Справа № 460/620/19
Суддя: Щербаков В.В.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2019 року м. Рівне №460/620/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щербакова В.В. за участю секретаря судового засідання Мидловець Л.О. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Клочек Г.В.,

відповідача: представник Юхименко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Приватного підприємства "Олан Трейд"
доГоловного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Олан Трейд» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - відповідач), в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 01.03.2019, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 848 284 ,00 грн. (за податковими зобов'язаннями 678 627грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 169 657грн.), № від 01.03.2019, яким Позивачу встановлено суму завищення від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі ПДВ 32 899 грн., № від 01.03.2019, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 358 540 грн. (за податковими зобов'язаннями 286 832грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 71 708грн.), та податкову вимогу №68206-50 від 18.03.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки ГУ ДФС у Рівненській області щодо порушення позивачем норм Податкового кодексу України при включенні сум ПДВ до податкового кредиту за господарськими операціями з ТОВ «Брайті», ТОВ «Містобудіндустрія», ТОВ «Арс Консалт Груп» та ТОВ «Укрпромторг Продакт» є необґрунтованими та такими, що прийняті з порушенням вимог законодавства. Позивач стверджує, що оскільки господарські операції фактично були здійснені між позивачем та вказаними суб'єктами господарювання, та підтверджені належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричинили реальні зміни майнового стану платника податків, податкові накладні належним чином оформлені та зареєстровані податковим органом в Єдиному реєстрі податкових накладних, то позивач правомірно сформував на підставі таких податкових накладних податковий кредит з ПДВ в перевіряємому періоді. Також позивач вказує на порушення податковим органом визначення суми залишків товарних запасів станом на 30 вересня 2018 року. Вважаючи спірні рішення та податкову вимогу протиправними та такими, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідачем було подано письмовий відзив на позовну заяву у якому представник проти задоволення позовних вимог заперечувала, з підстав зазначених у відзиві. Вказала на те, що оскаржувані рішення прийнято правомірно оскільки в податковому обліку вибуття товару внаслідок наднормативної нестачі (бою) не пов'язано з його використанням у господарській діяльності підприємства. Також, перевіркою встановлено завищення платником податкового кредиту в січні2017 року внаслідок подвійного включення сум ПДВ згідно податкової накладної, що призвело до заниження ПДВ, що підлягає сплаті за січень 2017 року, та в червні 2017 року -внаслідок включення до податкового кредиту суми ПДВ не підтвердженої податковими накладними. Що призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за червень 2017, та заниження ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету за грудень 2017 року та березень 2018 року. Щодо встановлення відповідачем ознак нереальності операцій з придбання позивачем плодоовочевої продукції представник відповідача пояснила, що для перевірки позивачем не надано документів щодо походження (сертифіката) товару, документи складського обліку, документи щодо подальшого використання в господарській діяльності придбаних товарів або їх реалізації. Фіскальний орган встановив ознаки нереальності операцій з ТОВ «Брайті», ТОВ «Містобудіндустрія», ТОВ «Арс Консалт Груп» та ТОВ «Укрпромторг Продакт», що підтверджено в тому числі і відсутністю реального джерела походження товарів і послуг за даними Єдиного реєстру податкових накладних, податкової звітності таких суб'єктів господарювання та їх постачальників, трудових ресурсів та основних засобів. Крім того, відповідач наголошує на неналежному оформленні представлених документів. Тому, відповідач вважає прийняті ним податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу цілком обгрунтованими та правомірними, відтак просить суд відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 25.03.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 18.06.2019 закрито провадження в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування податкової вимоги №68206-50 від 18.03.2019.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Фахівцями Головного управління ДФС у Рівненській області проведено документальну планову виїзну перевірку ПП «Олан Трейд» податкового законодавства за період з 18.05.16 по 30.09.18, валютного - за період з 18.05.16 по 30.09.18, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 18.05.16 по 30.09., за результатами якої Акт №274/17-00-14-01/40487828 від 11.02.2019 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ПП «Олан трейд» податкового законодавства за період з 18.05.16 по 30.09.18, валютного - за період з 18.05.16 по 30.09.18, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 18.05.16 по 30.09.18».

На підставі Акта перевірки фіскальним органом прийнято:

податкове повідомлення-рішення № від 01.03.2019, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 848 284 ,00 грн. (за податковими зобов'язаннями 678 627грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 169 657грн.);

податкове повідомлення-рішення № від 01.03.2019, яким Позивачу встановлено суму завищення від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі ПДВ 32 899 грн.;

податкове повідомлення-рішення № від 01.03.2019, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 358 540 грн. (за податковими зобов'язаннями 286 832грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 71 708грн.);

податкову вимогу №68206-50 від 18.03.2019

Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями та податкової вимогою, позивач звернувся до суду.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу оскаржуваного рішення, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Перевіркою встановлено порушення ПП «Олан Трейд»:

1. п.44.1, п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПКУ,в результаті чого Позивачем занижено податок на прибуток за 2 кв.2018 на суму 286 832 грн.;

2. п.185.1 ст.185, пп. «а» п.198.1, п.198.3 ст.198, п.201.10 ст.201 розд.ІІІ ПКУ, в результаті чого Позивачем занижено ПДВ на суму 678 627 грн., у т.ч. за 01.2017 в сумі 28 896 грн., за 12.20117 в сумі 2 249 грн., за 03.2018 в сумі 1 грн., за 05.2018 в сумі 172 948 грн., 06.2018 на суму 73 201 грн., 07.2018 - 9 774 грн., 08.2018 в сумі 39 027 грн., 09.2018 на суму 352 532грн., та завищено від'ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду на суму 32 899 грн., в т.ч. за 09.2018 на суму 32 899 грн.;

3. п.51.1 ст.51 гл.2, пп. «б» п.176.2 ст.176 розд. IV, розд. ІІІ, а саме: подання податкових розрахунків за формою 1ДВ за 2 кв.2017 не в повному обсязі, з недостовірними відомостями та помилками;

4. пп.14.1.180, пп.14.1.156, пп.14.1.175 п.14.1 ст.14, п.31.1 ст.31, п.54.2 ст.54, абз.2 п.57.1 ст.57, п.168.1 ст.168, п.171.1 ст.171 та пп. «а» п.176.2 ст.176 ПКУ, за якими встановлено:

- несплата, неперерахування бо бюджету податковим агентом узгоджених сум належного до сплати податку на доходи фізичних осіб після настання граничних термінів сплати податку до бюджету, передбачених п.168.1 ст.168 ПКУ, у випадках коли виплата доходу на користь платників податків передувала сплаті податку;

- неподання податковим агентом платіжних доручень належного до сплати податку на доходи фізичних осіб за граничними термінами сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, передбаченими п.168.1 ст.168 ПКУ у періоди з 06.2017 по 12.2017, а саме: 05.06.2017 на суму 304,00грн., 14.07.2017 на суму 16,75грн., 28.07.2017 на суму 335,40грн., 15.08.2017 на суму 229,48грн., 19.12.2017 на суму 288,00грн.;

- п.1 ст.4, п.1 ст.7, п.1ч.2 ст.6, ч.5 ст.8, ч.2 ст.9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», по яких встановлено заниження платником нарахування єдиного внеску, а саме у звіті за вересень 2017 самостійно виправлено занижений платником єдиний внесок на загальну суму 1 532,43 грн., а саме: за ставкою 22% на загальну суму 918,50 грн. та за ставкою 8,41% на загальну суму 613,93 грн.Підставою для таких висновків Акту перевірки слугували встановлені фіскальним органом під час перевірки факти, що свідчать про нереальність господарських операції між ТОВ «Кормовий двір» та ТОВ «Альтісбуд».

Однак, суд не погоджується з такими висновками фіскального органу з огляду на наступне.

Однією з підстав для винесення спірних податкових повідомлень-рішень слугувало відображене в Акті перевірки судження суб'єкта владних повноважень про порушення Позивачем вимог податкового законодавства, які полягають в тому, що господарські операції між Позивачем та його контрагентами - ТОВ «Брайті», ТОВ «Містобудіндустрія», ТОВ «Арс Консалт Груп», ТОВ «Укрпромторг Продакт» - не спричинили настання реальних правових наслідків, оскільки у вказаних контрагентів відсутні необхідні умови для здійснення повноцінної фінансово-господарської діяльності.

Судом встановлено, що 23 травня 2018 року між ПП «Олан Трейд» (Покупець) та ТОВ «Брайті» (Продавець) укладено договір поставки №23/5, відповідно до п.1.1 якого Продавець зобов'язаний передати у власність Покупцю плодоовочеву продукцію (далі Товар), а Покупець - прийняти такий Товар та оплатити його на умовах договору.

Згідно п.1.2 договору поставки, найменування, асортимент, кількість, ціна за одиницю товарної позиції та загальна вартість на конкретну партію Товару вказуються у видаткових накладних на відпуск продукції, які є підтвердженням асортименту, кількості, ціни та загальної вартості зазначеної партії Товару.

П.2.1 договору встановлено, що ціна на Товар є договірною та визначається в накладній на дату відпуску Товару.

Постачання товару передбачене п.4.1 договору, відповідно до якого поставка здійснюється силами та за рахунок Продавця.

На виконання умов договору поставки, позивачу було поставлено ТОВ «Брайті» товар та відвантажено відповідно до таких видаткових накладних та товарно-транспортних накладних: №ОТ23/5-1 від 23.05.2018 на загальну суму 142 814,48 грн., в т.ч. ПДВ (ТТН №Р23/5-1 від 23.05.2018); №ОТ23/5-2 від 23.05.2018 на загальну суму 139 406,73 грн., в т.ч. ПДВ (ТТН №Р23/5-2 від 23.05.2018); №ОТ23/5-3 від 23.05.2018 на загальну суму 140 321,00 грн., в т.ч. ПДВ (ТТН №Р23/5-3 від 23.05.2018); №ОТ28/5-1 від 28.05.2018 на загальну суму 132 467,78 грн., в т.ч. ПДВ (ТТН №Р28/5-1 від 28.05.2018).

Отриманий товар від ТОВ «Брайті» позивач оприбуткував на складі відповідно до таких звітів про оприбуткування товарів: №22 від 23.05.2018; №23 від 28.05.2018.

По операціям з придбання товару ТОВ «Брайті», вказане підприємство формувало та реєструвало в Реєстрі податкових накладних відповідні податкові накладні, за якими позивач формував податковий кредит: №1113 від 23.05.2018, сума ПДВ 23 802,41 грн.; №1114 від 23.05.2018, сума ПДВ 23 386,83 грн.; №1115 від 23.05.2018, сума ПДВ 23 234,45 грн.; №1357 від 28.05.2018, сума ПДВ 22 077,96 грн.

20.06.2018 позивачем здійснено часткову оплату за отриманий товар, що підтверджує платіжне доручення №588 в сумі 70 000,00 грн.

Придбана плодоовочева продукція у ТОВ «Брайті» реалізована позивачем у відповідності до таких видаткових накладних: №460 від 23.05.2018; №462 від 23.05.2018; №461 від 23.05.2018; №464 від 24.05.2018; №471 від 25.05.2018; №472 від 26.05.2018; №473 від 28.05.2018; №474 від 29.05.2018; №475 від 30.05.2018; №478 від 31.05.2018; №476 від 30.05.2018; №477 від 31.05.2018.

Судом встановлено, що первинні документи, що були складені по взаємовідносинам між ТОВ «Брайті» та ПП «Олан Трейд», не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 44 ПК України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Щодо здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «Містобудіндустрія» суд зазначає наступне.

28 травня 2018 року між ПП «Олан Трейд» (Покупець) та ТОВ «Містобудіндустрія» (Продавець) укладено договір поставки №28/5, відповідно до п.1.1 якого Продавець зобов'язаний поставляти товари в асортименті (надалі Товари), а Покупець - приймати і оплачувати Товари згідно з умов цього Договору та у кількості - згідно прибутково-видаткових документів.

П.3.1 договору встановлено, що ціна Товарів встановлюється в гривнях України і містить ціну Товарів, маркування, упаковку, тари та навантаження і зазначається в товарних накладних Постачальника.

Поставка товару передбачена п.5.1 договору, відповідно до якого поставка здійснюється на склад Покупця силами та за рахунок Продавця.

На виконання умов договору поставки, позивачу було поставлено ТОВ «Містобудіндустрія» товар та відвантажено відповідно до таких видаткових накладних та товарно-транспортних накладних: №28/5-4 від 28.05.2018 на загальну суму 79 039,98 грн., в т.ч. ПДВ (ТТН №Р28/5-4 від 28.05.2018); №28/5-3 від 28.05.2018 на загальну суму 137 429,99 грн., в т.ч. ПДВ (ТТН №Р28/5-3 від 28.05.2018); №28/5-2 від 28.05.2018 на загальну суму 138 466,18 грн., в т.ч. ПДВ (ТТН №Р28/5-2 від 28.05.2018); №28/5-1 від 28.05.2018 на загальну суму 127 741,91 грн., в т.ч. ПДВ (ТТН №Р28/5-1 від 28.05.2018).

Судом встановлено, що отриманий товар від ТОВ «Містобудіндустрія» позивач оприбуткував на складі відповідно до звіту про оприбуткування товарів №24 від 28.05.2018.

По операціям з придбання товару ТОВ «Містобудіндустрія», вказане підприємство формувало та реєструвало в Реєстрі податкових накладних відповідні податкові накладні, за якими Позивач формував податковий кредит: №2707 від 28.05.2018, сума ПДВ 21 290,32 грн.; №2708 від 28.05.2018, сума ПДВ 23 077,70 грн.; №2709 від 28.05.2018, сума ПДВ 22 905,00 грн.; №2710 від 28.05.2018, сума ПДВ 13 173,33 грн.

20.06.2018 позивачем здійснено часткову оплату за отриманий товар, що підтверджує платіжне доручення №590 в сумі 60 000,00 грн.

Придбана плодоовочева продукція у ТОВ «Містобудіндустрія» реалізована позивачем у відповідності до таких видаткових накладних: №473 від 28.05.2018; №474 від 29.05.2018; №475 від 30.05.2018; №478 від 31.05.2018; №476 від 30.05.2018; №477 від 31.05.2018; №480 від 01.06.2018; №481 від 04.06.2018; №481 від 05.06.2018; №483 від 05.06.2018; №721 від 16.07.2018.

Судом встановлено, що первинні документи, що були складені по взаємовідносинам між ТОВ «Містобудіндустрія» та ПП «Олан Трейд», не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 44 ПК України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Щодо здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «Арс Консалт Груп» суд зазнчає наступне.

16 червня 2018 року між ПП «Олан Трейд» (Покупець) та ТОВ «Арс Консалт Груп» (Продавець) укладено договір поставки №16/06 відповідно до п.1.1 якого Продавець зобов'язаний поставляти товари в асортименті (надалі Товари), а Покупець - приймати і оплачувати Товари згідно з умовами цього Договору та у кількості - згідно прибутково-видаткових документів.

П.3.1 договору встановлено, що ціна Товарів встановлюється в гривнях України і містить ціну Товарів, маркування, упаковку, тари та навантаження і зазначається в товарних накладних Постачальника.

Поставка товару передбачена п.5.3 договору, відповідно до якого поставка здійснюється на склад Покупця транспортом Продавця.

На виконання умов договору поставки, позивачу було поставлено ТОВ «Арс Консалт Груп» товар та відвантажено відповідно до таких видаткових накладних та товарно-транспортних накладних: №16/6-1 від 16.06.2018 на загальну суму 67 990,02 грн., в т.ч. ПДВ (ТТН №Р16/6 від 16.06.2018); №16/6 від 16.06.2018 на загальну суму 161 706,21 грн., в т.ч. ПДВ (ТТН №Р16/6 від 16.06.2018); №18/6 від 18.06.2018 на загальну суму 322 418,73 грн., в т.ч. ПДВ (ТТН №Р18/6 від 18.06.2018.

Отриманий товар від ТОВ «Арс Консалт Груп» позивач оприбуткував на складі відповідно до таких звітів про оприбуткування товарів: №25 від 16.06.2018; №26 від 18.06.2018.

По операціям з придбання товару ТОВ «Арс Консалт Груп», позивач формував та реєстрував в Реєстрі податкових накладних відповідні податкові накладні, за якими платник формував податковий кредит: №50 від 16.06.2018, сума ПДВ 26 951,03 грн.; №51 від 16.06.2018, сума ПДВ 11 331,68 грн.; №52 від 18.06.2018, сума ПДВ 53 736,46 грн.

Придбана плодоовочева продукція у ТОВ «Арс Консалт Груп» реалізована позивачем у відповідності до таких видаткових накладних: №539 від 21.06.2018; №549 від 22.06.2018; №551 від 22.06.2018; №550 від 22.06.2018; №554 від 25.06.2018; №556 від 25.06.2018; №564 від 27.06.2018; №577 від 02.07.2018; №578 від 02.07.2018; №580 від 04.07.2018; №582 від 04.07.2018; №584 від 05.07.2018; №602 від 09.07.2018; №609 від 10.07.2018; №613 від 12.07.2018; №641 від 16.07.2018; №654 від 18.07.2018; №701 від 24.07.2018; №724 від 26.07.2018.

Також судом встановлено, що 02 липня 2018 укладено Договір №02/7 про відступлення права вимоги між ТОВ «Арс Консалт Груп» (первісний кредитор) та ТОВ «М-Продакшн» (Новий кредитор), у відповідності до якого Новий кредитор займає місце Первісного кредитора в зобов'язаннях, що виникли з Основного договору №22/6 від 22.06.2018 (укладеного між ТОВ «Арс Консалт Груп» та ПП «Олан Трейд» в обсязі та умовах, що існували на момент укладення такого договору. Про що 03 липня 2018 ТОВ «Арс Консалт Груп» повідомило позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що первинні документи, що були складені по взаємовідносинам між ТОВ «Арс Консалт Груп» та ПП «Олан Трейд», не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 44 ПК України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Судом встановлено, що 22 червня 2018 року між ПП «Олан Трейд» (Замовник) та ТОВ «Укрпромторг Продакт» (Постачальник) укладено договір поставки №22/6, відповідно до п.1.1 якого Постачальник зобов'язується поставити та передати у власність Замовника товар. Замовник зобов'язується прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених цим Договором.

П.1.2 договору встановлено, що ціна, кількість, асортимент, терміни поставки товару, обумовлені в даному Договорі, погоджуються сторонами попередньо.

Поставка товару передбачена п.3.3 договору, відповідно до якого поставка товару здійснюється автотранспортом Постачальника за його рахунок.

На виконання умов договору поставки, позивачу було поставлено ТОВ «Укрпромторг Продакт» товар та відвантажено відповідно до таких видаткових накладних та товарно-транспортних накладних: №25/6 від 25.06.2018 на загальну суму 177 345,13 грн., в т.ч. ПДВ (ТТН №Р25/6 від 25.06.2018); №22/6 від 22.06.2018 на загальну суму 48 766,43 грн., в т.ч. ПДВ (ТТН №Р22/6 від 22.06.2018).

Отриманий товар від ТОВ «Укрпромторг Продакт» платник оприбуткував на складі відповідно до таких звітів про оприбуткування товарів: №27 від 22.06.2018; №28 від 25.06.2018.

По операціям з придбання товару ТОВ «Укрпромторг Продакт», вказане підприємство формувало та реєструвало в Реєстрі податкових накладних відповідні податкові накладні, за якими Позивач формував податковий кредит: №10 від 22.06.2018, сума ПДВ 8 127,74 грн.; №11 від 25.06.2018, сума ПДВ 29 557,53 грн.

Придбана плодоовочева продукція у ТОВ «Укрпромторг Продакт» реалізована ПП «Олан Трейд» у відповідності до таких видаткових накладних: №549 від 22.06.2018; №551 від 22.06.2018; №550 від 22.06.2018; №554 від 25.06.2018; №556 від 25.06.2018; №564 від 27.06.2018; №565 від 27.06.2018; №572 від 29.06.2018.

Крім постачання товару позивачу, ТОВ «Укрпромторг Продакт» надавало для ПП «Олан Трейд» транспортно-експедиційні послуги за такими договорами-заявками: №11/06 від 11.06.2018 на суму 11 150,00 грн. (ТТН №Р494 від 13.06.2018); №13/06 від 13.06.2018 на суму 4 000,00 грн. (ТТН №Р497 від 14.06.2018, №Р500 від 14.06.2018, №Р502 від 14.06.2018); №13-1/06 від 13.06.2018 на суму 10 000,00 грн. (ТТН №Р506 від 14.06.2018, №Р506 від 14.06.2018, №Р511 від 14.06.2018, №Р511 від 14.06.2018, №Р504 від 14.06.2018, №Р504 від 14.06.2018, №Р510 від 14.06.2018, №Р510 від 14.06.2018); №14/06 від 14.06.2018 на суму 2 300,00 грн. (ТТН №Р508 від 15.06.2018, №Р516 від 15.06.2018, №Р512 від 15.06.2018); №17/06 від 17.06.2018 на суму 12 450,00 грн. (ТТН №Р522 від 18.06.2018); №18-1/06 від 18.06.2018 на суму 10 000,00 грн.; №19/06 від 19.06.2018 на суму 2 000,00 грн. (ТТН №Р529 від 19.06.2018, №Р536 від 20.06.2018, №Р535 від 20.06.2018, №Р533 від 20.06.2018); №20/06 від 20.06.2018 на суму 2 000,00 грн. (ТТН №Р539 від 21.06.2018, №Р538 від 21.06.2018); №21/06 від 21.06.2018 на суму 3 000,00 грн. (ТТН №Р546 від 22.06.2018, №Р547 від 22.06.2018, №Р548 від 22.06.2018, №Р545 від 22.06.2018); №22/06 від 22.06.2018 на суму 10 200,00 грн.; №24/06 від 24.06.2018 на суму 9 200,00 грн. (ТТН №Р561 від 26.06.2018, №Р561 від 26.06.2018, №Р563 від 26.06.2018, №Р563 від 26.06.2018, №Р560 від 26.06.2018, №Р560 від 26.06.2018); №24-1/06 від 24.06.2018 на суму 3 000,00 грн. (ТТН №Р558 від 25.06.2018, №Р557 від 25.06.2018, №Р555 від 25.06.2018); №27/06 від 27.06.2018 на суму 12 000,00 грн. ; №28/06 від 28.06.2018 на суму 3 500,00 грн. (ТТН №Р571 від 29.06.2018, №Р573 від 29.06.2018, №Р570 від 29.06.2018, №Р574 від 29.06.2018).

За результатами наданих послуг позивачеві, ТОВ «Укрпромторг Продакт» надано Акт надання послуг №30/6 від 30.06.2018 на суму 96 300,00 грн.

По операціям з надання транспортно-експедиційних послуг ТОВ «Укрпромторг Продакт», вказане підприємство сформувало та зареєструвало в Реєстрі податкових накладних податкову накладну, за якою позивачем сформовано податковий кредит: №15 від 30.06.2018, сума ПДВ 16 050,00 грн.

02 липня 2018 укладено Договір №02/7 про відступлення права вимоги між ТОВ «Укрпромторг Продакт» (первісний кредитор) та ТОВ «М-Продакшн» (Новий кредитор), у відповідності до якого Новий кредитор займає місце Первісного кредитора в зобов'язаннях, що виникли з Основного договору №16/06 від 22.06.2018 (укладеного між ТОВ «Укрпромторг Продакт» та ПП «Олан Трейд» в обсязі та умовах, що існували на момент укладення такого договору.

ТОВ «Укрпромторг Продакт» 03 липня 2018 письмово повідомило позивача про укладення Договору про відступлення права вимоги з ТОВ «М-Продакшн».

З урахуванням умов договорів про відступлення права вимоги, укладених ТОВ «Арс Консалт Груп» та ТОВ «Укрпромторг Продакт» з ТОВ «М-Продакшн», ПП «Олан Трейд» здійснило оплату згідно таких платіжних доручень: №453 від 12.07.2018 на суму 15 000,00 грн.; №1131 від 12.07.2018 на суму 285 000,00 грн.; №1133 від 13.07.2018 на суму 300 000,00 грн.; №1152 від 20.07.2018 на суму 96 300,00 грн.; №1153 від 20.07.2018 на суму 178 226,52 грн.

Первинні документи, що були складені по взаємовідносинам між ТОВ «Укрпромторг Продакт» та ПП «Олан Трейд», не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 44 ПК України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Крім того, придбана плодоовочева продукція у ТОВ «Арс Консалт Груп» та ТОВ «Укрпромторг Продакт» була реалізована позивачем у відповідності до таких договорів: договір купівлі-продажу №117С005 від 03.01.2017; договір купівлі-продажу №117С010 від 03.01.2017; договір купівлі-продажу №117С019 від 03.01.2017; договір купівлі-продажу №139 від 14.11.2016; договір поставки №84 від 15.11.2016; договір поставки №78кф від 15.11.2016; договір поставки №86 від 15.11.2016; договір поставки №2015-РВ від 15ю11.2016; договір поставки №142 від 15.11.2016; договір поставки №П-49/16 від 29.12.2016; договір поставки №303558 від 01.01.2017; договір поставки №ТА0322/16 від 01.11.2016.

Також матеріали справи містять докази наявності у позивача орендованого нежитлового приміщення, що підтверджується договором оренди нежитлового приміщення від 01 липня 2017 укладеним між позивачем та ФОП Корольчук Г.А., у відповідності до якого ПП «Олан Трейд» орендує нерухоме майно - частину приміщення площею 10 кв.м. за адресою: Херсонська обл., Олешківський р-н, с. Великі Копані, вул. Соборна 33-а, та договором оренди нежилого приміщення №2-06/2018-С від 06 червня 2018, у відповідності до якого ПП «Олан Трейд» орендує у ПП «Михалич» нежиле приміщення №302 за адресою: смт. Глеваха Васильківського р-ну Київської обл., вул. Вокзальна, 4, літера В, загальною площею 19,76 кв.м.

На формування висновків відповідача щодо нереальності господарських операцій з вищевказаними постачальниками плодоовочевої продукції року вплинуло і ненадання позивачем документів, які б підтверджували походження та якість овочів та їх відповідність санітарно-епідеміологічним нормам.

З даного приводу суд зазначає, що наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005 №28 затверджено Перелік продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, яким не передбачено обов'язкової сертифікації тій категорії товару, що придбавався у постачальників.

Відповідно до пункту 2.7 Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» №88 від 24.05.1995 (далі іменується - Положення №88), первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватися із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов'язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

Відповідно до пункту 2.4 Положення №88, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16.07.1999 (далі іменується - Закон №996-XIV), первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Господарська операція може супроводжуватися складенням будь-якого первинного документа, який містить обов'язкові реквізити, визначені статтею 9 Закону №996-XIV. Тому, якщо в документі не заповнено деякі реквізити, але обов'язкові реквізити заповнено, такий первинний документ не можна визнати недійсним.

Наявні в матеріалах справи первинні документи містять усі обов'язкові реквізити, що встановлені пунктом 2.4. Положення №88 та статтею 9 Закону №996-XIV, а відтак є належними документами на підтвердження факту придбання товару.

Недоліки в документах, на що наголошує контролюючий орган в акті перевірки, на думку суду, не є істотними, тобто документи містять необхідні відомості про господарську операцію, а тому такі недоліки не можуть бути підставою для невизнання господарської операції, за умови, що вони не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Крім того, суд зазначає, що за приписами пункту 44.1. статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас, статтею 1 Закону №996-XIV визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, податкові накладні, видаткові накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів, лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за умови наявності усіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені нормами чинного законодавства.

Відтак, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Статтею 1 Закону України №996-XIV встановлено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, пунктом 185.1. статті 185 Податкового кодексу України (в редакції на момент вчинення господарських операцій та формування податкового кредиту) передбачено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Відповідно до підпункту «а» пункту 198.1. статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно з пунктом 198.3. статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України регламентовано, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. Покупцю товарів/послуг податкова накладна/розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог законодавства щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов'язань, не можуть бути причиною неприйняття податкових накладних у електронному вигляді.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Виявлення розбіжностей даних податкової декларації та даних Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

У разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена згідно з пунктом 201.16 цієї статті) податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Протягом 90 календарних днів з дня надходження такої заяви із скаргою з урахуванням вимог, встановлених підпунктом 78.1.9 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, контролюючий орган зобов'язаний провести документальну перевірку зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією.

Податкова накладна, що містить помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов'язань, є підставою для віднесення покупцем сум податку до податкового кредиту.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що для формування податкового кредиту у платника податку - покупця товарів/послуг має бути наявна: належним чином оформлена податкова накладна, фактична сплата грошових коштів контрагенту в сумі, визначеній в податковій накладній.

Однак, головним фактором, який дає право платнику податків на податковий кредит, є фактичне виконання господарської операції (придбання товарів, отримання послуг) з метою використання результату даної господарської операції у власній господарській діяльності.

Судом встановлено, що придбання у ТОВ «Брайті», ТОВ «Містобудіндустрія», ТОВ «Арс Консалт Груп», ТОВ «Укрпромторг Продакт» товару відбувалося у межах діяльності позивача, а саме придбання для подальшої реалізації плодоовочевої продукції. Отже, судом в контексті наведених вище норм чинного законодавства та наданих позивачем до податкової перевірки первинних документів встановлено, що господарські операції позивача були здійснені в межах його господарської діяльності, позивач переслідував ділову мету при їх здійсненні та поніс зміни майнового стану, що в свою чергу, вказує на реальне настання для нього правових наслідків, обумовлених відповідними правочинами.

Відповідно до п.134.1 ПК України, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно п.44.2 ПК України, для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування

Відповідачем не спростовано, що фактичний рух активів та зміни у власному капіталі позивача, як платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мав місце. Не спростовано також і господарський сенс відповідних операцій.

Таким чином, суд дійшов висновку, що факти здійснення господарських операцій повністю підтверджені первинними документами, оприбуткуванням ТМЦ в бухгалтерському обліку, відображенням господарських операцій в податковому обліку з подальшим використанням в господарській діяльності.

Суд дійшов висновку, що формування позивачем показників в податкових деклараціях з податку на додану вартість та з податку на прибуток підприємства здійснено на підставі даних про реальні господарські операції, які підтверджені усіма необхідними первинними і обліковими документами, та є правомірним та обґрунтованим.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З аналізу даної норми вбачається, що при оскарженні рішення суб'єкта владних повноважень перевірці, оцінці та встановленню підлягають виключно ті обставини, які стали підставою для прийняття такого рішення.

У даному випадку підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення слугував Акт перевірки, а відтак перевірці та встановленню підлягають обставини, що викладені у ньому.

Фіскальний орган не навів в Акті перевірки конкретних обставин щодо нереальності господарських операції, а лише вказав на загальні ознаки нереальності операцій ТОВ «Брайті», ТОВ «Містобудіндустрія», ТОВ «Арс Консалт Груп», ТОВ «Укрпромторг Продакт»: 1. Відсутність основних засобів для здійснення господарської діяльності; 2. Відсутність трудових ресурсів для реального здійснення господарських операцій; 3 Відсутність реального джерела походження товарів та послуг за даними Єдиного реєстру податкових накладних, податкової звітності ТОВ «Брайті», ТОВ «Містобудіндустрія», ТОВ «Арс Консалт Груп», ТОВ «Укрпромторг Продакт» та їх постачальників; 4 Реалізація продукції за ціною придбання та інше.

Щодо таких висновків, викладених фіскальним органом в Акті перевірки, суд зазначає наступне.

Ні кількість працівників на підприємстві, ні наявність чи відсутність основних засобів, складських приміщень, транспортних засобів контрагента не є належним доказом відсутності реальної можливості здійснення саме спірних господарських операцій щодо поставки товарів ПП «Олан Трейд».

При дослідженні факту здійснення господарських операцій, що були підставою для формування податкового кредиту платника податків, оцінювати слід відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку.

Також, у разі наявності у контролюючого органу інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватися саме щодо цієї особи.

З даного приводу суд зазначає, що платник податків не може нести відповідальності за дії контрагента при відсутності його вини, інакше порушуються основні конституційні засади: дотримання принципу справедливості як елемента верховенства права (стаття 8 Конституції України №254к/96-ВР від 28.06.1996), індивідуалізації відповідальності (стаття 61 Конституції України №254к/96-ВР від 28.06.1996).

Висновки відповідача не можуть ґрунтуватися на податковій інформації по контрагенту позивача та його постачальниках, та не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання договорів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Також, як зазначає Верховний Суд в постанові від 07.03.2018 по справі №804/3420/16, посилання податкового органу на порушення податкового законодавства контрагентами по ланцюгу постачання не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість, оскільки їх зобов'язання не спричиняють податкових наслідків для позивача, так само позивач не може нести відповідальність за будь-які порушення законодавства вчинені його контрагентами. З приводу припущень відповідача про відсутність у контрагентів позивача необхідних кадрів та основних фондів, а також можливість виконувати ними діяльності, яка не передбачена статутом. Суд зазначає, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб. Крім того, такі висновки податкового органу, на якого в силу положень Кодексу адміністративного судочинства України покладається обов'язок доказування, не підтверджені документально.

Отже, формування суб'єктом господарювання податкового кредиту з податку на додану вартість не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, законодавство України, не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання.

Тому, суд зазначає, що відповідачем не спростовано достовірності відомостей первинних та розрахункових документів, поданих платником податків на підтвердження факту реальності здійснення господарських операцій за спірним правочином, не доведено неможливості проведення господарських операцій з урахуванням фізичних характеристик товару, просторових та часових факторів, економічних чинників, не подано доказів відсутності руху активів у процесі здійснення господарської операції, доказів відсутності зміни стану та структури активів, зобов'язань чи власного капіталу сторін спірних правочинів, доказів отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету України за одночасної відсутності об'єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб, доказів отримання позивачем товарів (робіт, послуг) від іншої особи ніж сторона за правочином.

Ані в Акті перевірки, ані у відзиві на позовну заяву відповідачем не доведений факт несумісності предмету правочину з напрямом господарської діяльності позивача. Доказів того, що у спірних правовідносинах позивач та його контрагент є пов'язаними особами, були обізнані з обставинами організації господарської діяльності один одного, діяли взаємоузгоджено та зловмисно, маючи на меті завдати шкоди інтересам Держави, мали інший матеріальний інтерес, ніж виконання зобов'язань за спірним правочином, вчинений правочин об'єктивно не був потрібен для організації господарської діяльності позивача, господарські операції за спірним правочином були відображені лише в документообігу, а фактично не відбулись і не спричинили змін у структурі і складі активів сторін спірних правочинів, відповідач до суду не надав.

За таких обставин суд дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення від 01.03.2019 № (форма «Р»). Щодо правомірності прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень від 01.03.2019 № (форма «Р») та № (форма «В4») суд зазначає, що в частині донарахування податкових зобов'язань з ПДВ та штрафних санкцій за операціями ПП «Олан Трейд» з ТОВ «Брайті», ТОВ «Містобудіндустрія», ТОВ «Арс Консалт Груп», ТОВ «Укрпромторг Продакт», такі повідомлення-рішення є протиправними.

Щодо прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень від 01.03.2019 №, яким визначене грошове зобов'язання з податку на додану вартість та №, яким позивачу встановлено суму завищення від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, внаслідок обкладення податком на додану вартість операцій щодо списання зіпсованих запасів і товарів , на суму 1 808 393,02 грн., та подвійного включення податкових накладних та сум не підтверджених податковою накладною, суд дійшов висновку, що такі висновки відповідача частково не відповідають дійсності.

Як в акті перевірки, так і у відзиві на позовну заяву, податковий орган стверджує, що станом на 30 вересня 2018 відповідачем встановлено залишки по рахунку бухгалтерського обліку 28 «Товари» в сумі 2545263,87 грн. матеріали справи містять довідку ПП «Олан Трейд», у відповідності до якої залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 30 вересня 2018 становлять 736870,85 грн.

Проте, в судовому засіданні встановлено, у відповідності до фінансового звіту суб'єкта малого підприємництва ПП «Олан Трейд» станом на 30 вересня 2018 року залишки товару становлять 776,2 тис. грн. (код рядка 1103).

Тобто, фактично нестача (порча) товарів складає 776,2 тис.грн. - 736,9 тис.грн. = 39,3 тис.грн., що не заперечується позивачем, а не 1808393,02 грн., як вказує відповідач.

За таких обставин податковим органом невірно визначено об'єкт оподаткування в розмірі 1808393,02 внаслідок виявленої нестачі ТМЦ.

Відповідно до п.198.5 ст.198 ПК України, платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу ХХ цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платнику податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов'язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Щодо завищення позивачем податкового кредиту за рахунок подвійного включення податкових накладних та сум, не підтверджених податковими накладними, судом встановлено, що платником порушено п.185.1 ст.185, пп. «а» п.198.1, п.198.3 ст.198, п.201.10 ст.201 розд. ІІІ ПК України:

- за січень 2017 року внаслідок подвійного включення позивачем податку на додану вартість в сумі 28896,30 грн. за податковою накладною від 31.01.2017 №17, виписаної ППО «Трайгон-Херсон-Південь», що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за січень в сумі 288896 грн. Вказане порушення не заперечується позивачем.

- за червень 2017 року внаслідок включення податку на додану вартість в сумі 2250 грн. не підтвердженого податковими накладними ТОВ «Західна Фруктова Компанія», що призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за червень 2017 року на суму 2250 грн. та заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за грудень 2017 року на суму 2249 грн. та березень 2018 року на 1 грн. Вказане порушення не заперечується позивачем.

Вказані вище порушення призвели до прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень від 01.03.2019 № (форма «Р») та № (форма «В4»). Суд дійшов висновку, що вказані податкові повідомлення-рішення в частині донарахування платнику податку податкового зобов'язання з ПДВ та штрафних санкцій за операціями з використання ТМЦ не в господарській діяльності (нестач, порчі) та подвійного включення податкових накладних та сум не підтверджених податковою накладною не є безпідставними.

Проте, в силу приписів ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність їх Конституції та законами України не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Тобто, суд не може собою підміняти податковий орган та самостійно визначати суму грошового зобов'язання, тоді як контролюючий орган не позбавлений можливості винести належне податкове повідомлення-рішення із врахуванням висновків, викладених у судовому рішенні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що спірні податкові повідомлення-рішення від 01.03.2019 № (форма «Р»), № (форма «В4»), № (форма «Р») - є протиправними та підлягають скасуванню повністю.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням з'ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення № від 01 березня 2019, № від 01 березня 2019, № від 01 березня 2019 не відповідає критеріям правомірного рішення, передбаченим частиною другою статті 2 КАС України, і підлягає скасуванню.

За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 18595,84грн., сплачена відповідно до платіжного доручення від 18.03.2019 №1691, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Приватного підприємства "Олан Трейд" (33022, м. Рівне, вул. Князя Романа, 9; ) до Головного управління ДФС у Рівненській області (33023, м. Рівне, вул. Відінська, 12; ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 01.03.2019 №, № та №.

Стягнути на користь позивача Приватного підприємства "Олан Трейд" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління ДФС у Рівненській області судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 18595,84грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 05 липня 2019 року.

Суддя Щербаков В.В.