Справа № 826/14994/18
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Парінова А.Б.,

Беспалова О.О.,

за участю

секретаря судового засідання Кузьміної Ю.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Коваль Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2019 року (повний текст рішення виготовлено 22.03.2019, суддя Григорович П.О.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо незвернення до суду з поданнями про анулювання реєстраційних свідоцтв політичних партій, які протягом 10 років не висували своїх кандидатів по виборах Президента України та виборах народних депутатів України;

- зобов`язати Міністерство юстиції України звернутися до суду з поданнями про анулювання реєстраційних свідоцтв політичних партій, які протягом 10 років не висували своїх кандидатів по виборах Президента України та виборах народних депутатів України, зокрема, таких політичних партій

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» визначено, що суб`єктом державної реєстрації політичних партій є Міністерство юстиції України, а тому, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Міністерства юстиції України щодо незвернення до суду з поданнями про анулювання реєстраційних свідоцтв політичних партій, які протягом 10 років не висували своїх кандидатів по виборах Президента України та виборах народних депутатів України, заявлені позивачем до належного відповідача і ґрунтуються саме на його компетенції, визначеній законом.

Також, апелянт вказує, що неналежна організація роботи спеціалістів, структурних підрозділів та неналежна організація взаємодії з іншими органами та установами, в тому числі із Центральною виборчою комісією з питань отримання інформації, не можуть бути підставами для виправдання протиправної бездіяльності відповідача.

Крім того, в апеляційні скарзі позивач зазначає, що протиправна бездіяльність Міністерства юстиції України порушує його конституційні та виборчі права, зокрема, порушує право як громадянина України брати участь в управлінні державними справами, вільно обирати органи державної влади; не забезпечує умов щодо недопущення застосування обману чи будь-яких інших дій, що перешкоджають як виборцю вільно формувати свою волю та вільно її виражати під час голосування; протиправно створює умови для участі у чергових виборах (шляхом висування кандидатів та участі у формуванні виборчих комісій) тим партіям, які не є політичною партією, що діє відповідно до закону.

31.05.2019 до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому Міністерство юстиції України просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У відзиві відповідач зазначає, що саме на Центральну виборчу комісію покладено обов`язок здійснювати контроль за додержанням політичними партіями встановленого порядку участі у виборчому процесі.

Крім того, Міністерство юстиції України погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем в рамках досліджуваних правовідносин не приймалось будь-яких рішень, які б впливали на права та інтереси позивача, враховуючи недоведеність позивачем обставин порушених виборчих прав/інтересів внаслідок не звернення відповідача до суду з поданням про анулювання реєстраційних свідоцтв партій, які протягом останніх 10 років не приймають участі у виборчому процесі.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, думку представника позивача та думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції з позовної заяви та матеріалів справи встановлено що за інформацією, наданою Центральною виборчою комісією листом від 06.08.2018 №21-17-1284 у відповідь на запит ОСОБА_2 від 30 липня 2018 року, лише 138 політичних партій висували своїх кандидатів для участі у виборах Президента України та народних депутатів України протягом останніх 10 років.

Згідно з оприлюдненими на офіційному сайті Міністерства юстиції України відомостями щодо зареєстрованих у встановленому законом порядку політичних партій станом на 01.01.2018 року, станом на 01 січня 2018 року в Україні діяло (було зареєстровано) 353 (триста п`ятдесят три) політичні партії. Датою реєстрації першої з політичних партій, зазначених у відомостях Мін`юсту, є 05.11.1990, а датою реєстрації останньої з політичних партій у цих відомостях є 17.03.2017.

Шляхом співвідношення та аналізу даних, наданих ЦВК, з оприлюдненими відомостями Мін`юсту та з урахуванням зміни найменувань деяких політичних партій позивачем встановлено, що зі 143 політичних партій, які згідно з відомостями Мін`юсту утворені до 01.01.2009 і реєстраційні свідоцтва яких на сьогодні не є анульованими, лише 94 політичні партії взяли участь у виборах, що відбулися протягом 10 останніх років.

Виключення із переліку 143-х політичних партій (утворених 01.01.2009) 94-х найменувань політичних партій (що за даними ЦВК взяли участь у виборах) дозволило позивачу виокремити в оприлюднених відомостях Мін`юста 49 (сорок дев`ять) політичних партій, реєстраційні свідоцтва яких на час звернення до суду вже мали б бути анульовані у судовому порядку за поданням Міністерства юстиції України через не висування цими політичними партіями своїх кандидатів по виборах Президента України та народних депутатів України протягом останніх 10 років.

Вказане, на переконання позивача, свідчить про протиправну бездіяльність Міністерства юстиції України щодо забезпечення виконання вимог статті 24 Закону України «Про політичні партії Україні», зокрема, про бездіяльність Міністерства юстиції України щодо виконання обов`язку звертатися до суду із поданням про анулювання реєстраційних свідоцтв відповідних політичних партій.

За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки на Центральну виборчу комісію покладено обов`язок здійснювати контроль за додержанням політичними партіями встановленого порядку участі у виборчому процесі (а Міністерством юстиції України відповідної інформації про політичні партії від Центральної виборчої комісії не надходило), то протиправної бездіяльності Міністерство юстиції України не допустило в даному випадку, та вважає, що такі висновки суду першої інстанції слід виключити з мотивувальної частини рішення, з огляду на наступне.

Отже, стосовно законодавчого врегулювання спірних правовідносин, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до приписів статті 23 Закону України «Про політичні партії в Україні» політичні партії припиняють свою діяльність шляхом реорганізації чи ліквідації (саморозпуску) або в разі заборони її діяльності чи анулювання реєстрації в порядку, встановленому цим та іншими законами України.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про політичні партії в Україні» державний контроль за діяльністю політичних партій здійснюють:

1) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації (легалізації) об`єднань громадян, інших громадських формувань, - за додержанням політичною партією вимог Конституції та законів України, а також статуту політичної партії, крім випадків, коли здійснення такого контролю законом віднесено до повноважень інших органів державної влади;

2) Центральна виборча комісія, окружні виборчі комісії, територіальні виборчі комісії на відповідних місцевих виборах - за додержанням політичними партіями встановленого порядку участі у виборчому процесі, а також, у межах визначених законом повноважень, за своєчасністю подання до відповідних виборчих комісій проміжних та остаточних фінансових звітів про надходження і використання коштів виборчих фондів на виборах, відповідністю їх оформлення встановленим вимогам, достовірністю включених до них відомостей.

Питання анулювання реєстрації політичної партії врегульовано ст.24 Закону України «Про політичні партії в Україні», відповідно до частини першої якої у разі невиконання політичною партією вимоги частини сьомої статті 11 цього Закону, виявлення протягом трьох років з дня реєстрації політичної партії недостовірних відомостей у поданих на реєстрацію документах, невисування політичною партією своїх кандидатів по виборах Президента України та виборах народних депутатів України протягом десяти років орган, який зареєстрував політичну партію, має звернутися до суду з поданням про анулювання реєстраційного свідоцтва. Інші підстави для анулювання реєстраційного свідоцтва не допускаються.

Відповідно до статті 2 та частини дев`ятої статті 17 Закону України «Про Центральну виборчу комісію» Центральна виборча комісія (далі - Комісія) відповідно до своїх повноважень забезпечує дотримання передбачених Конституцією України та законами України принципів і засад, зокрема, виборчого процесу, однакове застосування законодавства України про вибори на всій території України. Комісія здійснює контроль за дотриманням політичними партіями, іншими суб`єктами виборчого процесу, зокрема, вимог законодавства про вибори.

Крім того, комісія згідно із Законом України «Про вибори Президента України» та «Про вибори народних депутатів України» реєструє кандидатів на пост Президента України, кандидатів у депутати, включених до виборчого списку політичної партії у загальнодержавному багатомандатному виборчому окрузі, та кандидата в депутати, висунутого партією, у відповідному одномандатному виборчому окрузі за умови отримання нею відповідних документів.

Згідно із визначеннями терміну «виборчий процес», які надані в ч. 1 ст. 11 Закону України «Про вибори Президента України» та в ч. 1 ст. 11 Закону України «Про вибори народних депутатів України», виборчий процес - це здійснення виборчого процесу, виборчих процедур, передбачених Законом.

Згідно з пп. 83-15 п. 4 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 липня 2014 року № 228 Мін`юст відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за додержанням політичною партією вимог Конституції та законів України, а також статуту політичної партії, вживає визначених законом заходів у разі порушення політичними партіями Конституції та законів України, звертається до суду з поданням про анулювання реєстраційного свідоцтва політичної партії або про заборону політичної партії; звертається до суду із заявою про анулювання реєстраційного свідоцтва постійно діючого третейського суду у випадках, передбачених законом.

Відповідно до пп. 2 п. 6 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 липня 2014 року № 228 Мін`юст відповідно до покладених на нього завдань має право отримувати безоплатно від міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування необхідні для виконання покладених на нього завдань інформацію, документи і матеріали, зокрема від органів статистики - статистичні дані;

Так, з метою перевірки дотримання партіями вимог статті 24 Закону «Про політичні партії в України» Міністерство юстиції України не позбавлено можливості звертатися до Центральної виборчої комісії, для отримання інформації щодо висування партіями кандидатів на участь у виборах народних депутатів України та на виборах Президента України протягом останніх 10 років.

Отже, колегія суддів з вищенаведеного приходить висновку, що оскільки Міністерство юстиції України здійснює відповідно до закону контроль за додержанням політичною партією вимог Конституції та законів України, а також статуту політичної партії, вживає визначених законом заходів у разі порушення політичними партіями Конституції та законів України, здійснює контроль та організовує роботу пов`язану із забезпеченням діяльності у сфері державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, в тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до закону, та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені законом, висновки суду першої інстанції про те, що на Центральну виборчу комісію покладено обов`язок здійснювати контроль за додержанням політичними партіями встановленого порядку участі у виборчому процесі, а тому така мала моніторити та направляти відповідну інформацію щодо невисування партіями кандидатів на участь у виборах народних депутатів України та на виборах Президента України протягом останніх 10 років є помилковими, оскільки саме Міністерство юстиції України мало звертатися до Центральної виборчої комісії для отримання відповідної інформації, а тому, такі висновки суду першої інстанції слід виключити з мотивувальної частини рішення.

Разом з тим, дослідуючи питання наявності/відсутності порушених прав та інтересів позивача внаслідок не звернення Міністерства юстиції України до суду з поданням про анулювання реєстраційного свідоцтва політичної партії, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою ст.124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно ч. 4 ст.125 Конституції України з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке виникло внаслідок існування юридичного спору між особою, та, в даному випадку, суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 № 6-зп «Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України» частину другу ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія чи бездіяльність порушують їхні права і свободи або перешкоджають здійсненню цих прав і свобод, а тому потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що умовою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб`єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона має право розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Таким чином, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звернутися за судовим захистом.

У разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання щодо наявності порушення суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього розв`язати спір.

Крім того, судовому захисту підлягає також охоронюваний законом інтерес.

У Рішенні від 1 грудня 2004 № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам .

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто не випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушенням охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

Водночас за відсутності об`єктивного порушення прав чи законних інтересів особи її вимоги не підлягають задоволенню.

Викладені конституційні норми кореспондуються з нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно із ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у розв`язанні публічно-правового спору є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або має місце інше ущемлення прав чи свобод.

При цьому позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

З цього приводу Вищий господарський суд України в постанові від 28 липня 2010 зазначив таке: «Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові».

З огляду на зазначене, колегією суддів не встановлено, яким чином незвернення Міністерства юстиції України до суду з поданнями про анулювання реєстраційних свідоцтв політичних партій, які протягом 10 років не висували своїх кандидатів по виборах Президента України та виборах народних депутатів України впливає та відповідно порушує права, свободи або інтереси позивача.

Разом з цим, колегія суддів повторює, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту не звернення відповідача до суду з поданням, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів особи.

Саме по собі не звернення відповідача до суду із поданням, поза зв`язком із конкретною правовою ситуацією, набором фактів, умов та обставин, що обмежують виборче право позивача, не має жодного значення.

Таким чином, оскільки колегією суддів не встановлено порушень прав, свобод та інтересів позивача у зв`язку з незвернення Міністерства юстиції України до суду з поданнями про анулювання реєстраційних свідоцтв політичних партій, які протягом 10 років не висували своїх кандидатів по виборах Президента України та виборах народних депутатів України колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, визнання протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України та зобов`язання Міністерство юстиції України звернутися до суду з поданнями про анулювання реєстраційних свідоцтв політичних партій, які протягом 10 років не висували своїх кандидатів по виборах Президента України та виборах народних депутатів України.

Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність врахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 31.03.2019 у справі №855/95/19, колегія суддів зазначає, що такі не можуть бути враховані, оскільки предметом спору у справі №855/95/19 є дії Центральної виборчої комісії щодо надання офіційному спостерігачу, як суб`єкту виборчого процесу, дозволу на право присутності на засіданнях ЦВК, а тому, такі висновки не стосуються правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем в даній справі, оскільки ОСОБА_2 не є суб`єктом виборчого процесу.

Отже, доводи апеляційної скарги спростовують лише висновки суду першої інстанції про те, що саме Центральна виборча комісія мала моніторити та направляти відповідну інформацію щодо невисування партіями кандидатів на участь у виборах народних депутатів України та на виборах Президента України протягом останніх 10 років до Міністерства юстиції України, та є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в цій частині.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального права призвели до помилкового вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції слід змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення висновки про те, що саме Центральна виборча комісія мала моніторити та направляти відповідну інформацію щодо невисування партіями кандидатів на участь у виборах народних депутатів України та на виборах Президента України протягом останніх 10 років до Міністерства юстиції України, та є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в цій частині, в іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2019 року змінити в мотивувальній частині.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 04 липня 2019 року.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді А.Б. Парінов

О.О. Беспалов