Справа № 360/347/19
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року справа №360/347/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року (повний текст складено 17 квітня 2019 року в м. Сєвєродонецьк) у справі № 360/347/19 (суддя І інстанції - Тихонова І.В.) за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Луганській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 17.01.2019 № ЛГ705/35/АВ/П/ПТ/ТД-ФС, -

В С Т А Н О В И В:

24 січня 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач або ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Головного управління Держпраці у Луганській області (далі - відповідач або ГУ Держпраці у Луганській області) , в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову від 17.01.2019 №ЛГ705/35/АВ/П/ПТ/ТД-ФС про накладення штрафу в сумі 111690,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що інспектором праці ГУ Держпраці у Луганській області на підставі направлення № 01-17/740 від 13.12.2018 здійснено інспекційне відвідування позивача з питань дотримання вимог законодавства про працю в частині фактичного допуску працівника(ів) до роботи без оформлення трудового договору, за результатами якого складено акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю № ЛГ705/35/АВ від 18.12.2018 (далі - Акт відвідування), де зазначено про порушення позивачем вимог частин першої та третьої статті 24 КЗпПУ та Постанови Кабінету Міністрів України № 413 від 17.06.2015.

17.01.2019 відповідачем винесена постанова про накладення штрафу № ЛГ705/35/АВ /П/ПТ/ТД-ФС, якою до позивача на підставі абз. 2 частини другої статті 265 КЗпПУ застосовано штраф у розміру 111690 грн.

Позивач вважає, що відповідач не дотримав процедури проведення інспекційного відвідування як заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, а також процедури накладення штрафу, у зв`язку з чим Акт відвідування не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем порушень вимог законодавства про працю та документом, на підставі якого приймається постанова про накладення штрафу та припис.

Тобто відповідач, під час проведення інспекційного відвідування та оформлення за його наслідками Акту відвідування і складання на підставі цього акту постанови про накладення штрафу, діяв не у порядку та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а тому постанова про накладення штрафу не відповідають вимогам чинного законодавства, є необґрунтованими і підлягають скасуванню як протиправні.

Посилаючись на те, що механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України регулюється порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17 липня 2013 року. Відповідно до якого, підстав щодо накладання на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення є вичерпним і не передбачає можливості накладення штрафу на підставі акта інспекційного відвідування. Крім цього, вважає, якщо припустити, що інспекційне відвідування та перевірка є однією формою державного нагляду (контролю), дії відповідача щодо здійснення державного контролю у сфері господарської діяльності відносно позивача є незаконними а рішення прийняті за результатами таких заходів є протиправними та підлягають скасуванню в повному обсязі.

Позивач вважає, що згідно ст. З Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" органам і посадовим особам, уповноваженим законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, у період та на території проведення антитерористичної операції тимчасово забороняється проведення планових та позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність у зоні проведення антитерористичної операції, крім позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України критеріїв оцінки ступеня ризику від провадження господарської діяльності віднесені до суб`єктів господарювання з високим ступенем ризику.

Позивач зареєстрований у м. Лисичанську Луганської області. Зазначене місто віднесене до Переліку населених пунктів, на території, яких здійснювалась антитерористична операція. Таким чином, на момент інспекційного відвідування та винесення спірної постанови позивач знаходився на території здійснення антитерористичної операції, що підтверджується законодавчо встановленими положеннями.

На підставі зазначеного, враховуючи норми статті 3 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VІІ "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", дії відповідача щодо здійснення державного контролю у сфері господарської діяльності відносно ФОП ОСОБА_1 є незаконними, а, отже, і рішення прийняті за результатами таких заходів є протиправними та підлягають скасуванню в повному обсязі.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року у справі № 360/347/19 позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Луганській області від 17 січня 2019 року №РВ648/958/000024/Т8-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами в розмірі 111690 грн. 00 коп.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що за договорами про надання послуг ОСОБА_2 був зобов`язаний виконувати систематично певні трудові функції відповідно до визначеного виду виконуваної роботи, у встановлений строк. Разом з тим, в договорах не визначається обсяг виконуваної роботи, не зазначається, який саме конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику. Тобто, зазначене вказує про фактичний допуск працівника ОСОБА_2 до роботи без оформлення трудового договору, а також про спробу позивача всупереч чинному законодавству приховати трудові відносини.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанцій встановлено, що позивач ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 . Види діяльності: 61.90 інша діяльність у сфері електрозв`язку (згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.) (арк. спр. 35;36).

Відповідачем - ГУ Держпраці у Луганській області відповідно до підпункту 6 пункту 5 та пункту 10 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295, керуючись статтею 12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України № 1985 - ІV від 08 вересня 2004 року, на підставі інформації Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 29 листопада 2018 року № 16526/04-03 прийнято наказ "Про проведення інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , (за адресою: АДРЕСА_1 ) від 13.12.2018 № 611, яким наказано: доручити проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 головному державному інспектору відділу державного нагляду в сфері трудових відносин управління з питань праці ГУ Держпраці у Луганській області Солдатовій Ю.Г., головному державному інспектору відділу експертизи умов праці управління з питань праці ГУ Держпраці у Луганській області Корінному В.В. у строк з 13 грудня 2018 року по 14 грудня 2018 року (арк. спр. 147).

На підставі вищезазначеного наказу представниками ГУ Держпраці у Луганській області було проведено інспекційне відвідування з питань додержання позивачем законодавства про працю на підставі п.п. 6 п. 5 та пункту 10 Порядку № 295, а саме за повідомленням Головного управління ПФУ у Луганській області від 31 жовтня 2018 року № 7605/9/12-32-13-03-01 (арк. спр. 158).

Відповідно до наказу від 13.12.2018 № 611 та направлення на проведення інспекційного відвідування суб`єкта господарювання від 13.12.2018 № 01-17/740, ГУ Держпраці у Луганській області повідомило ФОП ОСОБА_1 про проведення інспекційного відвідування з 13 грудня 2018 року по 14 грудня 2018 року. Предмет здійснення інспекційного відвідування: додержання законодавства про працю в частині фактичного допуску працівника (ів) до роботи без оформлення трудового договору (арк. спр. 23).

13.12.2018 інспектором праці ГУ Держпраці у Луганській області складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування № ЛГ 705/35/НД, ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування невиїзного інспектування; відсутністю об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (арк. спр. 159-160).

13.12.2018 інспектором праці ГУ Держпраці у Луганській області складено акт про надання/ поновлення документів № ЛГ 705/35/ПД, зобов`язано ФОП у строк до 14 год. 00 хв. 17.12.2018 надати: трудові договори найманих працівників; повідомлення до ДФС про прийняття працівників; табель обліку використаного робочого часу; штатний розпис; копії обліку трудових книжок; графік роботи працівників; виписка з ЄДРПОУ (арк. спр.161).

18.12.2018 інспектором праці за результатами інспекційного відвідування складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ЛГ705/35/АВ (далі - Акт від 18.12.2018 № ЛГ705/35/АВ), яким встановлено порушення позивачем ч.ч.1, 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, а саме у ФОП ОСОБА_1 працюють працівники без укладення трудових договорів (арк.спр.162-165).

У розділі ІІ вказаного акта зазначено, що в ході проведення інспекційного відвідування було встановлено, що у ФОП ОСОБА_1 працює ОСОБА_2 за цивільно - правовим договором від 01 листопада 2018 року про надання послуг. Відповідно до п. 2 цивільно-правових договорів ОСОБА_2 був ознайомлений з вимогами охорони праці і зобов`язаний виконувати дані вимоги беззаперечно. В усіх договорах про надання послуг, укладених між позивачем і ОСОБА_2 , їх предметом є: здійснення підсобних робіт з ремонту мережі, підключення до мережі абонентів; - налаштування комп`ютерних пристроїв; - адміністрування звернень абонентів з усування недоліків і пошкоджень. Укладається цивільно-правові договори з ОСОБА_2 кожного місяця систематично, а саме: 01 січня 2018 року, 01 лютого 2018 року, 01 березня 2018 року, 01 квітня 2018 року, 01 травня 2018 року, 01 червня 2018 року, 02 липня 2018 року, 02 серпня 2018 року, 01 вересня 2018 року, 01 жовтня 2018 року, 01 листопада 2018 року та 01 грудня 2018 року. Вартість послуг (робіт) згідно актів виконаних робіт від 30 листопада 2018 року складає 3723,00 грн. Тобто, розмір оплати не залежить від кількісних показників. Тобто, цивільно - правові договори, які укладені фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , містять ознаки трудових відносин, зокрема, визначено фіксований розмір оплати на місяць, ознайомлено з правилами охорони праці.

Судом встановлено та сторонами не заперечувалося, що даний акт інспекційного відвідування складено у 3 примірниках та підписано головним державним інспектором відділу державного нагляду в сфері трудових відносин управління з питань праці ГУ Держпраці у Луганській області Солдатова Ю.Г., головним оператором Управління ПФУ в м. Лисичанську Блінова В.В. У зв`язку з неможливістю особистого вручення два примірника акта направлено об`єкту відвідування для підпису рекомендованим листом з описом документів у ньому та з повідомленням про вручення: АДРЕСА_2. Накладна № 183 вручено 20.12.2018 (арк.спр.164-165).

У зв`язку із виявленими порушеннями та відповідно до п. 19 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою КМУ від 26.04.2017 № 295 (надалі Порядок № 295), ГУ Держпраці у Луганській області винесено Припис про усунення виявлених порушень від 18.12.2018 № ЛГ705/35/АВ/П.

Даний припис про усунення виявлених порушень складено у 3 примірниках та підписано представниками ГУ Держпраці у Луганській області Солдатовою Ю.Г. два примірника направлено об`єкту відвідування для підпису рекомендованим листом з повідомленням про вручення: АДРЕСА_2 (арк.спр.166-167) та направлено на адресу позивача 19.12.2018 (арк.спр. 168-169).

З урахуванням зазначеного суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем дотримана процедура розгляду питання про застосування штрафних санкцій, рішення про застосування яких прийнято в межах наявних повноважень та в розмірі визначеному ст. 259 КЗпП України.

Відповідно до пункту 3 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (далі - Порядок № 509), уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

На виконання зазначеного Порядку № 509, 27.12.2018 першим заступником начальника Головного управління Удовенко І .М. прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу № ЛГ705/35/АВ/П/ПТ/ІП о 10 год. 30 хвил. 8.01.2019, згідно вимогами абз.2 частини 2 ст. 265 КЗпП України до ФОП ОСОБА_1 (арк. спр.170).

Згідно із пунктом 6 Порядку № 509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

28.12.2018 ГУ Держпраці склало повідомлення № 01-15/4364, відповідно до пункту 6 Порядку № 509 справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд (арк. спр. 171).

28.12.2018 відповідачем направлено повідомлення за № 01-15/4364 рекомендованим листом, трек номер 264, який отримано ФОП ОСОБА_1 09.01.2019 (арк. спр. 171 зворотній бік).

08.01.2019 позивач на адресу начальника ГУ Держпраці у Луганській області направлено заяву щодо відкладення розгляду справи про накладення штрафу на підставі акту інспекційного відвідування від 18.12.2018, призначений на 10-30 годину 08.01.2019 року у приміщенні ГУ Держпраці у Луганській області, на іншу дату (арк. спр.172).

08.01.2019 ГУ Держпраці склало рішення щодо продовження розгляду справи про накладення штрафу № ЛГ705/35/АВ/П/ПТ/ІП на 17.01.2019 о 10 год. 30 хв. (арк. спр.173).

08.01.2019 відповідачем направлено повідомлення за № 01-15/4364 рекомендованим листом, трек номер 264, який отримано ФОП ОСОБА_1 09.01.2019 (арк. спр. 174 зворотній бік та інформацією з вебсайту ДППЗ "Укрпошта").

17.01.2019 заступником начальника Головного управління Рисухіним Д.Л. розглянуто справу та винесено Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛГ705/35/АВ/П/ПТ/ТД-ФС, якою відповідно до ст. 259 КЗпП, ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення" ч. 3 ст. 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", п. 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про зайнятість населення, затвердженого Постановою КМУ від 17.07.2013 №509, на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП, вирішено накласти штраф на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 111690 грн. 00 коп. (арк. спр. 21-22).

Правова позиція суду першої інстанції обґрунтована наступним.

Щодо порядку та процедури проведення ГУ Держпраці у Луганській області інспекційного відвідування.

Частинами 1 та 2 статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 (далі Порядок №295), встановлено, що Цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).

Пунктом 2 Порядку №295 передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Пункт 1 Положення про Державну службу України з питань праці /далі - Положення №96, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, встановлює, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Пунктом 7 Положення встановлено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно з п.8 Порядку №295 передбачено, що про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Пунктом 9 Порядку №295 встановлено, що під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Відповідно ст. 12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року "Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі" (Конвенцію ратифіковано Законом №1985-IV від 08.09.2004) Інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право:

a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції;

b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та

c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема:

i) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; ii) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги;

iii) зобов`язувати вивішувати об`яви, які вимагаються згідно з правовими нормами;

iv) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.

У разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов`язків

У відповідності до п.11 Порядку №295, інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: 1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; 2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги; 3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; 4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів; 5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; 6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки; 7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Пунктом 19 Порядку № 295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Пунктами 27 та 29 Порядку №295 передбачено, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень обкат відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

З викладеного вбачається, що безпідставним є посилання позивача на можливість прийняття постанови про накладення штрафу лише на підставі акту перевірки, оскільки п. 27, 29 Порядку № 295 прямо передбачено право контролюючого органу за результатами інспекційного відвідування винести припис та/або вжити заходів притягнення до відповідальності об`єкту відвідування.

Посилання позивача на п. 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою КМУ від 17 липня 2013 року №509 (надалі Порядок № 509) не може бути прийнятий судом до уваги як обґрунтування задоволення позову, оскільки даний порядок регламентує процедуру розгляду справи про накладення штрафу, накладення штрафу, права обов`язки суб`єктів процедури.

Тоді як форми та порядок здійснення контролю за діяльністю суб`єктів господарювання у сфері дотримання законодавства про працю регламентовано Порядком №295.

Застосування терміну "перевірка" у тексті Порядку № 509 вочевидь свідчить лише про те, що останній був прийнятий раніше за Порядок № 295, де застосовується термін "інспекційне відвідування", замість визначення яке містилось у наказі Міністерства соціальної політики України від 02 липня 2012 року № 390, який втратив чинність на підставі наказу Міністерства соціальної політики України від 04.12.2017 № 1917.

За правовим змістом поняття "інспекційне відвідування" та перевірка в даному випадку є тотожними та являють собою форми державного контролю у сфері дотримання вимог законодавства про працю.

Щодо мораторію на проведення ГУ Держпраці у Луганській області перевірок в зоні АТО, відповідно до ст. 3 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 № 1669 (надалі - закон №1669), суд зазначає наступне.

30 квітня 2018 року Президентом України прийнятий Указ № 116 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року "Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях" текст якого для службового користування (далі - Указ № 116).

У листі Адміністрації Президента України від 08.10.2018 № 46-01/1905 зазначено, що у зв`язку із прийняттям Указу № 116 завершено проведення широкомасштабної антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях".

Таким чином, з 30.10.2018 завершена дія мораторію на проведення перевірок органами і посадовими особами, уповноваженими законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності..."

Статтею 3 закону № 1669 встановлено, що органам і посадовим особам, уповноваженим законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, у період та на території проведення антитерористичної операції тимчасово забороняється проведення планових та позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність у зоні проведення антитерористичної операції, крім позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України критеріїв оцінки ступеня ризику від провадження господарської діяльності віднесені до суб`єктів господарювання з високим ступенем ризику.

Відповідно до абз. 1, 2, 4 ст. 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 № 877 дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів валютного контролю, митного контролю на кордоні, державного експортного контролю, контролю за дотриманням бюджетного законодавства, банківського нагляду, державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, державного нагляду (контролю) в галузі телебачення і радіомовлення.

Заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Законом України "Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 03.11.2016 № 1728 передбачено наступне.

Стаття 1. У цьому Законі терміни "державний нагляд (контроль)", "заходи державного нагляду (контролю)", "органи державного нагляду (контролю)" вживаються у значеннях, наведених у Законі України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Стаття 2. Встановити до 31 грудня 2018 року мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Стаття 3. До 31 грудня 2018 року позапланові заходи державного нагляду (контролю) здійснюються органами державного нагляду (контролю):

1) з підстави, передбаченої частиною другою цієї статті (за погодженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності (далі - Державна регуляторна служба);

2) за письмовою заявою суб`єкта господарювання до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням;

3) за рішенням суду;

4) у разі настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку, що було пов`язано з діяльністю суб`єкта господарювання;

5) у разі настання події, що має значний негативний вплив відповідно до критеріїв, затверджених Кабінетом Міністрів України, на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави;

6) для перевірки виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю).

Стаття 6. Дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час проведення заходів нагляду (контролю) органами, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

23.02.2018 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 18.12.2017 № 1104, якою затверджено Перелік органів державного нагляду (контролю), на які не поширюється дія Закону України "Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", до якого включено зокрема:

- Держпраці та її територіальні органи;

- виконавчі органи міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (в частині заходів із здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю).

Тобто, на всі органи державного контролю, які включені до цього Переліку, мораторій на проведення заходів державного контролю не поширюється до кінця 2018 року.

За таких обставин посилання позивача на наявність мораторію на проведення перевірок ГУ Держпраці у Луганській області в зоні АТО суд вважає необґрунтованим.

По суті виявлених порушень судом першої інстанції зазначено наступне.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України).

КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (стаття 1 КЗпП України).

Згідно з ч.1 ст. 1 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Частиною 1 ст. 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до ст.24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Загальне визначення цивільно-правового договору міститься у статті 626 ЦК України, згідно частини першої якої договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

За цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами не робиться. Водночас відповідно до пункту "а" частини третьої статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків зараховується до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію.

Основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від цивільно-правових є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 06.03.2019 р. по справі №802/2066/16-а.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Отже, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Судом встановлено, що між позивачем та ОСОБА_2 були укладені наступні цивільно-правові договори про надання послуг: від 01 січня 2018 року (арк.спр. 45) та Додаткові угоди до Договору про надання послуг від 09.01.2018; 16.01.2018; 19.01.2018 та від 25.01.2018 (арк.спр.46-49); від 01 лютого 2018 року (арк.спр. 50) та Додаткові угоди до Договору про надання послуг від 04.02.2018; 08.02.2018 та 20.02.2018; (арк.спр.51-53); від 01 березня 2018 року (арк.спр. 54) та Додаткові угоди до Договору про надання послуг від 17.03.2018 та 24.03.2018 (арк.спр.55-56); від 01 квітня 2018 року (арк.спр. 57) та Додаткові угоди до Договору про надання послуг від 06.04.2018 та 24.04.2018 (арк.спр.58-59); від 01 травня 2018 року (арк.спр. 60) та Додаткові угоди до Договору про надання послуг від 06.05.2018 та 17.05.2018 (арк.спр.61-62) ; 01 червня 2018 року (арк.спр. 63) та Додаткові угоди до Договору про надання послуг від 12.06.2018; 22.06.2018 та 27.06.2018 (арк.спр.64-66); від 02 липня 2018 року (арк.спр. 67) та Додаткові угоди до Договору про надання послуг від 02.07.2018; 08.07.2018; 15.07.2018 та 19.07.2018 (арк.спр.68-71); від 02 серпня 2018 року (арк.спр. 72) та Додаткові угоди до Договору про надання послуг від 02.08.2018; 10.08.2018 та 19.08.2018 (арк.спр.73-75); від 01 вересня 2018 року (арк.спр. 76) та Додаткові угоди до Договору про надання послуг від 13.09.2018; 19.09.2018; 22.09.2018 та 27.09.2018 (арк.спр.77-80); 01 жовтня 2018 року (арк.спр. 81) та Додаткові угоди до Договору про надання послуг від 05.10.2018; 15.10.2018 (арк.спр.82-83); від 01 листопада 2018 року (арк.спр. 84) та Додаткові угоди до Договору про надання послуг від 08.11.2018; 17.11.2018 та 20.11.2018 (арк.спр.58-59) та від 01 грудня 2018 року (арк.спр. 88) та Додаткова угода до Договору про надання послуг від 08.12.2018 (арк.спр.89).

Згідно з п.1 вищевказаних цивільно - правових угод про надання послуг замовник дає завдання, а виконавець приймає на себе зобов`язання в інтересах і за рахунок замовника здійснювати роботу за показниками розрахунків: найменування й характер робіт - здійснені підсобні роботи з ремонту мережі, підключення до мережі абонентів; налаштування комп`ютерних пристроїв; адміністрування звернень абонентів, з усуванням недоліків і пошкоджень.

Відповідно до п. 4 цих договорів про надання послуг замовник сплачує Виконавцеві передбачену п. 1 цього Договору суму по закінченні терміну надання послуг після заповнення Замовником таблиці і підписання Акта виконаних робіт. Сума оплати за виконану роботу сплачується шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Виконавця або готівкових коштів в касі Замовника .

Згідно до п. 5 договорів про надання послуг на підтвердження факту надання Виконавцем Замовникові послуг відповідно за цим Договором складається відповідний акт виконаних робіт, підписаний обома сторонами у 2 примірниках.

Факт виконання робіт підтверджується копіями наступних документів, які містяться в матеріалах даної справи: Акт виконаних робіт від 31.01.2018, Додаток № 1 до Договору про надання послуг від 02.01.2018 (арк.спр.117); Акт виконаних робіт від 28.02.2018, Додаток № 1 до Договору про надання послуг від 01.02.2018 (арк.спр.118); Акт виконаних робіт від 31.03.2018, Додаток № 1 до Договору про надання послуг від 01.03.2018 (арк.спр.119); Акт виконаних робіт від 30.04.2018, Додаток № 1 до Договору про надання послуг від 01.04.2018 (арк.спр.120); Акт виконаних робіт від 31.05.2018, Додаток № 1 до Договору про надання послуг від 01.05.2018 (арк.спр.121); Акт виконаних робіт від 30.06.2018 (арк.спр.122); Акт виконаних робіт від 31.07.2018, Додаток № 1 до Договору про надання послуг від 01.07.2018 (арк.спр.123); Акт виконаних робіт від 31.08.2018, Додаток № 1 до Договору про надання послуг від 02.08.2018 (арк.спр.124); Акт виконаних робіт від 31.10.2018, Додаток № 1 до Договору про надання послуг від 01.10.2018 (арк.спр.125); Акт виконаних робіт від 30.11.2018, Додаток № 1 до Договору про надання послуг від 30.11.2018 (арк.спр.126).

Як вбачається з наведених вище договорів про надання послуг, укладених позивачем - ФОП ОСОБА_1 з фізичною особою - ОСОБА_2 , предметом угоди є саме послуги (виконання робіт), а не сам процес роботи на конкретній посаді.

Крім того, суд зауважує, що ще одна відмінність між цивільно-правовими та трудовими договорами полягає в тому, що за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації, тощо.

Разом з тим, згідно вищевказаних договорів про надання на виконавця не розповсюджуються правила внутрішнього трудового розпорядку замовника, виконавець не має права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням. Виконавець самостійно та на власний ризик організує виконання цього договору у відповідності до його умов та вимог цивільного законодавства.

Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами, тобто нормами КЗпП України та інших актів трудового законодавства, що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України.

Крім того, цивільно-правові угоди між позивачем та ОСОБА_2 укладалися для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання певних результатів праці. Укладені угоди не містять обов`язку виконавців бути присутнім на підприємстві у визначені робочі години, дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку, обов`язку замовника забезпечувати виконавцю матеріальну-технічну базу, регламентації процесу праці, часу та тривалості робочого часу.

В ході судового розгляду за клопотанням представника позивача суд першої інстанції здійснив виклик в якості свідка ОСОБА_2 у судове засідання та провів його допит як свідка.

Свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що він з січня 2018 року відповідно до цивільно - правових договорів надавав послуги, як виконавець, замовнику ОСОБА_1 з питань щодо підключення до мережі абонентів, ремонту мереж і комп`ютерних пристроїв для відповідних абонентів. Зазначив, що в загалі не працює та не має постійного вільного часу, оскільки у нього є сім`я, троє маленьких дітей, займається домашнім побутом. Послуги надавав за можливостю, без підпорядкуванню будь-якому графіку, на свій розсуд. Якщо був вільний час, надавав відповідні послуги. Питання щодо надання вказаних послуг та вартість у наданні послуг обговорювались та вирішувались замовником в телефонному режимі. Підписував додаткові угоди до договору про надання послуг та акти виконаних робіт. Вартість наданих послуг обговорювалась з замовником, яка встановлювала різну суму в залежності від наданих та виконаних послуг.

Таким чином, з огляду на предмет та поняття трудового договору, посилання відповідача про те, що правовідносини між позивачем та ОСОБА_2 містять ознаки притаманні трудовим відносинам між роботодавцем та найманим працівником, а укладені цивільно - правові угоди мають ознаки трудових договорів є хибними та помилковими.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що доводи ГУ Держпраці у Луганській області щодо того, що позивачем було фактично допущено до роботи особу без оформлення трудового договору є хибними, оскільки метою укладених між позивачем та фізичною особою договору про надання послуг є отримання певного матеріального результату, а процес організації трудової діяльності залишився за їх межами.

Крім того, за наслідками інспекційного відвідування відповідачем було складено протокол про адміністративне правопорушення № ЛГ705/35/АВ/П/ПТ від 18.12.2018 відносно ФОП ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 41 КУпАП. (арк.спр. 209-210)

Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 12.03.2019 у справі № 415/798/19 (набрала законної сили 22.03.2019) закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 41 КУпАП відносно ОСОБА_1 в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (арк.спр. 185).

Згідно частини 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, зазначене у акті інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ЛГ705/35/АВ від 18.12.2018, порушення частини 1 та 3 статті 24 КЗпП України щодо фактичному допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) повністю спростовано договорами про надання послуг з додатковими угодами до Договорів про надання послуг, актами виконаних робіт, показаннями свідка та постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 12.03.2019 у адміністративній справі № 415/798/19, яка набрала законної сили, та якою встановлено обставини щодо ОСОБА_1 , який бере участь у даній справі, зокрема, відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем не доведено правомірності оскаржуваної постанови в порядку статті 77 КАС України, а обсяг досліджених судом доказів та встановлених обставин є достатнім для вирішення спору та прийняття рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів зазначає, що припущення ГУ Держпраці у Луганській області щодо того, що позивачем було фактично допущено до роботи особу без оформлення трудового договору є хибними, оскільки не підтвердженні жодним доказом, а навпаки підтверджують те , що метою укладених між позивачем та фізичною особою договору про надання послуг є отримання певного матеріального результату, а процес організації трудової діяльності залишився за їх межами.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року у справі № 360/347/19 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року у справі № 360/347/19 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 03 липня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко