Справа № 824/565/18-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/565/18-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Бондарюк О.В.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

03 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Державної архітектурно-будівельна інспекції у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області про визнання дій протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2018 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області (далі УДАБІ у Чернівецькій області), в якому просив:

-визнати протиправними дії УДАБІ у Чернівецькій області щодо проведення перевірки і складання акту про недопущення посадових осіб органу ДАБК та протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та припису від 16 травня 2018 року;

-визнати протиправною та скасувати постанову ІДАБК у Чернівецькій області від 30 травня 2018 року №5/18/1024-1.20/2-864 про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця Василика В.І.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено:

-визнано протиправним дії УДАБІ у Чернівецькій області щодо проведення перевірки і складання акту про недопущення посадових осіб органу Державної архітектурної-будівельної інспекції та протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, та припису від 16 травня 2018 року;

-визнано протиправною та скасовано постанову УДАБІ у Чернівецькій області від 30 травня 2018 року №5/18/1024-1.20/2-864 про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтуванні вимог апеляційної скарги зазначено, що висновки суду про невчасне повідомлення позивача про проведення перевірки не грунтуються на фактичних обставинах справи, оскільки на виконання норм чинного законодавства, відповідачем направлено позивачу повідомлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення (копія наявна в матеріалах справи).

Щодо запланованого відрядження ФОП ОСОБА_1 , скаржник просив звернути увагу, що наказ ДАБІ України від 29.11.2018 №1788 про проведення планових заходів офіційно опубліковано ще наприкінці 2018 року, а тому позивач заздалегідь знав про те, коли буде здійснюватись перевірка.

На переконання відповідача, є помилковим висновок суду першої інстанції про те, що акт недопущення посадових осіб на об`єкт будівництва може бути складено лише за умови фізичної присутності суб`єкта містобудування, оскільки відповідно до п.12 Порядку №533 на об`єкті під час перевірки складається відповідний акт, також у разі відсутності суб`єкта містобудування.

Також, апелянт вважає безпідставною позицію суду першої інстанції з приводу того, що складення протоколу, припису та постанови за відсутності позивача унеможливило надання останнім документів та пояснень по обставинах перевірки та захистити свої права з огляду на те, що інтереси позивача представляла уповноважена останнім особа ОСОБА_2 , яка неодноразово від імені ОСОБА_1 подавала заяви та за клопотанням якої посадовою особою органу будівельного контролю перенесено розгляд справи.

01.07.2019 від позивача через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку із чим просив відмовити у її задоволенні.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

У відповідності до вимог ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 на праві власності належить виробничий комплекс, розташований за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 3322,40 кв.м., зокрема: молочний блок, корівник, дім тваринника, кормоцех, корівники №6 та корівник №7.

02.09.2014 року відповідачем зареєстровано декларацію №ЧВ 90 про початок виконання будівельних робіт з будівництва та реконструкції виробничого комплексу ( ІІ черга - реконструкції кормоцеху з прибудовою під забійний цех та будівництво лісосушильної камери для дров) за адресою : АДРЕСА_2 . (а.с.17-21)

29.11.2017 року наказом № 1788 ДАБІ України №1788 затверджено річний план здійснення заходів державного нагляду (контролю Державної архітектурно- будівельної інспекції України за діяльністю суб`єктів господарювання на 2018 рік.).

10.04.2018 року позивачу направлено повідомлення № 1024-1-20/2-576 про проведення планового заходу у період з 03 травня 2018 року по 16 травня 2018 року та здійснення планової перевірки щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті будівництва за адресою: будівництво та реконструкція виробничого комплексу (ІІ черга - реконструкція кормоцеху з прибудовою під забійний цех та будівництво лісосушильної камери для дров), АДРЕСА_3 .І АДРЕСА_2 .

Відповідно до рекомендованого листа з повідомленням про вручення (№ 392) адресат - позивач не отримав листа, підстава - за зазначеною адресою не проживає.

На підставі направлення на проведення планового заходу від 02.05.2018 року № 6-Пл, посадовими особами відповідача здійснено виїзд на об`єкт будівництва за адресою місцезнаходження об`єкта будівництва. Строк дії направлення з 03 травня до 16 травня 2018 року.

10.05.2018 року (лист № 1024-1.20/2-748) відповідачем повідомлено позивача про те, що останнім не допущено посадових осіб Управління на об`єкт: Будівництво та реконструкція виробничого комплексу (II черга - реконструкція кормоцеху з прибудовою під забійний цех та будівництво лісосушильної камери для дров) за адресою: АДРЕСА_1 ; 15 в с АДРЕСА_1 для проведення перевірки. Жодних документів на вищевказаний об`єкт будівництво не надано та листів-реагування не направлено. Також зазначено, що 16.05.2018 року о 14:00 год. на вказаному об`єкті буде складено відповідні процесуальні документи.

16.05.2018 року посадовими особами відповідача складено акт про недопущення посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкт будівництва, підприємства будівельної галузі, для виконання покладених на них функцій. Констатовано, що ФОП Василик В.І. не допустив посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкт: "Будівництво та реконструкція виробничого комплексу (ІІ черга - реконструкції кормоцеху з прибудовою під забійний цех та будівництво лісосушильної камери для дров)".

В той же день складено припис на усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил та протокол про правопорушення у сфері мостобудівної діяльності, яким встановлені правопорушення передбачені п.1 ч. 3 ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та пп.1 п. 11,14 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, а саме: недопущення посадових осіб відповідача на об`єкт Будівництво та реконструкція виробничого комплексу (II черга- реконструкція кормоцеху з прибудовою під забійний цех та будівництво лісосушильної камери для дров) за адресою: АДРЕСА_2 .

17.05.2018 року відповідачем направлено позивачу вищезазначені акт, протокол та припис, а також повідомлено останнього про розгляд справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності 24.05.2018 р. о 10 год. 00 хв.

22.05.2018 року та 24.05.2018 року представник ОСОБА_1 повідомила відповідача, що позивач буде знаходитись за межами області до 10.06.2018 року.

24.05.2018 року відповідачем повідомлено позивача (лист № 1024-1.20/1-757/839), що розгляд справи відкладено до 30.05.2018 р. о 10 год. 00 хв.

30.05.2018 року представником позивача подано відповідачу клопотання про відкладення розгляду справи про порушення у сфері містобудування щодо ОСОБА_1 на інший день, після 10 червня 2018 року та про проведення розгляду справи у присутності замовника будівництва ОСОБА_1

30.05.2018 року посадовими особами відповідача винесено постанову №5/18/1024-1.20/2-864 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого п.2 ч.6 ст.2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" та накладено штраф у сумі 52860,00 грн.

Вищезазначене слугувало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт недопуску посадових осіб УДАБІ у Чернівецькій області до проведення планової перевірки не знайшов свого об`єктивного підтвердження під час розгляду справи. Натомість, позивач представив суду докази про те, що про проведення перевірки він не був повідомлений належним чином та під час складання документів про недопуск до об`єкта перевірки був відсутній за його місцезнаходженням, в зв`язку з перебуванням у відрядженні.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності визначені Законом України від 17.02.2011 № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності", який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" до органів державного архітектурно-будівельного контролю належать: 1) структурні підрозділи з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій; 2) виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.

Органом державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Пунктом 9-1 Розділу V Прикінцеві положення Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що на період до утворення (визначення) місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування органів державного архітектурно-будівельного контролю повноваження, визначені цим Законом, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Згідно з пунктами 1, 3, 7 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 №294, Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра України Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Основними завданнями Держархбудінспекції є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, зокрема здійснення державного контролю та нагляду за дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Держархбудінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо через апарат та свої територіальні органи.

В розумінні частини першої та другої статті 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" державний архітектурно-будівельний контроль-сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У статті 1 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" зазначено, що правопорушеннями у сфері містобудівної діяльності є протиправні діяння (дії чи бездіяльність) суб`єктів містобудування-юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, державними стандартами і правилами. Вчинення суб`єктами містобудування правопорушень у сфері містобудівної діяльності тягне за собою відповідальність, передбачену цим та іншими законами України.

Згідно підпункту 1 пункту 11 цього Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 (далі Порядок № 533), посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право безперешкодного доступу на місце будівництва об`єкта та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню.

Суб`єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зобов`язаний: допускати посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю до проведення перевірки за умови дотримання порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю; виконувати вимоги органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; подавати документи, пояснення, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Пунктом 5 Порядку №553 визначено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Згідно п.6 Порядку №553 плановою перевіркою вважається перевірка, що передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю, який затверджується керівником такого органу.

Строк проведення планової перевірки не може перевищувати десяти робочих днів.

За правилами пункту 9 вказаного Порядку державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб`єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об`єкт будівництва.

Згідно з підпунктом 1 пункту 11 Порядку №533 посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час проведення перевірки мають право безперешкодного доступу до місць будівництва об`єктів та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню.

Крім того, пунктом 12 Порядку №553 визначено, що посадові особи органу державного архітектурно-будівельного контролю під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю зобов`язані: у повному обсязі, об`єктивно та неупереджено здійснювати державний архітектурно-будівельний контроль у межах повноважень, передбачених законодавством; дотримуватися ділової етики у взаємовідносинах із суб`єктами господарювання та фізичними особами; ознайомлювати суб`єкта містобудування чи уповноважену ним особу з результатами державного архітектурно-будівельного контролю у строки, передбачені законодавством; за письмовим зверненням суб`єкта містобудування надавати консультативну допомогу у здійсненні державного архітектурно-будівельного контролю.

При цьому, відповідно до пункту 13 Порядку №553 суб`єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, має право: вимагати від посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю дотримання вимог законодавства; перевіряти наявність у посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю службових посвідчень; бути присутнім під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю; за результатами перевірки отримувати та ознайомлюватись з актом перевірки, складеним органом державного архітектурно-будівельного контролю; подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження або заперечення до акта перевірки, складеного органом державного архітектурно-будівельного контролю за результатами перевірки.

У разі відмови суб`єкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, у допуску посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю до проведення перевірки складається відповідний акт (пункт 14 Порядку № 533).

Відповідальність юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (суб`єктів містобудування) за правопорушення у сфері містобудівної діяльності встановлена Законом України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності".

За змістом ст.1 цього Закону правопорушеннями у сфері містобудівної діяльності є протиправні діяння (дії чи бездіяльність) суб`єктів містобудування юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Пунктом другим частини 6 статті 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" передбачено, що відповідальність суб`єктів містобудування за недопущення посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, на об`єкти будівництва, підприємства будівельної галузі для виконання покладених на них функцій - у розмірі десяти мінімальних заробітних плат.

Таким чином, відповідальність, визначена наведеною нормою, настає у разі недопущення суб`єктом містобудування посадових осіб архітектурно-будівельної інспекції на об`єкт будівництва для здійснення ними заходів контролю, в тому числі шляхом проведення перевірки, за умови наявності в останніх законних підстав здійснювати ці заходи та дотримання ними процедури їх здійснення.

В той же час, відповідно до п.12 Порядку № 533 посадові особи органу державного архітектурно-будівельного контролю під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю зобов`язані у повному обсязі, об`єктивно та неупереджено здійснювати державний архітектурно-будівельний контроль у межах повноважень, передбачених законодавством.

При цьому, проведенню перевірки має передувати сукупність наступних умов: підконтрольний суб`єкт містобудування повинен бути обізнаний щодо проведення такої перевірки та йому має бути пред`явлено направлення на її проведення та службове посвідчення особи, якій доручено проведення такої перевірки.

Необізнаність суб`єкта містобудування щодо проведення перевірки виключає наявність практичної можливості виконання обов`язку щодо забезпечення допуску контролюючого органу на відповідний об`єкт.

Так, правомірність своїх дій під час проведення перевірки та складання оскаржуваної постанови відповідач обгрунтовує тим, що посадовими особами Управління дотримано порядку проведення позапланової перевірки, однак позивач не допустив їх до об`єкта будівництва для здійснення архітектурно-будівельного контролю, чим порушив пп.1 п.11, абз.2 п.14 Порядку 553, за що передбачена відповідальність за яке передбачена п.2 ч.6 ст.2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності".

Між тим, під час апеляційного розгляду справи колегією суддів встановлено наступне.

Як зазначено у листі УДАБІ у Чернівецькій області від 10.05.2018 № 1024-120/2-748, на підставі направлення на проведення планового заходу від 02.05.2018 року № 6-Пл посадовими особами відповідача здійснено виїзд на об`єкт будівництва за адресою місцезнаходження об`єкта будівництва. Строк дії направлення з 03 травня до 16 травня 2018 року. Однак позивачем не допущено посадових осіб Управління на об`єкт: Будівництво та реконструкція виробничого комплексу (II черга - реконструкція кормоцеху з прибудовою під забійний цех та будівництво лісосушильної камери для дров) за адресою: АДРЕСА_1 ; 15 в АДРЕСА_1 для проведення перевірки.

Разим з тим, із вказаного листа не вбачається, коли саме посадовими особами УДАБІ у Чернівецькій області здійснено виїзд на об`єкт перевірки, а також відсутні будь-які документи, в яких зафіксовано факт недопуску їх ОСОБА_1 саме в цей день до перевірки.

Крім того, необхідно звернути увагу на те, що хоча в матеріалах справи і наявні відомості про направлення ОСОБА_1 повідомлення № 1024-1-20/2-576 про проведення планової заходу у період з 03 травня 2018 року по 16 травня 2018 року, однак позивач рекомендованого листа не отримав, підстава- за зазначеною адресою не проживає, що підтверджується копією поштового конверта, завіреною начальником Управління ОСОБА_3 .

Отже, не зважаючи на те, що відповідачем вжито заходів для повідомлення позивача про проведення перевірки, однак останній не пересвідчився в тому чи отримано повідомлення (лист) позивачем, хоча мав таку можливість. Разом з цим, Управлінням надано суду першої інстанції докази про неотримання ОСОБА_1 повідомлення про проведення перевірки.

В свою чергу, позивач надав суду докази, які свідчать про те, що останній в період з 05.05.2018 по 10.06.2018 включно перебував у відрядженні в м.Черкаси.

Вказане свідчить що в період, який охоплювався перевіркою відповідно до направлення, особа, зазначена в акті про недопуск посадових осіб УДАБІ у Чернівецькій області до об`єкта перевірки, не могла бути присутньою на об`єкті перевірки, а відтак-не могла вчинити дії щодо недопуску органу ДАБІ до її проведення.

Матеріалами справи також підтверджено і те, що позивач повідомляв відповідача про те, що перебуватиме за межами області з 05.05.2018 по 10.06.2018.

Слід зазначити, що в акті від 16.05.2018 про недопущення посадових осіб органу ДАБК на об`єкт будівництва не зазначено, які саме дії вчинені позивачем, що унеможливили допуск на місце будівництва працівників УДАБІ у Чернівецькій області, відсутні такі дані і в протоколі про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 16.05.2018.

Крім того, акт та протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності не містять підпису особи, яка не допустила посадових осіб відповідача до перевірки, а також відмітки про відмову від підпису цієї особи.

Відтак, відсутність суб`єкта господарювання на об`єкті перевірки, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, не може слугувати підставою для складення акту недопуску до перевірки.

Що стосується оскаржуваної постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 30.05.2018 № 5/18/1024-120/2-864, якою ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності, то остання складена як без наявності достатніх підстав для цього, але і з порушенням вимог процесуального законодавства. Зокрема, колегією суддів встановлено, що акт про недопущення посадових осіб відповідача на об`єкт будівництва, протокол та припис були складені в один день - 16.05.2018 за допомогою комп`ютера і записи були зроблені комп`ютерним шрифтом - курсивом. В зазначених документах комп`ютерним шрифтом - курсивом зазначені відомості, які мали бути заповнені посадовими особами органів державного архітектурно-будівельного контролю від руки під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, оскільки технічні засоби не дозволяли б це зробити на місці знаходження об`єкта перевірки. Вказане свідчить про недотримання органом державного архітектурно-будівельного контролю вимог чинного законодавства.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суду постанові від 13.02.2018 у справі №813/3355/16.

В прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини, яка відповідно дост.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини`застосовується судами при розгляді справ як джерело права, особливу важливість надано принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (п.70 Рішення «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04) від 20 жовтня 2011 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

У п.71 Рішення «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04) від 20 жовтня 2011 року зазначено, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, колегія суддів вважає, що при проведенні перевірки посадовими особами Управління ДАБІ у Чернівецькій області порушено процедуру проведення планового заходу, визначену Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою КМ України № 553 від 23.05.2011р., а відтак Акт перевірки, який складений з порушенням встановлених норм, не може слугувати належною правовою підставою для прийняття оскаржуваної постанови.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 190, 205, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Державної архітектурно-будівельна інспекції у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.