Справа № 580/1685/19
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 року справа № 580/1685/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Тимошенко В.П.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

24 травня 2019 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23), в якій просить:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 12.04.2019 про відмову в призначенні позивачу пенсії;

2) зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком, як непрацюючому пенсіонеру, на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058, не нижче мінімальної пенсії в розмірі прожиткового мінімуму, передбаченого законом, з встановленням підвищення до пенсії в розмірі 22,5% за 4 роки і 6 місяців років більш пізнього виходу на пенсію, надбавки 5% за наднормативність стажу 5 років, з проведенням перерахунку, індексації пенсії, компенсації втрати частини доходів, на певний позивачем банківський рахунок, починаючи з 10.10.2018.

Позивачем в обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 , громадянка України, до 2002 року мешкала в м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області. У 2002 році вона виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю , де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль. На звернення позивача щодо призначення їй пенсії за віком, як непрацюючому пенсіонеру, на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідач рішенням, яке оформлене листом від 19.10.2018 відмовив у призначенні пенсії, оскільки ненадано документа з даними про місце проживання заявника на території України. Лист-відмова був оскаржений позивачем до суду. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 14.12.2018 у справі №2340/4460/18 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.10.2018 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки наданої судом у цьому рішенні. 12.04.2019 на виконання рішення суду відповідачем повторно розглянуто заяву позивача від 10.10.2018 з питання призначення пенсії за віком та прийнято рішення про відмову у вчиненні дій пов?язаних з призначенням пенсії за віком відповідно до Закону, оскільки до заяви не додано документів, що посвідчують особу. Позивач вважає, що мотиви такої відмови суперечать положенням Конституції України, нормам міжнародного права та нормам чинного пенсійного законодавства.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 29.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач проти позову заперечив. 18.06.2019 надав відзив, в якому зазначив, що підставою для призначення пенсії є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку, оскільки позивачем подано не повний пакет документів для призначення пенсії, то у її призначенні відмовлено.

Дослідивши подані суду письмові докази, доводи сторін, викладені у позовній заяві та відзиві на позовну заяву, суд встановив таке.

У 2002 році ОСОБА_1 виїхала на постійне проживання до Ізраїлю , де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль, до виїзду на постійне проживання до Ізраїлю працювала на території України.

З метою призначення пенсії за віком ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення пенсії.

19.10.2018 відповідач листом №66493/03-12 відмовив ОСОБА_1 у призначені пенсії, оскільки позивач не являється громадянином України, не проживає в Україні на законних підставах.

Не погоджуючись з відповіддю відповідача від 19.10.2018 позивач оскаржив її до суду.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 14.12.2018 у справі №2340/4460/18 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.10.2018 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки наданої судом у цьому рішенні.

Листом від 12.04.2019 № 36337/03-12/15 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області роз`яснило позивачу, що на виконання вказаного рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14.12.2018 відповідач повторно розглянув заяву ОСОБА_1 з питань призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняв рішення про відмову у вчинені дій, пов`язаних з призначенням пенсії за віком. Підставою такої відмови, стала та обставина, що до заяви про призначення пенсії позивачем надано паспорт громадянина України для виїзду за кордон, який є документом, що посвідчує особу громадянина України за кордоном і при перетинанні державного кордону України, натомість документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України, є паспорт громадянина України.

Вважаючи рішення відповідача від 12.04.2019 протиправним позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає таке.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон України №1058-IV) право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною1 ст. 26 Закону №1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Згідно з ч.1 ст. 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Такий Порядок затверджений постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 року №22-1.

Пунктом 2.9 вказаного Порядку встановлено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

При прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності) (п.4.2 Порядку №22-1) .

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження (п.4.7 Порядку №22-1).

Відповідач за результатами розгляду заяви позивача від 10.10.2018 та доданих до неї документів прийняв рішення оформлене листом від 19.10.2018 №66493/03-12 відмовив ОСОБА_1 у призначені пенсії, оскільки позивач не являється громадянином України, не проживає в Україні на законних підставах.

За наслідками оскарження даної відмови, Черкаський окружний адміністративний суд рішенням від 14.12.2018 у справі №2340/4460/18 визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.10.2018 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки наданої судом у цьому рішенні.

На виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду відповідач листом від 12.04.2019 № 36337/03-12/15 відповідач повторно розглянув заяву ОСОБА_1 з питань призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняв рішення про відмову у вчинені дій, пов`язаних з призначенням пенсії за віком. Підставою такої відмови, стала та обставина, що до заяви про призначення пенсії позивачем надано паспорт громадянина України для виїзду за кордон, який є документом, що посвідчує особу громадянина України за кордоном і при перетинанні державного кордону України, натомість документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України, є паспорт громадянина України.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, є: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну.

Судом встановлено, що разом із заявою про призначення пенсії та документами був наданий паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , згідно з яким позивач є громадянином України та постійно проживає у Державі Ізраїлі .

Таким чином, позивач, у розумінні Закону України «Про громадянство України» є громадянином України, що підтверджується документом, визначеним у ст.5 цього Закону.

Крім того, частиною 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження.

Зазначені положення ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відповідають принципу верховенства права, яким відповідно до ст.6 КАС України керується суд при вирішенні справи.

Крім того, згідно з ч.2 ст. 6 КАС України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, зазначив, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ дійшов до висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в України, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою: статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Також суд враховує рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року, згідно висновків якого виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

З урахуванням викладеного, є неправомірним посилання відповідача в оскаржуваному рішенні про відмову у призначенні пенсії як на підставу такої відмови ненадання паспорту громадянина України або посвідки на постійне проживання в Україні.

Пунктом 2.9 Порядку № 22-1 встановлено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Позивачем наданий такий документ, а саме паспорт громадянина України для виїзду за кордон, згідно з яким позивач є громадянином України та постійно проживає у Державі Ізраїлі .

Таким чином, судом встановлено, що рішення відповідачем прийнято у межах повноважень, але не на підставі Конституції України та законів України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.01.2019 у справі №752/20012/16-а.

Крім того, суд зазначає, що в рішенні Черкаського окружного адміністративного суду від 14.12.2018 у справі №2340/4460/18, встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою України (копія закордонного паспорту громадянина України НОМЕР_2 )

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком, як непрацюючому пенсіонеру, на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058, не нижче мінімальної пенсії в розмірі прожиткового мінімуму, передбаченого законом, з встановленням підвищення до пенсії в розмірі 22,5% за 4 роки і 6 місяців років більш пізнього виходу на пенсію, надбавки 5% за наднормативність стажу 5 років, з проведенням перерахунку, індексації пенсії, компенсації втрати частини доходів, на певний позивачем банківський рахунок, починаючи з 10.10.2018, то суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню шляхом зобов`язання повторно розглянути заяву від 10.10.2018 про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні. При цьому суд виходить з такого.

Дослідивши зміст листа Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 12.04.2019 № 36337/03-12/15 судом встановлено, що в ньому не відображено результати розгляду поданих позивачем всіх документів щодо призначення йому пенсії. Відповідно до п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Між тим, в оскаржуваному рішенні не відображено чи був відповідачем проведений всебічний, повний і об`єктивний розгляду всіх поданих документів для призначення пенсії та його результати.

Таким чином, судом встановлено, що рішення відповідача є протиправним, оскільки не може бути підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії - ненадання паспорту громадянина України або посвідки на постійне проживання в Україні. Інших підстав для прийняття вказаного рішення не зазначено. У той же час в рішенні взагалі не відображено здійснення відповідачем своїх повноважень щодо перевірки всіх наданих для призначення пенсії документів, що має ознаки протиправної бездіяльності відповідача та свідчить про протиправність оскаржуваного рішення щодо відповідності його всебічному, повному і об`єктивному розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки. Призначення пенсії є дискрецією пенсійного органу.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

З урахуванням викладеного суд вважає необхідним застосувати вимоги ч.4 ст.245 КАС України, якою встановлено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У зв`язку із вищевикладеним, виходячи за межі позовних вимог, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) від 10.10.2018 про призначення пенсії за віком та за результатами її розгляду прийняти відповідне рішення на підставі вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, з урахуванням правової оцінки наданої судом у цьому рішенні.

Щодо вимоги позивача про допуск судового рішення до негайного виконання щодо виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, негайне виконання в межах сум платежу за один місяць застосовується у разі стягнення грошових сум з відповідача.

Оскільки належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.10.2018 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки наданої судом у цьому рішенні, а не стягнення грошових сум, негайне виконання не застосовується.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати в 14-ти денний термін звіт про виконання судового рішення, то суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Таким чином, вказаною статтею КАС України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено рішення, подати у встановлений судом строк звіт про його виконання.

Проаналізувавши обставини справи, суд не вбачає достатніх підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по вказаній адміністративній справі та не вбачає необхідності покладення обов`язків щодо виконання рішення на суду на начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене сплачений судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 352,40 грн.

Керуючись статтями 6, 9, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області викладене в листі від 12.04.2019 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) від 10.10.2018 про призначення пенсії за віком та за результатами її розгляду прийняти відповідне рішення на підставі вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, з урахуванням правової оцінки наданої судом у цьому рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України Черкаської області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в сумі 352 (триста п`ятдесят дві) грн. 40 коп.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 01.07.2019.

Суддя В.П. Тимошенко