Справа № 515/513/19
Суддя: Семенюк Л. А.
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №515/513/19
Провадження №2-а/515/1087/19
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року. Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Семенюк Л.А.

за участю секретаря Унгурян Т.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Ковпака О.В.

відповідача інсектора ГРПП СП ГУНП

в Одеській області Тарасенка М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Татарбунари в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора ГРПП СП ГУНП в Одеській області Тарасенка Михайла Дмитровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

01.04.2019 року адвокат Ковпак О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить скасувати постанову ДПО 18 № 451306 в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП відносно ОСОБА_1 за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення та провадження в справі відносно нього закрити.

Свої вимоги мотивує тим, що 17.03.2019 року інспектором ГРПП СП ГУНП в Одеській області Тарасенком Михайлом Дмитровичем була винесена постанова серії ДП018 № 451306 в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП, згідно з якою, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом без посвідчення водія, за що застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Позивач вважає, що дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню з наступних підстав. 17.03.2019 року близько 23 год. 30 хв. біля будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 перебував в компанії своїх знайомих: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . В цей час, до них під`їхав екіпаж патрульної поліції, звідки вийшов поліцейський, як потім стало відомо Тарасенко Михайло Дмитрович , який пред`явив ОСОБА_1 вимогу в тому, що останній управляв транспортним засобом та попросив пред`явити водійське посвідчення. Оскільки на час приїзду поліцейських ОСОБА_1 не управляв транспортним засобом, останній відмовився виконувати його вимоги, повідомивши лише свої паспортні дані та місце проживання, після чого поліцейські поїхали.

27 березня 2019 року поштовим зв`язок ОСОБА_1 отримав оскаржувану постанову.

Представник позивача вважає, що в діях ОСОБА_1 , які кваліфікуються за ч.1 ст. 126 КУпАП, відсутній склад правопорушення, адже відсутня його суб`єктивна сторона, тому що винних дій останній не вчиняв. Відповідно до п.2.4 «а» ПДР, на вимогу працівника поліції водій повинен пред`явити для перевірки документи, що зазначені в п. 2.1 ПДР. Зазначена норма правил має місце лише тоді, коли водій, керуючи транспортним засобом, був зупинений працівниками поліції y відповідності до ч.1 ст.35 ЗУ «Про національну поліцію».

Отже дії працівників поліції щодо складення відносно ОСОБА_1 постанови в справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, на думку представника позивача є незаконними, оскільки на час приїзду працівників поліції, ОСОБА_1 не керував транспортним засобом. Крім того, в оскаржуваній постанові відсутні посилання на порушення позивачем відповідних норм ПДР.

Крім того, в порушення норми ч.1 ст.268 КУпАП, ОСОБА_1 був позбавлений можливості дати по справі особисті пояснення, заявити клопотання про допит свідків та про витребування доказів, йому не було роз`яснено прав, передбачених ст.286 KУпАП, у зв`язку з чим оскаржувану постанову не можна вважати законною.

За таких обставин, ОСОБА_1 вимушений звернутися до суду за захистом порушених прав.

Ухвалою суду від 08.04.2019 року було відкрито спрощене провадження у справі та призначено справу до розгляду.

Ухвалами суду від 29 травня 2019 року (а.с.26) та від 24 червня 2019 року (а.с.31) розгляд справи було відкладено та визнано обов`язковою явку інспектора ГРПП з обслуговування СП «Центроліт» ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції Тарасенка Михайла Дмитровича для надання пояснень щодо оскаржуваної позивачем постанови про накладення адміністративного стягнення.

Представник позивача адвокат Ковпак О.В. в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити та залучити до матеріалів справи постанову Татарбунарського районного суду від 10 червня 2019 року, яка набрала чинності на час розгляду вказаної справи, щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України, яке інкримінувалось позивачу цієї ж дати за аналогічних обставин, які вже досліджені судом (а.с.32-34).

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, до суду повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив та відзиву на позов не надав, будь-яких заяв, клопотань не надходило.

Відповідно до ч.1, ч.9 ст.205 КАС України судом проведено розгляд справи на підставі наявних в ній доказів у відсутності належно повідомлених учасників справи в порядку письмового провадження, оскільки не було перешкод для розгляду справи у судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Супровідним листом ГУНП в Одеській області за вих. № 3/1-1531 від 20.03.2019 року (а.с.6) та реєстром отриманих поштових відправлень (а.с.7) підтверджується, що ОСОБА_1 27.03.2019 року отримав копію оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення серії ДПО18 №451306 від 17.03.2019 року.

З дослідженої судом постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 №451306 від 17.03.2019 року (а.с.5) встановлено, що позивач притягається до відповідальності за те, що він 17.03.2019 року о 23 годині 30 хвилин по вул. Борисівська,14 в м.Татарбунари Одеської області керував автомобілем «ВАЗ 2105» Д .Н. З. НОМЕР_1 , без посвідчення водія, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП.

Судом встановлено, що 22 квітня 2019 року до Татарбунарського районного суду Одеської області з УПД ГУНП в Одеській області надійшли матеріали про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , з яких слідує, що 17 березня 2019 року о 23 год 05 хв. ОСОБА_1 на вул. Борисівська (біля будинку №14) в м.Татарбунари Одеської області, керував автомобілем марки ВАЗ моделі 2105, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, нестійка хода). Від проходження «медогляду та продуття алкотестера «Драгер» відмовився у присутності двох свідків», чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Згідно постанови Татарбунарського районного суду Одеської області від 10.06.2019 року (а.с.33-34), провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю у його діях складу зазначеного правопорушення. В судовому засіданні встановлено, що автомобіль працівниками поліції не зупинявся, він стояв на узбіччі з вимкнутим двигуном, ОСОБА_1 нікуди на зазначеному автомобілі не їхав, що слідує з мотивувальної частини вищевказаної постанови, яка набрала чинності на час розгляду справи.

За приписами ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Із дослідженого відеоматеріалу, що міститься на СD-диску, доданого до матеріалів адміністративного правопорушення, долученого до матеріалів справи за клопотанням адвоката Ковпака О . В. , також вбачається, що в день та час вчинення інкримінуємого ОСОБА_1 правопорушення, автомобіль поліцейських, рухаючись в м.Татарбунари по вул. Борисівська, зупинився біля вимкнутого, припаркованого на узбіччі автомобіля ВАЗ 2105 д.н.з. НОМЕР_1 , в якому знаходився ОСОБА_1 , з яким проводилась бесіда (а.с.24).

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема, вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 2 ч.1ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Пунктом 2.1"а" Правил дорожнього руху України визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно п. 2.4 Правил дорожнього руху України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії у виді штрафу в розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.222 КУпАП розгляд справ про правопорушення, передбачені ч.1 ст.121 цього Кодексу, покладено на органи Національної поліції.

Згідно ст.254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Випадки, коли не складається протокол про адміністративне правопорушення, передбачені статтею 258 КУпАП, відповідно до частини другої якої, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Частиною 4 ст.258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку. Однак, оскаржувана постанова не підтверджена жодними доказами вчинення позивачем згаданого адміністративного правопорушення.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції Україниі повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в установленому законом порядку, при тому, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь; істотною ознакою презумпції невинуватості, що закріплена законодавством України є те, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні протиправного діяння, а з цього випливає, що обов`язок доводити вину особи покладається на обвинувача, тобто на органи та посадових осіб, які встановили факт скоєння протиправного вчинку і порушили провадження в справі.

У п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно положень ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Тобто, саме відповідач, будучи повноважною особою на розгляд справи про адміністративне правопорушення та складання постанови про накладення адміністративного стягнення, зобов`язаний обґрунтувати правомірність складення оскаржуваної постанови.

Однак, будь-які докази, які б підтверджували наявність адміністративного правопорушення з боку позивача, відповідачем у встановлений судом строк надані не були, про причини їх неподання суд не повідомлено, відповідач проігнорував виклик до суду та не використав надані йому законом права щодо надання відзиву на позов та мотивованих заперечень.

Згідно правового висновку Верховного Суду у справі №338/1/17 помилковим є посилання на постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Судом встановлено, що фактично, матеріали про адміністративне правопорушення складаються лише з оскаржуваної постанови, так як відповідачем не зібрано та не надано суду жодних доказів на підтвердження факту скоєння позивачем вищезазначеного правопорушення та правомірності своїх дій щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КпАП України.

В іншому випадку, на думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи, за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності, не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується також на правових висновках, які зробив Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі №23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року.

З позовної заяви вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не складався, хоча останній заперечував свою вину у вчиненні такого. Жодних доказів, які б спростовували позицію позивача та підтверджували, що він допустив порушення п.2.1. «а» Правил дорожнього руху України, відповідачем суду не представлено.

Згідно п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний, має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд вважає, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, є недоведеним, а оскаржувана постанова відповідачем прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для визнання її протиправною та скасування.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов є обґрунтованим, тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню, відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись ст.126 КпАП України, ст.ст. 2, 6, 7, 9, 205, 244-246, 268, 272, 286 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора ГРПП СП ГУНП в Одеській області Тарасенка Михайла Дмитровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серія ДПО18 №451306 від 17.03.2019 року, що винесена інспектором ГРПП СП ГУНП в Одеській області Тарасенком Михайлом Дмитровичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Закрити справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КпАП України відносно ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржено з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки, передбачені ст.286, п.15.5 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. А. Семенюк