Справа № 404/2725/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 червня 2019 року м. Дніпросправа № 404/2725/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,

секретар судового засідання: Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.08.2018 (головуючий суддя Петренко О.С., повний текст складено 14.08.2018)

в адміністративній справі №404/2725/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 04.05.2018 року до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії, в якому просив (а.с. 1):

- визнати неправочинним та скасувати розпорядження ГУПФУ в Кіровоградській області від 10.10.2011 року по пенсійній справі №169411, розпорядження від 04.11.2011 року по пенсійній справі №169411, пункт 1.13 витягу з протоколу №10 від 26.12.2011 р. засідання Комісії з питань призначення та виплати пенсій при управлінні Пенсійного фонду України в м. Кіровоград про зменшення ОСОБА_1 розміру пенсії по інвалідності до розмірів фактичних збитків, починаючи з листопада 2011 року;

- визнати неправочинними та скасувати всі інші накази та розпорядження ГУПФУ в Кіровоградській області про переведення недоплаченої частини пенсії ОСОБА_1 в правоположення соціальної допомоги з наступним припиненням виплати цієї соціальної допомоги;

- відновити з 01.11.2011 року розміри пенсії ОСОБА_1 в розрахунках і порядку виплати, які встановлені в постанові Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.04.2011р. по справі №2а-1573/11 та, починаючи з листопада 2011 року по теперішній час, доплативши суму недоплаченої пенсії.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем було неправомірно зменшено розмір пенсії, яку йому призначено, відповідно до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та на виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.04.2011 р. В позові також зазначено, що позивач є інвалідом ІІ групи внаслідок захворювання, яке пов`язане з Чорнобильською катастрофою, віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи, одержує основну пенсію по інвалідності на підставі ст. 54 та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров`ю згідно ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відповідач виплачував пенсію в розмірі 6685грн з квітня 2011 року по жовтень 2011 року. Позивач дізнався в грудні 2017 року, що відповідач самочинно та незаконно зменшив розмір його пенсії із суми 6685грн. до 1665,93грн., а різницю суми виплачував на рахунок позивача як соціальну допомогу. В листопаді 2011 року відповідач виплатив пенсію в розмірі 1665,93грн., а в грудні 2011 року 1720грн., в січні-березні 2012 року 2160,49грн., як доказ зменшеного розміру пенсії надає довідку про розмір його пенсії з січня 2011 року по квітень 2018 року. Вказує, що відповідач приховує факт незаконного переведення частини його пенсії в соціальну допомогу та факт припинення в листопаді 2011 року виплати соціальної допомоги, а не пенсії. Вважає, що діями відповідача його пенсія зменшена.

14.06.2018 року позивач подав уточнений адміністративний позов згідно якого просить:

- визнати неправомірним та скасувати Розпорядження відповідача від 10.10.2011 року, 04.11.2011 року по пенсійній справі № 169411, пункт 1.13 витягу із Протоколу №10 від 26.12.2011 року засідання Комісії з питань призначення та виплати пенсій про зменшення розміру пенсії по інвалідності до розмірів фактичних збитків, починаючи із листопада 2011 року,

- визнати неправомірними та скасувати накази про переведення недоплаченої частини пенсії в положення соціальної допомоги із наступним припиненням виплати цієї соціальної допомоги,

- відновити з 01.11.2011 року розмір його пенсії в розрахунках і порядку виплати, які встановлені в Постанові від 15.04.2011 року Кіровського районного суду м. Кіровограда по справі № 2-а-1573/11 та починаючи з листопада 2011 року по даний час здійснити доплати недоплаченої суми пенсії (а.с. 67-68).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.08.2018 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що судове рішення, згідно якого позивачу здійснено нарахування пенсії в період з 01.06.2011 року по 31.10.2011 року не може бути гарантією проти змін законодавчих норм, що відбулися в листопаді 2011 року. Відповідач з листопада 2011 року правильно нараховував пенсію у відповідності до Порядку №1210. При цьому, в період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року відповідач повинен був нараховувати та виплачувати пенсію позивачу в розмірі, визначеному ст. 50, 54 Закону № 796-ХІІ, а не Порядком №1210.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що суддя Петренко О.С. неправомірно розглянула його позов у спрощеному порядку, вважає, що його позовні вимоги вимагали обов`язкового допиту свідків. Зазначає, що Відповідач виплачував пенсію в розмірі 6685грн з квітня 2011 року по жовтень 2011 року. Однак, з листопада 2011 року відповідач незаконно зменшив розмір його пенсії із суми 6685грн. до 1665,93грн., а різницю суми виплачував на рахунок позивача як соціальну допомогу. В листопаді 2011 року відповідач виплатив пенсію в розмірі 1665,93грн., а в грудні 2011 року 1720грн., в січні-березні 2012 року 2160,49грн., як доказ зменшеного розміру пенсії надає довідку про розмір його пенсії з січня 2011 року по квітень 2018 року. Вказує, що відповідач приховує факт незаконного переведення частини його пенсії в соціальну допомогу. Вважає, що діями відповідача його пенсія зменшена.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що позивачем пропущено 6-ти місячний строк звернення до суду, тому позов слід залишити без розгляду. Зазначає, що позивач зловживає своєю хворобою, яку він отримав в наслідок ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, оскільки позивач не надає доказів, що він був зайнятий постійним лікуванням хвороб, боротьби за своє життя. Вказує, що соціально-економічні права не є абсолютними. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. Посилається також на Постанову КМУ №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зазначає, що на виконання зазначеної постанови пенсія позивачу з 01.11.2011 року по 01.06.2012 року нараховувалася та виплачувалася в обсягах у відповідності до Постанови КМУ №1210.

В судове засідання позивач (представник позивача) не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

В судовому засіданні, що відбулося 15.05.2019 року, представник відповідача ОСОБА_2 , проти апеляційної скарги заперечила, підтримала позицію, викладену в відзиві на апеляційну скаргу. Вважає, що пенсія позивачу зменшена до рівня 1665,93грн. з урахуванням Постанови КМУ №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастпрофи». Надала до суду для огляду пенсійну справу позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, доводи відзиву на апеляційну скаргу колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що є підстави для часткового задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та отримує пенсію з 30.10.1997 року по інвалідності ІІ групи, в розмірі фактичних збитків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Постановою Кіровського районного суду від 15.04.2011 року, залишеного без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2012р., визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді, пов`язані з відмовою виплачувати ОСОБА_1 пенсію в розмірі, меншому, ніж передбачено ст. 50, ч.4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді призначити ОСОБА_1 державну пенсію та додаткові пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду ІІ групи у відповідності з вимогами встановленими ст. 50, п.4 ст. 54, п.3 ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з розрахунку державної пенсії у розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком для непрацездатних громадян щомісячної додаткової за шкоду, заподіяну здоров`ю з розрахунку 75% мінімальної пенсії за віком, розрахованої з урахуванням визначеного ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 22.04.2010 року, з урахуванням суми пенсії, що ним отримані за вказаний період (а.с. 4-7).

На виконання судового рішення, управлінням пенсійного фонду проведено перерахунок за період з 01.06.2011року по 31.10.2011року. Зокрема, у вересні 2011 р. розмір пенсії 6685 грн., у жовтні 2011 р. 6685грн., в серпні 2011 р. 6799,71 грн., вересень 2011 р. 7040,60 грн., в жовтні 2011 р. -7223,60 грн. (а.с.9).

Однак, позивач зазначає, що з листопада 2011 р. розмір пенсії неправомірно зменшено, у зв`язку з чим виплачено 1665,95 грн., в грудні 2011 р. - 1720, грн., в січні 2012 р. 2160,49 грн., в лютому 2012р. 2160,49 грн., в березні 2012 р. 2160,49 грн., в квітні та травні 2012 року 2173,29 грн., що підтверджується довідкою №632 (а.с. 2). Позивач також зазначає, що відповідач частину його пенсії доплачує до відповідного рівня як соціальну допомогу. Позивач вважає дії відповідача по зменшенню пенсії позивача неправомірними.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 р. № 796-XII, Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058, норми Постанови Кабінету Міністрів України "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету" № 745 від 06.07.2011 року, Постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, частиною 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже відповідач як суб`єкт владних повноважень має діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Слід зазначити, що розмір додаткових пенсій за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 1 був визначений у ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та для осіб з інвалідністю II групи становив 75 % мінімальної пенсії за віком.

При цьому, розмір державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у зв`язку з втратою годувальника був передбачений у ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та для інвалідів II групи становив 8 мінімальних пенсій за віком.

Такі норми діяли на час призначення позивачу пенсії. Саме норми статей 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" були застосовані при призначенні та визначенні розміру пенсії.

Так, позов обґрунтовано тим, що відповідачем було неправомірно зменшено розмір пенсії, яку йому призначено, відповідно до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та на виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.04.2011 р. В позові також зазначено, що позивач є інвалідом ІІ групи внаслідок захворювання, яке пов`язане з Чорнобильською катастрофою, віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи, одержує основну пенсію по інвалідності на підставі ст. 54 та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров`ю згідно ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відповідач нараховував та виплачував позивачу пенсію в розмірі 6685грн з квітня 2011 року по жовтень 2011 року, та незаконно зменшив розмір пенсії в листопаді 2011 року із суми 6685грн. до 1665,93грн. (а.с. 2). Станом на 2019 рік розмір пенсії позивача так і не досяг рівня розміру пенсії, що виплачувався йому до листопада 2011 року.

Відповідач посилається на Постанову КМУ №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зазначає, що на виконання зазначеної постанови пенсія позивачу з 01.11.2011 року нараховувалася та виплачувалася в обсягах у відповідності до Постанови КМУ №1210.

Для правильного вирішення даної справи дослідженню підлягають норми статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 р. № 796-XII та дія цих норм в часі.

Вказані статті (ст. 50, 54) регулюють державну (основну) та додаткову пенсії особам, віднесеним до категорії 1 осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В силу статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" розмір державної пенсії повинен встановлюватися в розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком для непрацездатних громадян, а розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю з розрахунку 75% мінімальної пенсії за віком.

Безпосередньо норми Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (у редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії) встановлювали призначення щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, зокрема, особам з інвалідністю II групи - у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком (ст. 50); також, відповідно до ч. 4 ст. 54 цього ж Закону (у редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії), встановлювалося, що розміри пенсій для осіб з інвалідністю, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими, зокрема, по II групі інвалідності, - 8 мінімальних пенсій за віком.

Пенсія позивачу була призначена у відповідності до зазначених норм та станом до листопада 2011 року позивач одержував пенсію у відповідному (правильному) розмірі.

Так, пенсія позивача в жовтні 2011 року становила 6885грн. 90 коп.

З листопада 2011 року пенсію позивача зменшено до розміру 1665грн. 93коп. на підставі Постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011 №1210, якою затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Слід взяти до уваги, що Постанова Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011 №1210 визначає порядок саме підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а не порядок пониження соціального захисту таких громадян.

Отже, зазначена Постанова КМУ має діяти на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і не може допускати пониження рівня такого захисту. Натомість позивачу було зменшено розмір пенсійних виплат в кілька раз, що є недопустимим.

Слід зазначити, що вказаною постановою затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а не перерахунку вже діючих пенсій. Отже відповідач не мав правових підстав для перерахунку пенсії позивача у відповідності до Постанови КМУ від 23.11.2011 №1210, оскільки пенсія позивача вже була призначена та обчислена.

Оскільки пенсія позивачу вже була раніше обчислена і визначена у відповідності до норм статей 50 та 54 Закону Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", то зміни розміру пенсії в листопаді 2011 року призвели до зменшення пенсійних виплат, і, як наслідок до змін у майновому стані позивача.

При цьому, законодавством України не передбачено повторне обчислення вже призначеної пенсії, водночас підстави для повторного обчислення пенсії були відсутні.

Постанова Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011 №1210 набула законної сили з 01.01.2012 року. Однак дія цієї постанови застосована відповідачем, починаючи з 01.11.2011 року, що суперечить нормам законодавства України.

Так, статтею 57 Конституції України встановлено, що "закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом.

Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними".

Набрання чинності актами Кабінету Міністрів України врегульовано статтею 55 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" від 16 травня 2008 року N 279, якою визначено, що постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.

Постанова КМУ №1210 не містить інформацію з обмеженим доступом, водночас стосується прав та обов`язків громадян, тому не могла бути застосована раніше дати набрання чинності та не могла бути застосована раніше дати її прийняття.

Однак відповідач, застосувавши Постанову Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011 №1210 з 1 листопада 2011 року, зменшив розмір пенсійних виплат позивача в кілька раз, що є протиправним, оскільки зазначена постанова КМУ №1210 була прийнята лише 23.11.2011 року та набула чинності лише з 01.01.2012 року. Застосування норм постанови КМУ, яка не набула чинності (та зокрема в час коли постанова іще не була прийнята), безумовно порушує конституційні норми України та принцип верховенства права.

В силу ч. 4 статті 7 КАС України, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший нормативно-правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції Постанова Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011 №1210, в разі зменшення рівня пенсії позивачу не може бути застосована, оскільки таке зменшення розміру вже нарахованої пенсії має протиріччя з Конституцією України.

В силу частини 4 статті 7 КАС України, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Таким чином, процесуальний закон передбачає підстави для застосування норм Конституції України як норм прямої дії.

Позивачу до листопада 2011 року вже була обчислена та призначена пенсія в розмірі 6885грн. 90 коп., тому відповідач не мав правових підстав для перерахунку та зменшення розміру пенсії. Крім того, до даного часу пенсійні виплати позивача не досягли рівня розміру 6885грн. 90 коп., який існував до листопада 2011 року.

Отже порушене право позивача на відповідний рівень соціального захисту у зв`язку з втратою працездатності має бути відновлено та захищено рішенням суду.

З цього приводу також слід зазначити про принцип незворотності дії в часі законів та інших правових актів. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7). Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 6-2705цс16 підтверджує, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Європейський суд з прав людини в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Так, соціально-економічні права не є абсолютними. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою.

Водночас, зміна законодавчої норми не має зворотної сили. Тому на нараховану пенсію не може впливати норма, яка введена в дію пізніше, ніж нарахована пенсія. Така норма може застосовуватися лише до правовідносин, що виникають після введення в дію такої норми.

Зміни, що відбулися в пенсійному законодавстві України в листопаді 2011 року, а саме прийняття Постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яким затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не могли вплинули на правовідносини між позивачем та відповідачем щодо зменшення пенсійних виплат, оскільки зазначений порядок, зокрема, надавав можливість збалансувати розмір пенсійних виплат особам, яким пенсія обчислюється вперше (призначається), при цьому, вказаний порядок не мав на меті допущення зменшення розміру вже призначеної пенсії та зменшення соціального захисту осіб, що постраждали внаслідок ЧАЕС, оскільки зорієнтований на підвищення рівня соціального захисту таких громадян.

Щодо аргументів відповідача про порушення позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути поданий в межах строку звернення до адміністративного суду, встановлений цим Кодексом або іншими законами.

Частина 2 вказаної статті зазначає, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється 6-ти місячний строк, який, якщо не встановлено іншого, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх праві, свобод чи інтересів.

Позивач звернувся до суду 04.05.2018 року, при цьому просить скасувати рішення відповідача, прийняте в листопаді 2011 року.

Матеріали справи містять клопотання про поновлення строку звернення до суду, яке обґрунтовано наявність хвороб у позивача та необхідністю лікування (а.с. 20).

Предметом спору у даній справі є визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення розміру пенсії позивача, починаючи з листопада 2011 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що пенсія за своєю правовою природою є єдиним джерелом існування пенсіонера, доходом та його власністю. Власність є матеріальним інтересом, що захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод. Водночас в Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою цінністю в Україні (ст. 3). Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Водночас, в Україні діє принцип верховенства права (ст. 8 Конституції України).

Зазначені норми не є декларативними.

Норми Конституції України є нормами прямої дії, і застосовуються на захист прав людини.

Зокрема, Основний Закон встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхування за рахунок страхових внесків фізичних і юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст. 46 Конституції України).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державою і за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 22, 64).

В силу ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень (ст. 64 Конституції України).

Натомість, в листопаді 2011 року не існувало підстав для обмеження пенсійних виплат позивачу, оскільки не були введені умови воєнного або надзвичайного стану в 2011 році, а закони, що обмежують пенсійні виплати позивача державою не приймалися.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що постанова КМУ №1012 від 23.11.2011 року не є законом, а є нормативно правовим актом Кабінету Міністрів України та направлена на підвищення рівня захисту, осіб, які постраждали в наслідок аварії на ЧАЕС, про що чітко зазначено в назві цієї постанови.

Пенсійні виплати мають постійний, непереривний (щомісячний) характер.

Водночас, пенсія позивачу не була нарахована у розмірі 6885грн. 90 коп. з листопада 2011 року, про це позивач знав, оскільки одержував пенсію з листопада 2011 року в розмірі 1665грн. 93 коп. Отже позивач знав про порушення своїх прав з листопада 2011 року, оскільки отримував пенсію у зменшеному розмірі, натомість, до суду з вимогою про поновлення свого права не звертався.

Позивач звернувся до суду звернувся лише в травні 2018 року, що надає підстави для висновку про порушення позивачем 6-ти місячного строку звернення до суду.

Оскільки позивач звернувся до суду лише 4-го травня 2018 року, то 6-ти місячний строк звернення позивача до адміністративного суду відповідає даті: 04.11.2017 року. Враховуючи, що пенсійні правовідносини мають постійний характер, тому період, що знаходиться за межами 6-ти місячного строку звернення до суду буде відповідати граничній даті 04.11.2017 року. Вимоги, що передують зазначеній даті слід залишити без розгляду.

Таким чином колегія суддів апеляційної інстанції вбачає підстави для застосування 6-ти місячного строку звернення до адміністративного суду.

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити норми статті ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказані норми кореспондуються між собою та зазначають, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що зазначені норми вказують саме на нараховані суми пенсії (а не на не нараховані суми), при цьому, позивачу суми пенсії з листопада 2011 року були нараховані, хоча і в меншому розмірі та одержані позивачем в нарахованому розмірі, тому не підлягають застосуванню зазначені норми до даних правовідносин.

Матеріали справи містять клопотання позивача про витребування від відповідача документ, який є підставою для зменшення розміру пенсії позивача з листопада 2011 року (а.с. 69).

Так, матеріали справи містять копію витягу з протоколу №10 засідання Комісії з питань призначення та виплати пенсії при управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 26.12.2011 року (а.с. 70). В зазначеному документі вказано, що слухали начальника відділу з призначення пенсій в Кіровоградському районі Яковенко І.М. з питань: 1.13. 169411 ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності в розмірі фактичних збитків, в зв`язку з тим, що довідка про заробітну плату в зоні відчуження менше календарного місяця та потребує додаткового розгляду вирішили пенсію з 01.01.2012 року перевести на мінімальний розмір.

Колегія суддів апеляційної інстанції з цього приводу вважає, за необхідне зазначити, що пенсію позивач отримував в розмірі фактичних збитків. Розмір фактичних збитків - це постійна величина, яка визначена державою. Це та величина, якою держава компенсує втрати, нанесені особі. При цьому, відповідач не має правових підстав для зменшення розміру фактичних збитків, які вже встановлені державою. Розмір фактичних збитків, що визначений державою є власністю та матеріальним інтересом позивача, який захищається Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод.

Водночас, не є підставами для переведення з 01.01.2012 року в мінімальний розмір пенсії позивача безпосередньо довідка про заробітну плату в зоні відчуження менше календарного місяця та потреба додаткового розгляду, оскільки пенсія позивачу вже була призначена раніше у зв`язку з чим досліджувалися раніше відповідачем всі документи для призначення пенсії.

Оскільки пенсійні правовідносини (пенсійні виплати) мають постійний щомісячний характер та пов`язані між собою, тому не можливо надати оцінку діям відповідача з 04.11.2017 року не дослідивши дії та правовідносини між сторонами, що передували 6-ти місячному строку звернення до суду (04.11.2017 року).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що 01 січня 2015 року набрав чинності Закон № 76-VIII, яким текст ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" викладено у такій редакції: "Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України". Зазнала змін і ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка викладена в іншій редакції, зокрема, встановлено, що "Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань".

01 січня 2015 року також набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року № 79-VIII, пунктом 63 якого розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким установлено, що норми і положення ст. 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення розміру державної і додаткової пенсії, передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що зазначені положення Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ неконституційними не визнавались, положення Постанови КМУ № 1210 є також чинними.

Водночас, зміна законодавчої норми не має зворотної сили. Тому на нараховану пенсію не може впливати норма, яка введена в дію пізніше, ніж нарахована пенсія. Така норма може застосовуватися лише до правовідносин, що виникають після введення в дію такої норми.

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції висловлює критичне ставлення до позиції відповідача, а саме до аргументів, зазначених у відзиві на позов (а.с. 83-84) та в відзиві на апеляційну скаргу (а.с. 223-225), згідно яких відповідач зазначає, що позивач зловживає своєю хворобою, яку він отримав в наслідок ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, зазначає також, що позивач не надає доказів, що він був зайнятий постійним лікуванням хвороби та боротьбою за своє життя.

Такі доводи відповідача піддається критиці, оскільки матеріали справи мають значну кількість медичних документів, що підтверджують стан здоров`я позивача (а.с. 21-65), крім того, хвороби, набуті учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС є загально відомим фактом. Зневажливе відношення до ліквідаторів наслідків Чорнобильської катастрофи засуджується у суспільстві та є недопустимим. Водночас право на судовий захист передбачено Конституцією України (ст. 55).

В силу ч. 2 ст. 208 КАС України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушені норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Встановивши неправильне застосування норм матеріального права при вирішення справи судом першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідним вийти за межі позовних вимог для повного захисту прав позивача.

У зв`язку з чим, колегія суддів апеляційної інстанції вбачає можливість позов задовольнити частково, визнавши протиправними дії відповідача щодо переведення пенсії позивача на мінімальний розмір та зобов`язати відповідача відновити з 04.11.2017 року розмір пенсії позивача, встановлений Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.04.2011р. у справі №2а-1573/11, з урахуванням всіх підвищень до пенсії, передбачених державою з 04.11.2017 року для громадян, що постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи, з урахуванням компенсації за втрату частини доходу та з урахуванням вже виплачених сум пенсії. Позовні вимоги за період з 10.10.2011 року по 04.11.2017 року слід залишити без розгляду, а в інших вимогах - відмовити.

Доводи апеляційної скарги спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його скасування.

Право позивача захищено рішенням суду.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 122, 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.08.2018 року задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.08.2018 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо переведення на мінімальний розмір пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області відновити з 04.11.2017 року розмір пенсії ОСОБА_1 , встановлений Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.04.2011р. у справі №2а-1573/11, з урахуванням всіх підвищень до пенсії, передбачених державою з 04.11.2017 року для громадян, що постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи, з урахуванням компенсації за втрату частини доходу та з урахуванням вже виплачених сум пенсій.

Позовні вимоги за період з 10.10.2011 року по 04.11.2017 року залишити без розгляду.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили 14.06.2019 та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 14.06.2019.

В повному обсязі постанова виготовлена 21.06.2019.

Головуючий суддя Ю.В. Дурасова

суддя А.В. Суховаров

суддя Т.І. Ясенова