Справа № 580/740/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Гайдаш В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року Справа № 580/740/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року у справі

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби

у Черкаській області

про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 р. № Ф-4862-17.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року адміністративний позов було задоволено.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд виходив з того, що позивач самостійно виявила помилку в поданій податковій звітності та для її усунення надала податковому органу виправлений звіт, а також з того, що відповідачем здійснено коригування суми ЄСВ за 2017 рік з розрахунку максимально допустимого розміру, а не з розміру, з якого позивачем фактично здійснено сплату ЄСВ, та без урахування уточненого звіту.

При цьому, судом першої інстанції було враховано правові висновки Верховного Суду з аналогічних питань.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем самостійно подано звіт щодо суми нарахованого ЄСВ за 2017 рік 8448,00 грн. і що за даними інформаційної системи ДФС в її інтегрованій картці станом на 04.02.2019 р. обліковується заборгованість 7723,71 грн., та наводячи при цьому норми законодавства.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін та наполягає на безпідставності доводів апелянта, зазначає, що нею подано звіт з ЄСВ за 2017 рік, в якому допущено технічну помилку, яку виправлено, а також наголошує на тому, що нею своєчасно та в повному обсязі сплачувалося ЄСВ, та посилається в обґрунтування своїх доводів на висновки Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) подала до ГУ ДФС у Черкаській області звіт щодо суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2017 рік (від 01.02.2018 р. № 23228), сума нарахованого єдиного внеску становить 8448 грн. з терміном сплати 09.02.2018 р.

У подальшому, позивачем було виявлено помилку в графах 3 та 4 Таблиці 2 вказаного звіту, оскільки нею зазначено суму єдиного внеску, що в два рази перевищує фактично нарахований внесок.

У зв`язку з цим 08.01.2019 р. позивачем подано до ГУ ДФС у Черкаській області подано виправлений звіт у вищевказаних графах.

04.02.2019 р. ГУ ДФС у Черкаській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-4862-17, згідно якої позивач має сплатити 7723,71 грн. боргу з єдиного внеску, у тому числі недоїмка в розмірі 4639,97 грн., штраф у сумі 2368,51 грн. та пеня 715,23 грн.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від08.07.2010 р. № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений Наказом Міністерства фінансів України 14 квітня 2015 року №435 (далі - Порядок № 345).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом № 2464-VI.

У п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Розділом V Порядку № 345 визначено процедуру виправлення помилок. У ч. 1 розділу V Порядку № 345 вказано, в разі виявлення помилки у Звіті до закінчення строку подання цього Звіту страхувальник повторно формує та подає Звіт у повному обсязі до органу доходів і зборів за місцем обліку.

Пунктом 16 Порядку № 345 передбачено, що фізичні особи-підприємці та особи, які провадять незалежну професійну діяльність, яким за результатами проведеної перевірки збільшено або зменшено зобов`язання, формують і подають до органів доходів і зборів Звіт згідно з таблицею 3 додатка 6 до цього Порядку протягом одного календарного місяця після здійснення відповідних розрахунків. Звіт згідно з таблицею 3 додатка 6 до цього Порядку формується і подається до органів доходів і зборів на підставі акта перевірки страхувальника (обов`язковим є зазначення номера і дати акта) і містить суми, на які збільшено або зменшено зобов`язання (у такому разі допускається внесення від`ємного значення).

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що законодавством регламентовано виключне право платника самостійно визначати суму єдиного внеску та можливість усунення помилки з звіті шляхом подання його повторно.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач подала заяву до ГУ ДФС у Черкаській області, згідно якої просила врахувати виправлений звіт, оскільки нею було виявлено помилку в графах 3 та 4 Таблиці 2 попереднього звіту через зазначення в ньому сум єдиного внеску, які у два рази перевищують фактично нарахований внесок.

Разом з тим, податковим органом скориговано суму ЄСВ за 2017 рік з розрахунку максимально допустимого розміру, а не з розміру, з якого позивачем фактично сплачувався ЄСВ своєчасно та в повному обсязі, тобто не зважаючи на поданий позивачем уточнюючий звіт через зазначення в попередньому подвійної суми (максимального розміру) єдиного внеску, контролюючий орган в оскаржуваному рішенні, всупереч вимог п. 3 ч.1 ст. 7 Закону № 2464-VI, самостійно визначив позивачу суму ЄСВ за 2017 рік з розрахунку максимально допустимого розміру.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 р. № Ф-4862-17.

При цьому, аналогічний правовий підхід викладено в постановах Верховного Суду від 31.01.2018 р. у справі № 806/1092/17, від 04.12.2018 р. у справі № 818/1223/16.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 №457/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 24.06.2003 р. по справі «Стретч проти Сполученого Королівства» Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.

Також, ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема у справах «Жовнер проти України» від 29 червня 2004 року, «Меллахер та інші проти Австрії» від 19 грудня 1998 року, визначив, що під поняттям «майно» розуміється не лише майно, яке належить особі на праві власності згідно із законодавством країни, в якій виник спір, а також під даним поняттям можуть бути прибутки, що випливають з власності, кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, «активи», які можуть виникнути, «правомірні очікування»/»законні сподівання» особи.

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), викладену в п. 50 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», в якому ЄСПЛ, зокрема зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Відповідно до ст. 6 КАС України, ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Доводи апелянта про те, що те, що позивачем самостійно подано звіт щодо суми нарахованого ЄСВ за 2017 рік 8448,00 грн. і що за даними інформаційної системи ДФС в її інтегрованій картці станом на 04.02.2019 р. обліковується заборгованість 7723,71 грн., колегія суддів вважає необґрунтованими з підстав, зазначених вище.

Надаючи оцінку всім доводам обох сторін, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, проаналізувавши всі доводи апелянта, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом повно і правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, апеляційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року - без змін.

Оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 03 липня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: