі сплати ЄСВ.

27 листопада 2018 ГУ ДФС у Полтавській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5469-50, згідно з якою нараховано позивачу до сплати недоїмку з єдиного соціального внеску у сумі 12 745 грн 87 коп. /а.с. 9, 34/.

Судом встановлено, що до складу недоїмки увійшли суми єдиного соціального внеску, які ФОП ОСОБА_2 повинна була сплатити за період з 2013 року по 2018 рік включно.

Відповідно до платіжних доручень від 16 січня 2019 року, 14 лютого 2019 року, 01 березня 2019 року ОСОБА_2 здійснила оплату грошових зобов"язань з ЄСВ у сумах відповідно 9 828,72 грн, 918,06 грн, 5 000,00 грн. ( в загальній сумі 12 745,87 грн).

Даний факт сторонами не оспорювався.

Отримані кошти ГУ ДФС у Полтавській області зарахувала на погашення заборгованості з ЄСВ у порядку календарної черговості її виникнення.

ФОП ОСОБА_2 здійснила державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності 09 квітня 2019 року.

Не погоджуючись із вимогою ГУ ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 27 листопада 2018 № Ф-5469-50 позивач звернулась до суду із цим позовом.

У подальшому у ході розгляду цієї адміністративної справи судом було встановлено, що у зв"язку зі змінами поточної заборгованості з ЄСВ ГУ ДФС у Полтавській області було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ № Ф-5469-50 від 15 березня 2019 року на суму 13 830,22 грн (станом на 28 лютого 2019 року) /а.с.107/.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (надалі - Закон № 2464-VI) визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до приписів частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є, зокрема фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

У силу приписів норм частини четвертої статті 8 Закону № 2464-VI порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Положеннями пункту 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону № 2464-VI, рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI , орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами встановлена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 №449, (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04.05.2018 № 469), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (надалі - Інструкція № 449).

Згідно із вимогами Закону № 2464-VI та Інструкції №449 на платника покладено обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI, платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Приписами пункту 3 Розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Під частковим зменшенням суми недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованості зі сплати фінансових санкцій) для цілей цього пункту вважається зменшення загальної суми боргу (недоїмки) з єдиного внеску, яка включає нараховані та несплачені суми єдиного внеску (фінансових санкцій) за останній календарний місяць, в якому відбулось таке зменшення.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Сума боргу у вимозі проставляється в гривнях з двома десятковими знаками після коми.

Положеннями пункту 4 Розділу VI Інструкції передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Орган доходів і зборів веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера "Ю" (вимога до юридичної особи) або "Ф" (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера "У" (узгоджена вимога).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Пунктом 6 розділу VІ Інструкції № 449 встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо:

сума боргу (недоїмки) самостійно погашається платником;

орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження; вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується чи змінюється судом (господарським судом);

борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 Закону, в порядку, визначеному пунктами 9 - 11 цього розділу;

є рішення суду про стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі.

У випадку, зазначеному в абзаці другому цього пункту, вимога вважається відкликаною у день, протягом якого відбулося погашення суми боргу (недоїмки).

Висновки щодо правозастосування

З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи, вбачається, що у період з 31.12.2012 до 22.01.2018 за позивачем рахувалась заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 5374 грн 33 коп.

На думку позивача та її представника, ця сума була нарахована фіскальною службою незаконно, оскільки з березня 2012 року ОСОБА_2 отримувала пенсію і тому мала пільгу зі сплати ЄСВ.

09.02.2018 року ФОП ОСОБА_2 було самостійно задекларовано зобов"язання зі сплати ЄСВ у загальній сумі 8 448,00 грн, яка, відповідно до даних інтегрованої картки платника, була частково погашена за рахунок переплати у сумі 3 073,67 грн та внаслідок цього зобов"язання станом на 09.02.2018 року становило 5 374,33 грн.

В подальшому, 19 квітня 2018 року позивачу як фізичний особі-підприємцю платнику загальної системи в автоматичному режимі за 1 квартал 2018 року додатково нараховано заборгованість зі сплати ЄСВ в розмірі 2457 грн 18 коп.

19 липня 2018 року ФОП ОСОБА_2 як фізичний особі-підприємцю платнику загальної системи в автоматичному режимі за 2 квартал 2018 року додатково нараховано заборгованість зі сплати ЄСВ в розмірі 2457 грн 18 коп.

19 жовтня 2018 року ФОП ОСОБА_2 як фізичний особі-підприємцю платнику загальної системи в автоматичному режимі за 3 квартал 2018 року нараховано заборгованість зі сплати ЄСВ в розмірі 2457 грн 18 коп.

Тобто станом на 27 листопада 2018 року в ІК по єдиному внеску за ФОП ОСОБА_2 рахувалась заборгованість на загальну суму 12 745 грн 87 коп.

У зв`язку з цими обставинами, на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, відповідно до вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", контролюючим органом сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27 листопада 2018 року № Ф-5469-50, яка, як вбачається з копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення /а.с. 34 зі звороту/, була направлена на адресу позивача.

В подальшому, протягом січня - квітня 2019 року позивачем самостійно було сплачено єдиний соціальний внесок на загальну суму 15 746 грн 78 коп., відповідно до наступних платіжних доручень:

- № @2PL266644 від 16.01.2019 на суму 9828 грн 72 коп.,

- № @2PL532680 від 14.02.2019 на суму 918 грн 06 коп.,

- № @2PL609694 від 01.03.2019 на суму 5000 грн.

Представник позивача у судовому засіданні стверджувала, що ці сплати були призначені для погашення поточного грошового зобов"язання з ЄСВ і фіскальний орган не мав права зараховувати ці платежі у погашення попередньої заборгованості, яка нарахована та облікована фіскальним органом незаконно, як на її думку.

Відповідно до пункту 6 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Враховуючи процитовані положення Закону, здійснені позивачем платежі на оплату заборгованості з єдиного соціального внеску, направлялись на погашення такої заборгованості в порядку календарної черговості її виникнення, у зв`язку з чим в діях відповідача щодо зарахування поточних платежів січня-лютого 2019 року суд не знаходить порушень.

З огляду на це, була погашена заборгованість, що визначена вимогою від 27.11.2018 № Ф-5469-50.

Отже, оскільки пунктом 6 розділу VІ Інструкції № 449 встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо сума боргу (недоїмки) самостійно погашається платником, суд приходить до висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 27.11.2018 № Ф-5469-50 є відкликаною і втратила чинність як рішення суб"єкта владних повноважень.

Підтвердженням цього також є те, що контролюючим органом 15 березня 2019 року складено нову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.03.2019 № Ф-5469-50, з позовом про оскарження якої ФОП ОСОБА_2 звернулась також до Полтавського окружного адміністративного суду (справа № 440/1406/19 (а.с. 115-117)/.

За змістом пункту 1 частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У пункті 8 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України позивача визначено як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Згідно частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

З наведених процесуальних норм випливає, що судовому захисту підлягає лише порушене право. Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. В контексті наведених приписів Кодексу адміністративного судочинства України підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, однак, обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушеного права чи законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому слід зазначити, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення можливості чи неможливості реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Разом з тим, станом на день розгляду даного адміністративного позову оскаржувана вимога ГУ ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 27.11.2018 №Ф-5469-50 є відкликаною, тобто не створює для позивача жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав, та безпосередньо не породжує для позивача будь-яких обов`язків. З огляду на відсутність порушеного права, у суду відсутні підстави для захисту такого права.

Погоджуючись з твердженням позивача про наявність у неї з березня 2012 року пільг зі сплати ЄСВ, передбачених ст. 4 Закону України №2464, в силу наявності у неї статусу пенсіонера, суд не заперечує також і твердження про частково невірне нарахування ЄСВ фіскальними органами, що було вчинено оскаржуваною вимогою.

Однак суд вказує на те, що позивачем було обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права та після початку розгляду справи по суті суд був позбавлений процесуальної можливості змінити предмет позову.

Оскарження вимоги про сплату недоїмки з ЄСВ, яка вже втратила чинність і має статус відкликаної не може захистити порушеного права платника.

У той же час сума можливо невірно нарахованого ЄСВ була погашена у правомірній процедурі за рахунок поточних платежів, направлених на погашення заборгованості у порядку календарної черговості її виникнення.

У разі якщо частина суми була нарахована безпідставно, то і направлення коштів поточних платежів на її погашення було безпідставним. Таким чином існує як мінімум частина невірно й безпідставно сформованої суми грошового зобов"язання з ЄСВ, яка включена до складу недоїмки у останній за часом сформованій вимозі зі сплати ЄСВ.

Таким чином, належний захист порушеного права позивача має бути вчинено шляхом оскарження останньої за часом та чинної й не відкликаної вимоги про сплату боргу (недоїмки) з наступним дослідженням природи та походження суми заборгованості за нею.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем доведено відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Враховуючи викладене, відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 01 липня 2019 року.

Головуючий суддя І.С. Шевяков