Справа № 826/9353/17
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 липня 2019 року № 826/9353/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопластгума» до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення від 27.02.2017 року про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Автопластгума» (04210, м. Київ, проспект Героїв Сталінграду, б. 12-Л, ) з позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04213, м. Київ, проспект Героїв Сталінграду, 58, ), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 145/26-54-12-01-18 від 27.02.2017 року про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ «Автопластгума».

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що ним було вчасно і правильно подані декларації з податку на додану вартість за лютий і липень 2016 року, що підтверджується наявними документами, тому рішення відповідача про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість є протиправним, прийняте при неврахуванні фактичних обставин справи та підлягає скасуванню.

Відповідач із доводами позовної заяви не погоджується, надав заперечення на позовну заяву від 17.10.2017 року, в яких зазначив, що згідно інформації із баз даних ДФС, за період з 01.02.2016 року по 31.01.2017 року платник податків податкових накладних не виписував та не здійснював операцій з постачання товарів/послуг, а декларації за лютий і липень 2016 року подані з нульовими показниками, тому вважає законним винесене рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість, в зв`язку із чим у задоволенні позову просить відмовити.

Ухвалою суду від 31.07.2017 року відкрито провадження по справі.

У судовому засіданні 07.12.2017 року суд перейшов до письмового провадження у справі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, Державною податковою інспекцією в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві відповідно до пп. «г» пункту 184.1 ст. 184 Податкового Кодексу України прийняло рішення від 27.07.2017 року № 145/26-54-12-01-18 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість. На підставі проведеного відділом оподаткування юридичних осіб аналізу звітності з податку на додану вартість позивача, яким встановлено, що підприємство протягом 12 послідовних місяців «лютий 2016-січень 2017р.» не подавались податкові декларації з ПДВ, які свідчили про постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкових зобов`язань чи податкового кредиту.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся із скаргою за вих № 96 від 09.03.2017 року до Головного управління ДФС у м. Києві.

Рішенням Головного управління ДФС у м. Києві від 11.05.2017 року за № 11890/10/26-15-12-01-18 про результати розгляду скарги, вона залишена без задоволення.

Позивач оскаржив вказані рішення до Державної фіскальної служби України. Скарга подана 16.05.2017 року за вих № 103.

За результатами розгляду скарги, рішенням Державної фіскальної служби від 12.07.2017 року № 15154/6/99-99-12-03-0115, скарга позивача залишена без задоволення, а рішення ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві від 27.02.2017 року про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість - без змін.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, в т.ч. копії декларацій за лютий та липень 2016 року, разом із доданими до них квитанціями про реєстрацію декларацій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані належними, допустимими та достатніми доказами. Наявні письмові докази свідчать про протиправність винесеного відповідачем рішення про анулювання реєстрації податку на додану вартість від 27.02.2017 року, з огляду на наступні факти.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний, зокрема: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

01.01.2015 року набрав чинності Закон України №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким внесено до Податкового кодексу України зміни, зокрема, введено систему електронного адміністрування податку на додану вартість. Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до п. 49.3 ст. 49 ПК України, податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів:

а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;

б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;

в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Процедура подання податкової звітності засобами електронного зв`язку в електронній формі до контролюючого органу регулюється Інструкцією з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв`язку, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 10.04.2008 року №233 (далі - Інструкція №233), що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 16.04.2008 року за №320/15011.

Згідно з ч. 1 та 2 розд. II Інструкції №233, платник податків здійснює формування та подання податкових документів в електронному вигляді відповідно до законодавства із застосуванням спеціалізованого програмного забезпечення формування податкових документів, засобу КЗІ, керуючись цією Інструкцією та договором.

Для подання податкових документів до органів ДПС в електронному вигляді платник податків повинен мати: спеціалізоване програмне забезпечення для формування податкових документів в електронному вигляді у затвердженому форматі (стандарті); доступ до мережі Інтернет та можливість відправлення/приймання електронних повідомлень по електронній пошті; засіб КЗІ (сумісний за форматами даних із засобами КЗІ, що використовуються в органах ДПС); чинні посилені сертифікати відкритих ключів, сформованих акредитованим центром сертифікації ключів для платника податків та уповноважених посадових осіб платника податків, підписи яких є обов`язковими для податкової звітності у паперовій формі.

Одночасно у п. 5 та 6 розд. ІІІ Інструкції №233 передбачається в обов`язковому порядку укладання між платником податків та органом ДПС (нині орган державної фіскальної служби) договору про визнання електронних документів за типовою формою, затвердженою наказом ДПА України від 10.04.2008 №233 як додаток 1 до Інструкції.

Згідно з підпунктами "а", "б" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України та постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг, згідно положень пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню; б) дата відвантаження товарів.

Відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

За приписами пункту 74.2 статті 74 ПК України, в Єдиному реєстрі податкових накладних забезпечується проведення постійного автоматизованого моніторингу відповідності податкових накладних/розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Критерії оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики (пункт 74.3 статті 74 ПК України).

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних» №1246 від 29.12.2010р. (далі - Порядок №1246), податкова накладна електронний документ, який складається платником податку на додану вартість (далі платник податку) відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - Кодекс) в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.

Згідно пункту 12 Порядку №1246, після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов`язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; відповідності податкових накладних та/або розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатнім для зупинення їх реєстрації відповідно до пункту 201.16 статті 201 Кодексу; дотримання вимог Законів України Про цифровий підпис. Про електронні документи та електронний документообіг та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Відповідно до пункту 13 Порядку №1246, за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція).

Аналогічні норми містить пункт 201.16 статті 201 ПК України, згідно з якими реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у разі відповідності такої податкової накладної/розрахунку коригування сукупності критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених відповідно до пункту 74.2 статті 74 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 201.16.1. пункту 201.16 статті 201 ПК України, у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних платнику податку протягом операційного дня контролюючий орган в автоматичному режимі надсилає (в електронному вигляді у текстовому форматі) квитанцію про зупинення реєстрації такої податкової накладної/розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються: а) порядковий номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування; б) визначення критерію (їв) оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на підставі яких було здійснено зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування; в) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та/або копії документів (за вичерпним переліком), достатніх для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію такої податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Аналіз вказаних норм свідчить, що контролюючий орган після надходження податкової накладної/розрахунку коригування до ДФС для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, в автоматизованому режимі здійснює їх розшифрування та проводить відповідну перевірку, зокрема щодо відповідності податкової накладної/розрахунку коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатнім для зупинення її реєстрації. Моніторинг відповідності податкової накладної/розрахунку коригування здійснюється відповідно до трьох ознак, передбачених п.6 Критеріїв.

Як вбачається із матеріалів справи, податкова накладна за лютий та липень 2016 року були зареєстровані відповідно 18.03.2016 року та 19.08.2016 року, про що маються квитанції № 2. Вказане свідчить, що накладні відповідали вимогам чинного законодавства та були зареєстровані у встановлені законом строки.

В судовому засіданні 17.10.2017 року суд витребував у відповідача копії декларацій за лютий і липень 2016 року та пояснення стосовно розбіжностей в цих деклараціях.

На виконання ухвали суду 18.01.2018 року від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі, в яких він зазначає, що згідно з інформацією з баз даних ДФС за період з 01.02.2016 року по 31.01.2017 року ТОВ «Автопластгума» не виписувало податкових накладних та не здійснювало операцій з постачання товарів/послуг, крім того, протягом 12 послідовних місяців подано дві декларації за лютий 2016 року та липень 2016 року з нульовими показниками. В тексті пояснень зазначено, підтвердженням вказаних фактів є роздруковані декларації з баз даних ДФС та фото екрана комп`ютера з особової картки платника податків, де відображається дата подання та показники декларації.

Суд звертає увагу на те, що окрім вказаних додаткових пояснень, відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження своїх доводів, в т.ч. роздруковані декларації та фото з екрану комп`ютера з особової картки платника податків.

Тому такі доводи відповідача суд не приймає до уваги, оскільки доказів на підтвердження того, що в декларацій зазначені нульові показники, в т.ч. за липень 2016 року, відповідачем не надано.

Позиція відповідача ґрунтується лише на словах та не підтверджується належними доказами по справі.

Відтак, доводи відповідача про те, що потягом 12 послідовних місяців позивач не подавав декларації з податку на додану вартість, а подані декларації за лютий та липень 2016 року містять нульові показники, спростовується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, в т.ч. деклараціями за лютий та липень 2016 року, долученими до позовної заяви.

Твердження відповідача стосовно того, що позивач не виписував накладні за липень 2016 року, тому і подавав декларацію за цей період з нульовими показниками, спростовується наявною в матеріалах справи податковою накладною від 31.07.2016 року на суму 2158,33 грн, яка зареєстрована відповідно до квитанції № 1 від 05.08.2016 року.

Оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача. Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході судового розгляду не довів обґрунтованість своїх висновків і правомірність прийнятого на їх підставі рішення, у зв`язку із чим суд задовольняє позовні вимоги.

Згідно пункту 1 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Норми статті 19 Конституції України зобов`язують органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та законами України.

З положень частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки, не вчиняючи на підставі та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, обов`язкових дій з зарахування переплати з податку на прибуток в розмірі 853156,00 грн. в рахунок платежів з військового збору на підставі заяви платника, відповідач допустив протиправну бездіяльність, суд вважає за необхідне адміністративний позов в частині визнання бездіяльності відповідача протиправною задовольнити.

З приводу позовних вимог щодо зобов`язання відповідача зарахувати позивачу суму переплати по податку на прибуток державних підприємств (код платежу 11020100) у розмірі 853156,00 грн. в рахунок сплати військового збору (код платежу 11011000) суд зазначає таке.

Відповідно до змісту статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов Товариство з обмеженою відповідальністю «Автопластгума» (04210, м. Київ, проспект Героїв Сталінграду, б. 12-Л, ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 145/26-54-12-01-18 від 27.02.2017 року про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ «Автопластгума»

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопластгума» (04210, м. Київ, проспект Героїв Сталінграду, б. 12-Л, ) судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот грн) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04213, м. Київ, проспект Героїв Сталінграду, 58, )

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Суддя Н.Г. Вєкуа