Справа № 331/6761/18
Суддя: Антоненко М. В.
Дата ухвалення: 2019-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2019 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний м. Запоріжжя області у складі:

головуючого - судді Антоненка М.В.

за участю секретаря Андрієнко С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції Журавського Антона Ростиславовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції Журавського Антона Ростиславовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06 грудня 2018 року старший інспектор відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції Журавський Антон Ростиславович склав відносно позивача ОСОБА_1 . постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 184474. де помилково вказав дату 06.11.2018 р.

Позивачем виконувались роботи у зв`язку з будівництвом паркувальної кишені по вул. Українській, 2А, 4 . Ніяких дорожніх робіт 06 листопада 2018 р. там взагалі не могло виконуватись, через наявність там зелених насаджень. Тільки 13.11.2018 р. виконавчий комітет Запорізької міської Ради прийняв рішення про видалення зелених насаджень роботи у зв`язку з будівництвом паркувальної кишені по вул. Українській, 2 А, 4.

Постанова складена з приводу ніби-то проведення позивачем дорожньо-ремонтних робіт за адресою вул. Українська, 2-а у м. Запоріжжя , без погодження з органами патрульної поліції та без відповідних дорожніх знаків.

Цією постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2, 3 ст. 140 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Постанова про накладення адміністративного стягнення є незаконною та підлягає скасуванню з підстав того, що справа була розглянута на місці зупинки транспортного засобу, а не за місцезнаходженням органу, який уповноважив розглядати такі справи.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, місце розгляду справи - м. Запоріжжя, по вул. Українській, 2А.

В свою чергу, відповідно до ст.276 КУпАП - справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 справа № 1-11/2015 , словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статгі 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно- територіальним устроєм України.

Водночас, ч. 3 ст. 258 КУпАП передбачає, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення, тобто - на місці зупинки транспортного засобу.

При цьому, ч. З ст. 258 КУпАП вказує на те, що працівник патрульної поліції повинен дотримуватись вимог ст. 283 КУпАП, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи, в свою чергу розгляд справи відповідно до вимог ст. 276 КУпАП здійснюється за місцем вчинення правопорушення.

Отже, той факт, що винесення постанови могло було бути здійснене на місці виявлення правопорушення, не спростовує той факт, така процедурна дія як розгляд справи, що повинна передувая и винесенню постанови, мав би обов`язково відбутися за місцезнаходженням управління патрульної поліції за адресою м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 96.

Між тим, як вбачається з оскаржуваної постанови, поліцейський розглянув справу і виніс постанову за однією адресою м. Запоріжжя, по вул. Українській, 2А .

Отже, порушені імперативні вимогу КУпАП, що регламентують порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Як роз`яснив Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в п. 25 постанови від 30 травня 2018 р. по справі №337/3389/16-а, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим, на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності.

Крім того, відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами:

1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину;

2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані;

3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї:

4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію;

5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Більше того, приписами ст. 129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 19.50 року і Першого протокол) та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Згідно п.2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015р. по справі №1-11/2015, - органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (ч.2ст.6 Основного Закону України).

Також, Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ № 18 від 19 грудня 2008 року визначено неприпустимість ігнорування прав осіб, яких притягають до адміністративної відповідальності, потерпілих, їх законних представників та захисників. Зокрема, постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна відповідати вимогам ст.ст. 283, 284 КУпАП і містити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення із зазначенням мотивів відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, єдиний доказ, що покладений в її основу «відео в архіві». В той же час, у відповідності до правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, що наведена в 7 абз. п. 25 постанови від 30 травня 2018 р. по справі №337/3389/16-а якщо не вказаний технічний засіб, яким здійснено відеозапис, то це виключає можливість прийняття його у якості належного доказу по справі.

Ознайомлення позивача з положеннями статей 307, 308 КУпАП, правами передбаченими ст. 268 КУпАП, з порядком та строком оскарження постанови не здійснювалось.

Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач ОСОБА_1 просить суд, скасувати постанову серії БР № 184474, де зазначена дата розгляду справи 06.11.2018 року, яка винесена відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2,3 ст.140 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, від його представника надійшла заява про слухання справи без участі сторони позивача.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував. Пояснив суду, що водієм екскаватору ОСОБА_1 в порушення вимог Закону України «Про дорожній рух» без погодження з органами поліції здійснювались роботи по облаштуванню паркувальної кишені на проїжджій частині по вул. Українській, 2 «а» без будь-яких попереджувальних знаків.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 06.12.18 р. старшим інспектором відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції Журавським Антоном Ростиславовичем складено відносно позивача ОСОБА_1 постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 184474. ( в постанові помилково вказана дата 06.11.2018 р.)

Згідно статті 52-3 Закону України «Про дорожній рух», до повноважень Національної поліції у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху належать: погодження відповідно до вимог цього Закону, інших законодавчих актів проектів на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, залізничних переїздів, комплексів дорожнього сервісу та інших споруд у межах відведення автомобільних доріг або червоних ліній міських вулиць і доріг;

-погодження поданих у встановленому порядку пропозицій стосовно обладнання засобами організації дорожнього руху місць виконання дорожніх робіт, проектів та схем організації дорожнього руху, маршрутів руху пасажирського транспорту, маршрутів організованого руху громадян і місць їх збору, порядку проведення спортивних та інших масових заходів, які можуть створити перешкоди дорожньому руху;

Частинами 2,3 статті 140 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за:

-порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування -

Порушення нормативів щодо обладнання на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах місць: провадження робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій тощо, а так само неусунення після закінчення робіт перешкод і неприведення автомобільної дороги, вулиці, залізничного переїзду в стан, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів та пішоходів.

Позивачем ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження отримання погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: на здійснення робіт по у зв`язку з будівництвом паркувальної кишені по вул. Українській, 2А, 4 .

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених, законом.

Твердження позивача про те, що винесення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за місцем вчинення адміністративного правопорушення не відповідає нормам статті 283 КУпАП є необґрунтованими, оскільки Законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» внесено зміни до ст. 258 КУпАП, зокрема, доповнено абзацом 4, зі змісту якого вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення порушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП.

Відповідно ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною 2 статті 74 КАС України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.-ч. 2,5 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Вирішуючи питання законності спірної постанови, суд виходить з того, що адміністративна відповідальність в Україні і процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях (рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010). Однією з таких правових презумпцій є закріплена у ст.62 Конституції України презумпція невинуватості, згідно якої особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У зв`язку із застосуванням даного принципу саме відповідач, як особа, що виявила факт адміністративного правопорушення, повинна довести наявність події і складу адміністративного правопорушення та винуватість особи, тобто наявність законних підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Аналіз та оцінка наданих суду доказів, а саме постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 184474. від 06.12.2018 р., пояснень старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху УПП в м. Запоріжжя ДПП Журавського А.Р. підтверджують наявність в діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.-ч.2,3 ст.ст.140 КУпАП.

Позивач ОСОБА_1 не надав суду доказів на підтвердження того, що ним, при здійснені робіт по у зв`язку з будівництвом паркувальної кишені на проїжджій частині по вул. Українській, 2А, 4. у відповідності до встановлених нормативів було належним чином обладнано місце провадження робіт за для гарантування безперешкодного і безпечного рух транспортних засобів та пішоходів.

Допущена відповідачем ОСОБА_2 описка в даті постанови про адміністративне правопорушення серії БР № 184474 є технічною помилкою, яка не впливає на суть та доведеність скоєння ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.-ч.2,3 ст.ст.140 КУпАП.

Враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства та фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції Журавського Антона Ростиславовича про скасування постанови серії БР № 184474. від 06.12.2018 р. по справі про адміністративне правопорушення про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.В. Антоненко