Справа № 160/9401/18
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2019-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2019 року м. Дніпросправа № 160/9401/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

за участю секретаря судового засідання Лащенко Р.В.,

за участю сторін (представників): адвокат позивача ОСОБА_1 , представник відповідача Бабій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року (суддя 1-ї інстанції Олійник В.М.) у справі №160/9401/18 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації Державної фіскальної служби України від 12.12.2018 № 4414/Ч/99-99-13-01-02-14/ІПК.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що Державною фіскальною службою України надано індивідуальну податкову консультацію № 4414/Ч/99-99-13-01-02-14/ІПК, в якій вказано, що фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування не має права включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням його господарської діяльності, зазначені витрати на утримання вантажних автомобілів, зокрема витрати, пов`язані з ремонтом. Проте, скаржник наполягає на тому, що до складу податкового кредиту відносяться суми податку сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання будь-яких товарів та послуг, в межах здійснюваної господарської діяльності, у тому числі у зв`язку з отриманням послуг з ремонту власних вантажних автомобільних транспортних засобів та придбанням запасних частин та матеріалів для таких транспортних засобів, що використовуються у господарській діяльності позивача. Отже, для підтвердження використання придбаних транспортних засобів у межах господарської діяльності не є обов`язковим взяття їх на облік у якості основних засобів в бухгалтерському обліку, оскільки Податковий кодекс України не ставить право фізичної особи-підприємця на податковий кредит в залежність від ведення балансового обліку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач не погодившись з рішенням суду подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Апеляційна скарга обґрунтована підставами позову.

В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав в ній викладених.

Представник відповідача до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець 07.02.1997, взятий на облік як платник податків Криворізькою південною об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області 07.02.1997 за № 749, перебуває на загальній системі оподаткування. З 17.07.1997 позивач є платником податку на додану вартість. Основним видом економічної діяльності позивача є оптова торгівля напоями (Код КВЕД 46.34).

25 вересня 2018 року позивач звернувся до Державної фіскальної служби України для надання індивідуальної податкової консультації в письмовій формі стосовно окремих питань оподаткування ПДВ (вих. № 1-24/09), та просив надати індивідуальну податкову консультацію з наступних питань:

- чи має право фізична особа-підприємець ОСОБА_2 віднести до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплачені (нараховані) у зв`язку з отриманням послуг з ремонту власних вантажних автомобільних транспортних засобів, що використовуються у господарській діяльності такої фізичної особи-підприємця? Якщо так, просимо вказати за яких умов фізична особа-підприємець ОСОБА_2 має право віднести до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплачені (нараховані) у зв`язку з отриманням послуг з такого ремонту;

- чи має право фізична особа-підприємець ОСОБА_2 віднести до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням запасних частин та матеріалів для проведення ремонту власних вантажних автомобільних транспортних засобів, що використовуються у господарській діяльності такої фізичної особи-підприємця? Якщо так, за яких умов фізична особа-підприємець ОСОБА_2 має право віднести до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням запасних частин та матеріалів для проведення ремонту власних вантажних автомобільних транспортних засобів, що використовуються у господарській діяльності.

12.12.2018 Державною фіскальною службою України надано позивачу індивідуальну податкову консультацію за № 4414/Ч/99-99-13-01-02-14/ІПК, в якій вказано, що фізична особа - підприємець платник ПДВ, має право віднести до складу податкового кредиту суми ПДВ, сплачені (нараховані) у зв`язку із придбанням товарів (робіт, послуг), за умови підтвердження зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними. Водночас, у відповідності до вимог п. 198.5 ст. 198 Кодексу фізична особа - підприємець зобов`язана скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду зареєструвати в ЄРПН в терміни, встановлені Кодексом для такої реєстрації зведену податкову накладну у разі придбання товарно-матеріальних цінностей або робіт (послуг), пов`язаних з утриманням вантажних автомобілів, зокрема з їх ремонтом, оскільки зазначені витрати згідно з п.п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Кодексу не включаються до складу витрат підприємця, пов`язаних з отриманням доходів від господарської діяльності.

Позивач, вважаючи зміст наданої відповідачем індивідуальної податкової консультації таким, що не відповідає чинному податковому законодавству України, звернувся до суду з позовом про її скасування.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд, переглядаючи судове рішення у відповідності до вимог ст.308 КАС України, погоджується з судом першої інстанції.

Так, за визначенням пункту 14.1.172 статті 14 Податкового кодексу України податкова консультація - індивідуальна податкова консультація та узагальнююча податкова консультація, що надаються в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно пп.14.172-1 п.14.1 ст.14 ПК України, індивідуальна податкова консультація - роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

У відповідності до приписів статті 52 ПК України - за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом (п.52.1 вказаної статті);

- податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію (п.52.2 вказаної статті);

- за вибором платника податків консультація надається в усній, письмовій або електронній формі. Індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, обов`язково повинна містити назву - податкова консультація, реєстраційний номер в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства (п.52.3. вказаної статті).

За правилами п. 53.1 ст. 53 ПК України не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, а також узагальнюючої податкової консультації, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або узагальнююча податкова консультація була змінена або скасована.

Відповідно до п. 53.2 ст. 53 ПК України платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій або електронній формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Протягом 30 календарних днів із дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов`язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію.

Отже, за вказаних вище норм вбачається, що податкова консультація надається платнику податків для правильності застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності, має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому така консультація надана. При цьому, надаючи податкову консультацію, контролюючий орган не встановлює (змінює чи припиняє) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення конкретному платнику податків по конкретній нормі закону.

Як встановлено вище, надана відповідачем індивідуальна податкова консультація стосується питання застосування положень п.198.5 ст.198 ПК України.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, надана позивачу індивідуальна податкова консультація викладена в письмовій формі змісту податкової консультації ДФС України від 12.12.2018 № 4414/Ч/99-99-13-01-02-14/ІПК, наданої позивачу, не вбачається роз`яснень, які б суперечили нормам або змісту нормативно-правових актів з зазначених питань.

Так відповідачем було зазначено, що відповідно до пп. «а» п. 198.1, п.198.2, п.198.3 статті 198 ПК України - право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК України, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, відповідні податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання починають використовуватися: в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу); в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу); в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Отже, з огляду на норми зазначеної статті ПК України фізична особа - підприємець зобов`язана скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені Кодексом для такої реєстрації зведену податкову накладну у разі придбання товарно-матеріальних цінностей або робіт (послуг), пов`язаних з утриманням вантажних автомобілів, зокрема з їх ремонтом, оскільки зазначені витрати згідно з п.п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Кодексу не включаються до складу витрат підприємця, пов`язаних з отриманням доходів від господарської діяльності.

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Пунктом 189.1 статті 189 ПК України визначено, що у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Згідно пункту 199.1 статті 199 Податкового кодексу України у разі, якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти і зареєструвати відповідні податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних на частку сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях.

З огляду на викладене, якщо фізичні особи - підприємці не ведуть бухгалтерський облік та не можуть обліковувати основні засоби на своєму балансі, не можливо також визначити їх первісну та залишкову вартості, а також частку їх використання саме у господарській діяльності, тому такі платники не можуть включати до податкового кредиту з ПДВ суми, сплачені у зв`язку з придбанням (спорудженням) та утриманням основних засобів.

Таким чином з наданої позивачу податкової консультації, не вбачається роз`яснень, які б суперечили нормам або змісту нормативно-правових актів з зазначених питань.

Зокрема в оскаржуваній податковій консультації відповідач фактично відтворив приписи чинного податкового законодавства, які можливо застосовувати при проведенні зазначених позивачем операціях.

Статтею 53 ПК України, не передбачено визнання судом податкової консультації недійсною, яка на думку платника податків, не містить конкретної відповіді на поставлене питання. Дана норма передбачає визнання судом податкової консультації недійсною лише в тому випадку, якщо податкова консультація суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору, що позивачем доведено не було.

Крім того, оспорювана податкова консультація не носить обов`язкового характеру, не породжує для позивача жодних правових наслідків та не порушує його права свободи і інтереси, оскільки за своїм змістом не є рішеннями суб`єкта владних повноважень, не є нормативно-правовим актом та не створює і не припиняє права чи обов`язки особи. Жодних управлінських висновків оскаржувана податкова консультація не містить, вчинити будь-які обов`язкові дії позивачеві вона не приписує, та відповідно не порушує права, свободи та інтереси особи у сфері публічно - правових відносин.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що спірна індивідуальна податкова консультація надана в межах чинного законодавства, містить всі необхідні реквізити, в тому числі і опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 315, ст. 316, ст.ст. 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи-підприємця ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року у справі №160/9401/18 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 липня 2019 року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва