Справа № 820/3143/18
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2019-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 р. Справа № 820/3143/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Любчич Л.В.

суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Бугайчук А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні та в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Національного агентства з питань запобігання корупції на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2018, суддя Бадюков Ю.В., майдан Свободи 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 26.10.18 по справі № 820/3143/18

за позовом ОСОБА_1

до Національного агентства з питань запобігання корупції

про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 ( далі позивач. ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції ( далі відповідач, НАЗК), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення НАЗК № 213 від 09.02.2018 року "Про результати здійснення повної перевірки особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданою ОСОБА_1 , заступником директора Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації - начальником управління туризму";

- зобов`язати НАЗК видалити рішення НАЗК № 213 від 09.02.2018 року "Про результати здійснення повної перевірки особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданою ОСОБА_1 , заступником директора Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації - начальником управління туризму" з веб-сайту НАЗК, розташованого в мережі Інтернет за адресою http://nazk.gov.ua/.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 позов задоволено в повному обсязі.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 у справі №820/3143/18 та ухвалити постанову, якою відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що позивач, перебуваючи на посаді заступника директора департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації - начальника управління туризму, на виконання вимог ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-УІІ ( далі Закон №1700) подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування за 2015 рік шляхом заповнення відповідної форми на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Повна перевірка декларації позивача проведена на підставі абз. 5 ч.1 ст. 50 Закону №1700, підпункту 4 пункту 3 розділу ІІІ Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та рішення Національного агентства від 23.03.2017 №104 «Про проведення повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 рік» та від 18.05.2017 №210 «Про продовження повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування з 2015, 2016 роки».

За результатами повної перевірки декларації позивача встановлено, що ОСОБА_1 не заповнила розділ декларації «Доходи, у тому числі подарунки». А саме встановлено недостовірність у декларуванні доходів, отриманих від підприємницької діяльності на суму 232 525,00 грн. Суд першої інстанції помилково зазначив, що отримання даного доходу ОСОБА_1 спростовується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.06.2018, довідкою Східної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській обл., виписками банку по особистих рахунках, оскільки припинення підприємницької діяльності та закриття рахунків фізичної особи-підприємця не спростовує можливості отримання доходу від підприємницької діяльності.

Позивач була засновником, керівником і головою комісії з припинення або ліквідатором ТОВ «Центр експертизи, ліцензування та сертифікації», яке перебувало в стані припинення за судовим рішенням. З урахуванням положень ст. 111 Цивільного кодексу України, на думку апелянта, позивач мав змогу отримати дохід від підприємницької діяльності після припинення підприємницької діяльності як засновник підприємства, як директор підприємства та як ліквідатор. Відомості про розмір доходу, який нарахований/отриманий суб`єктом декларування від провадження підприємницької діяльності, що зазначені в рішенні, є достовірними та мали бути відображені у декларації.

Також, у розділі 14 декларації «Видатки та правочини» позивачем не було відображено відомості на підставі яких у нього припинилося право власності на нерухоме майно (транспортні засоби). У позивача протягом 2015 року припинилося право власності на рухоме майно (транспортні засоби): Mitsubishi Outlander, 2007 року випуску та OPEL VIVARO , 2005 року випуску, які належали позивачу на праві власності, відомості про які не відображені у розділі 14 «Видатки та правочини».

Крім того, позивач у розділі 11 декларації «Доходи, у тому числі подарунки» не відобразив відомості про доходи, отримані від продажу рухомого майна у сумі 89 500,00 грн, що підтверджено документами, доданими до листа Регіонального сервісного центру МВС у Харківській обл. від 18.05.2017 №31/20/1-315 ( договір купівлі-продажу транспортного засобу ): Mitsubishi Outlander, 2007 року випуску від 05.12.2015 №1/356 на суму 49 500,00 грн та довідки-рахунок на продаж автомобіля OPEL VIVARO , 2005 року випуску від 14.04.2015 №ВІА995259 на суму 40 000,00 грн. Позивачем не вказано інформацію про доходи, отримані від Управління культури та туризму Харківської обласної державної адміністрації у сумі 33 831,48 грн, як заробітна плата.

Згідно пояснень ОСОБА_1 , вона отримала дохід у сумі 340 729,00 грн, який складається з доходу від провадження підприємницької діяльності 232 525,00 грн, дивідендів, процентів 4 204,00 грн, доходу від відчуження рухомого та нерухомого майна 104 000,00 грн.

На думку апелянта, позивач зазначив недостовірні відомості в розділі 11 декларації на суму 374 560,48 грн., оскільки в цьому розділі відсутні відомості про отримані доходи. Вказане не спростоване позивачем в позовній заяві, а суд не зазначив в оскаржуваному рішенні.

Апелянт вважає, що суд помилково дійшов висновку про те, що Регламент НАЗК, затверджений рішенням Національного агентства №1 від 12.04.2016 (далі Регламент) підлягає державній реєстрації. Регламент не є нормативно-правовим актом, а тому не підлягає державній реєстрації.

Також суд помилково дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо розміщення Рішення з веб-сайту Національного агентства в мережі Інтернет, оскільки розміщення рішень Національного агенства на офіційному веб-сайті Національного агентства прямо передбачено Законом №1700.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, позивача, представника відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 25.10.2016 позивач, перебуваючи на посаді заступника директора департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації - начальника управління туризму, на виконання вимог частини першої статті 45 Закону №1700 подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (далі - декларація), шляхом заповнення відповідної форми на офіційному веб-сайті Національного агентства.

На підставі Рішення НАЗК № 104 від 23.03.2017 «Про проведення повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік», а також Рішення НАЗК № 210 від 18.05.2017 «Про продовження повної перевірки декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 та 2016 роки» уповноваженою особою НАЗК була проведена повна перевірка декларації, як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік.

НАЗК позивачу направлявся запит від 17.05.2017 № 52-08/15528/17, щодо надання пояснень та/або копії підтверджуючих документів.

На вищезазначений запит позивач листом від 29.05.2017 надала пояснення, без надання копій підтверджуючих документів, які були враховані Національним агентством під час проведення повної перевірки декларації та вирішення питання щодо дотримання суб`єктом декларування вимог Закону при складанні та поданні декларації.

За результатами проведеної перевірки НАЗК прийнято Рішення № 213 від 09.02.2018 "Про результати здійснення повної перевірки особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданою ОСОБА_1 , заступником директора Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації - начальником управління туризму".

За результатами повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданої ОСОБА_1 встановлено: суб`єкт декларування при складанні та поданні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік не дотримав вимоги пунктів 2, 3, 5, 7 та 10 частини першої статті 46 Закону №1700.

Згідно п.п. 1.1 п. 1 резолютивної частини Рішення № 213 суб`єкт декларування подав недостовірні відомості у декларації, що відрізняються від достовірних на суму понад 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. У діях суб`єкта декларування наявні можливі ознаки правопорушення, передбаченого статтею 366-1 Кримінального кодексу України.

Підставою для вказаних висновків слугували ті обставини, що згідно з поясненнями позивача від 29.05.2017, наданими під час повної перевірки, позивач зазначав про дохід, отриманий ним від провадження підприємницької діяльності - 232 525,00 грн. у період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

Крім того, для вказаного висновку також слугували обставини не зазначення у розділі 14 «Видатки та правочини» правочинів, на підставі яких у позивача припинилось право власності на транспортні засоби протягом 2015 року: Mitsubishi Outlander 2007 року випуску та Оpel Vivaro 2005 року виписку, через їх продаж на загальну суму 89 500, 00 грн., що підтверджується копіями документів, наданими до НАЗК листом Регіонального сервісного центру МВС у Харківській області та перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня звітного року.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині скасування рішення НАЗК № 213 від 09.02.2018 "Про результати здійснення повної перевірки особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданою ОСОБА_1 , заступником директора Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації - начальником управління туризму", суд першої інстанції виходив з того, що суб`єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятого рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вказаної частини вимог, але з інших мотивів та підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 50 Закону №1700 повна перевірка декларації полягає у з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення і може здійснюватися у період здійснення суб`єктом декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності.

Обов`язковій повній перевірці підлягають декларації службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, суб`єктів декларування, які займають посади, пов`язані з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством.

Обов`язковій повній перевірці також підлягають декларації, подані іншими суб`єктами декларування, у разі виявлення у них невідповідностей за результатами логічного та арифметичного контролю.

Національне агентство проводить повну перевірку декларації, а також самостійно проводить повну перевірку інформації, яка підлягає відображенню в декларації, щодо членів сім`ї суб`єкта декларування у випадках, передбачених частиною сьомою статті 46 цього Закону.

Національне агентство проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.

У разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей Національне агентство письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб`єкт декларування, та спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції.

З матеріалів справи встановлено, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем за результатом повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданої ОСОБА_1 , якою встановлено, що суб`єкт декларування при складанні та поданні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік не дотримав вимоги пунктів 2, 3, 5, 7 та 10 частини першої статті 46 Закону №1700.

Так, відповідно до пунктів 2, 3, 5, 7, 10 частини 1 статті 46 Закону №1700 у декларації зазначаються відомості про:

об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування та членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право. Такі відомості включають: а) дані щодо виду, характеристики майна, місцезнаходження, дату набуття майна у власність, оренду або інше право користування, вартість майна на дату набуття його у власність, володіння або користування; б) у разі якщо нерухоме майно перебуває у спільній власності, про усіх співвласників такого майна вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. У разі якщо нерухоме майно перебуває в оренді або на іншому праві користування, про власника такого майна також вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців;

цінне рухоме майно, вартість якого перевищує 100 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року, що належить суб`єкту декларування або членам його сім`ї на праві приватної власності, у тому числі спільної власності, або перебуває в її володінні або користуванні незалежно від форми правочину, внаслідок якого набуте таке право. Такі відомості включають: а) дані щодо виду майна, характеристики майна, дату набуття його у власність, володіння або користування, вартість майна на дату його набуття у власність, володіння або користування; б) дані щодо транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, а також щодо їх марки та моделі, року випуску, ідентифікаційного номера (за наявності). Відомості про транспортні засоби та інші самохідні машини і механізми зазначаються незалежно від їх вартості; в) у разі якщо рухоме майно перебуває у спільній власності, про усіх співвласників такого майна також вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. У разі якщо рухоме майно перебуває у володінні або користуванні, про власників такого майна також вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців;

інші корпоративні права, що належать суб`єкту декларування або членам його сім`ї, із зазначенням найменування кожного суб`єкта господарювання, його організаційно-правової форми, коду Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України, частки у статутному (складеному) капіталі товариства, підприємства, організації у грошовому та відсотковому вираженні;

отримані (нараховані) доходи, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки та інші доходи. Такі відомості включають дані про вид доходу, джерело доходу та його розмір. Відомості щодо подарунка зазначаються лише у разі, якщо його вартість перевищує п`ять прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року, а для подарунків у вигляді грошових коштів - якщо розмір таких подарунків, отриманих від однієї особи (групи осіб) протягом року, перевищує п`ять прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року;

видатки та всі правочини, вчинені у звітному періоді, на підставі яких у суб`єкта декларування виникає або припиняється право власності, володіння чи користування, у тому числі спільної власності, на нерухоме або рухоме майно, нематеріальні та інші активи, а також виникають фінансові зобов`язання, які зазначені у пунктах 2 - 9 частини першої цієї статті. Такі відомості зазначаються у разі, якщо розмір відповідного видатку перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року; до таких відомостей включаються дані про вид правочину, його предмет. На письмовий запит Національного агентства суб`єкт декларування надає інформацію щодо найменування контрагента.

Висновки відповідача про порушення позивачем вказаних норм ґрунтуються на тому, що під час перевірки встановлено:

у розділі 6 «Цінне рухоме майно - транспортні засоби» декларації задекларовано недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на суму 98 945.00 грн. оскільки в декларації позивач зазначив вартість транспортного засобу Toyota RAV4 на дату набуття 153 000,00 грн., а відповідно до пункту 1.1.1 кредитного договору № 1/1363849 від 02.04.2013 вартість транспортного засобу згідно договору купівлі-продажу складає 251 945,00 грн, чим недотримано вимоги пункту 3 частини першої статті 46 Закону.;

у розділі 8 «Корпоративні права» декларації позивач не відобразив відомості про корпоративні права в TЦB «Центр експертизи, ліцензування та сертифікації» сума внеску 32 025,00 грн, чим недотримано вимоги пункту 5 частини першої статті 46 Закону;

у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації позивач недотримав вимоги пункту 7 частини 1 статті 46 Закону та не відобразив: 1) 33 831,48 грн. - дохід, отриманий від Управління культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації; 2) 340 729,00 грн.-дохід за період з 01.01.2015 по 31.12.2015: 2.1) дохід від відчуження рухомого та нерухомого майна 104 000,00 (у тому числі у розмірі 89 500,00 (49 500,00+40 000,00) грн. від продажу рухомого майна Mitsubishi Outlander 2007 року випуску та Opel Vivaro 2005 року випуску); 2.2) у розмірі 232 525,00 грн. дохід від провадження підприємницької діяльності; 2.3) дивіденди, проценти 4 204,00 грн).

За результатами перевірки у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації встановлено недостовірність задекларованих відомостей, які відрізняються від достовірних на суму 374 560.48 ГРН.

Також, у розділі 14 декларації «Видатки та правочини» позивачем не було відображено відомості на підставі яких у нього припинилося право власності на нерухоме майно (транспортні засоби). У позивача протягом 2015 року припинилося право власності на рухоме майно (транспортні засоби): Mitsubishi Outlander, 2007 року випуску та OPEL VIVARO , 2005 року випуску, які належали позивачу на праві власності, відомості про які не відображені у розділі 14 «Видатки та правочини».

Надаючи оцінку ґрунтовності доводів відповідача про наявні порушення, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо не відображення позивачем у розділі 14 «Видатки та правочини» декларації відомостей, на підставі яких у неї припинилося право власності на рухоме майно (транспортні засоби), що є порушенням п. 10 ч. 1 ст. 46 Закону №1700.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 46 Закону, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у декларації зазначаються відомості про видатки та всі правочини, вчинені у звітному періоді, на підставі яких у суб`єкта декларування виникає або припиняється право власності, володіння чи користування, у тому числі спільної власності, на нерухоме або рухоме майно, нематеріальні та інші активи, а також виникають фінансові зобов`язання, які зазначені у пунктах 2-9 частини першої цієї статті.

Такі відомості зазначаються у разі, якщо розмір відповідного видатку перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня звітного року; до таких відомостей включаються дані про вид правочину, його предмет. На письмовий запит Національного агентства суб`єкт декларування надає інформацію щодо найменування контрагента.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» мінімальна заробітна плата з 1 січня 2015 року була встановлена на рівні 1218 грн.

Таким чином, сума видатку чи правочину, відомості про які мали відображатися у декларації повинна була перевищувати 60 900,00 грн. на день подання позивачем декларації.

Відповідно до п. 56 Роз`яснень, щодо застосування окремих положень Закону №1700 стосовно заходів фінансового контролю, затверджених Рішенням НАЗК від 11 серпня 2016 р. № 3 (із змінами, внесеним рішенням Національного агентства від 30.09.2016 року № 57) (далі Роз`яснення) у розділі декларації «Видатки та правочини» передбачено відображення інформації окремо про видатки суб`єкта декларування та про інші правочини суб`єкта декларування. При зазначенні інформації про видатки також вказується правочин, який спричинив відповідний видаток. Наприклад, у разі придбання земельної ділянки вартістю більше 50 мінімальних заробітних плат, такий видаток зазначається у розділі «Видатки». Якщо правочин, вчинений суб`єктом декларування, не спричинив видатку, то такий правочин зазначається у розділі «Інші правочини». При цьому відомості про такі інші правочини зазначаються лише у разі, якщо вартість предмета правочину перевищує 50 мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня звітного року.

Отже, обов`язок відображення у декларації відомостей про правочин виникає лише у разі, якщо вартість предмета кожного окремого правочину перевищує 50 мінімальних заробітних плат, а не в сукупності всіх правочинів.

Висновки про порушення позивачем п. 10 ч. 1 ст. 46 Закону №1700 ґрунтуються на тому, що уповноваженою особою НАЗК на підставі листа Регіонального сервісного центру МВС у Харківській області від 18.05.2017 року № 31/20/1-315 було отримано інформацію про те, що позивачем було вчинено: 1) продаж автомобіля Mitsubishi Outlander 2007 року випуску на суму 49 500 грн. (договір № 1/356 від 05.02.2015); 2) продаж автомобіля OPEL VIVARO 2005 року випуску на суму 40 000 грн. (довідка-рахунок № ВІА995259 від 15.04.2015).

Між тим, щодо кожного транспортного засобу позивачем було вчинено окремий правочин, який не перевищував 60 900,00 грн., а отже відомості про такі правочини не повинні були декларуватися позивачем.

Зважаючи на зазначене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що висновок відповідача про порушення п. 10 ч. 1 ст. 46 Закону №1700 не відповідає приписам чинного законодавства.

Щодо не внесення ОСОБА_1 відомостей у розділу 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації за 2015 рік.

Зі змісту оскаржуваного рішення відповідача вбачається, що ОСОБА_1 в розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації за 2015 рік не зазначила інформацію про заробітну плату в сумі 33 831,48 грн, отриману від Управління культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації та відомості про доходи отримані від продажу рухомого майна (транспортного засобу Mitsubishi Outlander 2007 року випуску на суму 49 500 грн. та транспортного засобу OPEL VIVARO 2005 року випуску на суму 40 000 грн.

Висновки НАЗК про отримання позивачем зазначеного доходу у 2015 році підтверджуються відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків від 24.03.2017 №52212 та копією договору купівлі-продажу транспортного засобу Mitsubishi Outlander та довідкою-рахунком на продаж автомобіля OPEL VIVARO 2005.

Відповідно до Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Рішенням НАЗК 10.06.2016 № 3, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 959/29089 (далі - Порядок) до ITC Реєстр включаються такі електронні документи (далі - документи): декларації, що подаються відповідно до статті 45 Закону; повідомлення про суттєві зміни в майновому стані суб`єкта декларування, передбачені частиною другою статті 52 Закону, виправлені декларації, що подаються відповідно до частини четвертої статті 45 Закону.

Відповідно до абзацу 3 підпункту 3 пункту 2 Порядку зареєстровані в ITC Реєстр суб`єкти декларування мають право подавати документи у разі їх відповідності технічним вимогам до форми і проходження логічних перевірок, переглядати подані ними документи.

Разом з тим у підпункті 9 пункту 2 Порядку зазначається, що кожному поданому документі ITC Реєстр автоматично надає унікальний ідентифікатор документа та накладає на нього електронну печатку ITC Реєстр, що унеможливлює внесення несанкціонованих змін до поданого документа (забезпечує цілісність документа).

Подання документа до ITC Реєстр підтверджується шляхом надсилання повідомлення суб`єкту декларування на адресу його електронної пошти, вказану під час реєстрації в ITC Реєстр, та до персонального електронного кабінету суб`єкта декларування.

Після отримання зазначеного повідомлення суб`єкт декларування повинен невідкладно, але не пізніше семи днів після дня отримання такого повідомлення, перевірити зміст поданого ним документа та у разі виявлення неповних або недостовірних відомостей в ньому подати виправлений документ відповідно до Порядку.

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів вважає правомірними висновки НАЗК, щодо зазначення недостовірних відомостей позивачем у розділі 11 «Доходи в тому числі подарунки» в декларації за 2015 рік, стосовно відомостей про отриману заробітну плату та дохід від продажу транспортних засобів.

Посилання позивача на те, що відсутність відомостей про отримані доходи в 2015 році у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації сталося в результаті технічних збоїв в роботі системи електронного декларування, що є загальновідомим фактом колегія судів вважає необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 не надано жодного доказу на підтвердження зазначеного факту та фактів звернення до відповідних мереж у зв`язку з технічними проблемами в роботі системи. Крім того позивачем не були виконані вимоги Порядку, щодо перевірки змісту поданого ним документу та внесення протягом семи днів виправленого документу. Тобто, суб`єкт декларування, який несе відповідальність за достовірність даних, мала змогу перевірити відомості зазначені нею в поданій декларації та у встановленому порядку здійснити їх виправлення. Між тим, вказаних дій не вчинила.

Проте, колегія суддів вважає протиправними висновки відповідача, щодо не зазначення ОСОБА_1 у розділі 11 «Доходи, в тому числі подарунки» декларації за 2015 рік доходу від підприємницької діяльності в сумі 232 525,00 грн, дивідентів, процентів 4 204,00 гр, та доходу від відчуження рухомого майна на 14 500.00 грн більше ніж підтверджено документально та зазначає наступне.

Механізм проведення Національним агентством з питань запобігання корупції контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 50 Закону №1700 визначений Порядком проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що затверджений Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.02.2017 № 56 (далі - Порядок №56).

Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку №56 у цьому Порядку терміни вживаються у таких значеннях:

достовірність задекларованих відомостей - відповідність дійсності відомостей, зазначених у декларації суб`єкта декларування, у разі невстановлення Національним агентством недостовірності задекларованих відомостей у встановленому Законом порядку шляхом здійснення контролю та повної перевірки декларації;

недостовірність задекларованих відомостей - невідповідність дійсності відомостей, зазначених у декларації суб`єкта декларування, що встановлюється на підставі відомостей, отриманих Національним агентством у встановленому Законом порядку шляхом здійснення контролю та повної перевірки декларації.

Пункт 3 розділу І Порядку №56 встановлює, що контроль та повна перевірка декларації здійснюються за принципами: 1) верховенства права; 2) рівності та гарантування прав і законних інтересів усіх суб`єктів декларування; 3) об`єктивності, неупередженості та безсторонності рішень і дій Національного агентства, уповноважених ним осіб; 4) достовірності і повноти інформації, що використовується Національним агентством, правомірності одержання та використання такої інформації; 5) неприпустимості свавільного втручання у сферу особистого життя суб`єкта декларування, окрім як у межах та у спосіб, що передбачені Законом; 6) гарантування права на судовий захист суб`єктів декларування.

Пункт 8 Порядку №56 передбачає, що під час повної перевірки декларацій Національне агентство використовує такі джерела інформації:

1) відомості, отримані з реєстрів, баз даних, інших інформаційно-телекомунікаційних систем державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, а також відомості з реєстрів, баз даних іноземних держав, що можуть містити інформацію, яка має відображатись у декларації;

2) відомості, надані суб`єктом декларування, стосовно якого проводиться перевірка, з власної ініціативи чи за запитом Національного агентства щодо документального підтвердження або пояснення зазначених у декларації відомостей;

3) відомості, що надходять (отримані) від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань, а також від державних та інших компетентних органів влади іноземних держав;

4) відомості із засобів масової інформації, мережі Інтернет, які стосуються конкретного суб`єкта декларування та містять фактичні дані, що можуть бути перевірені.

При проведенні повної перевірки декларації Національне агентство зобов`язане забезпечити використання лише достовірної інформації, одержаної від суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань, із засобів масової інформації, мережі Інтернет.

Надані суб`єктом декларування письмові пояснення та/або копії підтвердних документів є обов`язковими до розгляду та врахування Національним агентством під час проведення повної перевірки декларації та вирішення питання щодо дотримання суб`єктом декларування вимог Закону при складанні та поданні декларації.

Як слідує із пояснень представника відповідача, інформації про доходи ОСОБА_1 від підприємницької діяльності в сумі 232 525,00 грн, дивідентів, процентів 4 204,00 гр, та доходу від відчуження рухомого майна на 14 500,00 грн більше ніж підтверджено документально, була отримана із письмових пояснень позивача. Будь-які документальні підтвердження відсутні.

Оскільки, відповідно до положень зазначеного чинного законодавства рішення НАЗК про результати повної перевірки декларації повинно бути об`єктивним, ґрунтуватись на достовірній і повній інформації та прийматись на підставі всебічного аналізу, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності висновків відповідача стосовно недостовірності відомостей у декларації ОСОБА_1 за 2015 про отриманий дохід від підприємницької діяльності в сумі 232 525,00 грн, дивідентів, процентів 4 204,00 грн, та доходу від відчуження рухомого майна на 14 500,00 грн, оскільки дані висновки зроблені лише на підставі письмових пояснень позивача без жодних документальних підтверджень. Фактичне отримання ОСОБА_1 зазначеного доходу під час судового засідання свого підтвердження не знайшло.

Стосовно не зазначення достовірних ОСОБА_1 відомостей у розділі 6 «Цінне рухоме майно транспортні засоби» колегія суддів зазначає.

За результатами повної перевірки декларації за 2015 рік відповідачем встановлено, що ОСОБА_1 зазначила недостовірні відомості щодо вартості та дату набуття у власність легкового автомобіля Toyota RAV4, 2013 року випуску.

Згідно кредитного договору №1/1363849 від 02.04.2013 вартість автомобіля на дату набуття у власність зазначеного автомобіля становить 251 945,00 грн. а в декларації зазначено 153 000,00 грн., що відрізняється від достовірних на суму 98 945,00 грн.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів вважає правомірним висновок відповідача, викладений в оскаржуваному рішенні, щодо зазначення недостовірних даних ОСОБА_1 в розділі 6 «Цінне рухоме майно транспортні засоби.

Проте, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо відсутності порушень відповідачем строків прийняття рішення за наслідками повної перевірки декларації позивача та зазначає наступне.

Стаття 50 Закону №1700 передбачає вимоги, щодо проведення повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

На виконання норм даної статті законодавцем прийнято Порядок №56

Виключно цим Порядком визначено спеціальні строки проведення повної перевірки декларацій.

Зокрема, відповідно до пункту 2 розділу III Порядку № 56 початком здійснення повної перевірки декларації є день, наступний за днем прийняття рішення про проведення перевірки.

При цьому, пунктом 14 цього розділу передбачено, що повна перевірка декларації за цим Порядком здійснюється упродовж 60 календарних днів з дня прийняття Рішення про проведення перевірки. У разі необхідності строки проведення повної перевірки декларації можуть бути продовжені, але не більше ніж на сукупний строк у 30 календарних днів.

Відтак, повна перевірка декларацій повинна тривати не більше, ніж 60 календарних днів з дня прийняття Рішення про проведення перевірки, а у виняткових випадках - не більше 90 днів.

Порядком №56 не встановлені граничні терміни для опрацювання отриманих в рамках здійснення повної перевірки матеріалів, складання та прийняття рішення.

Разом з тим, системний аналіз пункту 6 розділу III Порядку № 56 дає підстави для висновку, що повна перевірка декларацій розпочинається рішенням про її проведення і закінчується рішенням про результати перевірки.

Будь-яких підстав для прийняття рішення про результати повної перевірки декларації поза межами визначеного Порядком №56 строку законодавством не передбачено.

Як встановлено під час судового розгляду Рішення НАЗК №104 «Про проведення повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 рік» було прийнято 23.03.2017 та рішення №210 «Про продовження повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування з 2015, 2016 роки» прийнято 18.08.2017.

А Рішення НАЗК №213 за результатами поведеної перевірки було прийнято 09.02.2018.

Таким чином, колегія судів вважає помилковими посилання представника відповідача про відсутність чітких строків прийняття рішення за результатами повної перевірки декларації оскільки тривале неприйняття передбаченого законом рішення за наслідками проведеної перевірки ставить суб`єктів декларування у стан правової невизначеності, чим порушує принцип верховенства права, закріплений у статті 8 Конституції України.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 10.04.2019 по справі №826/16495/17.

Європейська Комісія за демократію через право (Венеціанська Комісія) у Доповіді щодо верховенства права від 4 квітня 2011 року № 512/2009 зазначила, що однією з складових верховенства права є правова визначеність; вона вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість (передбачуваність) ситуацій та правовідносин, що виникають.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Зокрема, у рішенні ЄСПЛ «Христов проти України» від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04, суд дійшов висновку, що «право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав..»

Аналіз практики Європейського Суду з прав людини дає підстави для висновку, що дана стаття, поміж іншого, закріплює принцип юридичної визначеності, який, в свою чергу, є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права.

Крім того, даний принцип є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання),

Зокрема, у справі «Олександр Волков проти України» (OleksandrVolkov v. Ukraine) від 9 січня 2013 року, заява № 21722/11, порушення принципу юридичної визначеності було констатоване Європейським судом з прав людини з огляду на відсутність у законодавстві України положень щодо строків давності притягнення судді до відповідальності за порушення присяги, в контексті дотримання вимог «якості закону» при перевірці виправданості втручання у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Зважаючи на те, що оскаржуване рішення НАЗК «Про результати здійснення повної перевірки особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданою ОСОБА_1 , заступником директора Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації - начальником управління туризму» прийнято лише 09 лютого 2018 року, тобто лише на 323 день з дня прийняття рішення про проведення перевірки, колегія суддів вважає, що відповідачем порушено строки проведення перевірки декларацій, передбачені пунктом 14 Порядку №56.

Таке процесуальне порушення порядку проведення перевірки, в свою чергу, зумовлює виникнення у позивача стану правової невизначеності та ставить під сумнів результати самої перевірки. Тобто, наявність підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваного рішення відповідача.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову в частині скасування рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 213 від 09.02.2018 року "Про результати здійснення повної перевірки особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданою ОСОБА_1 , заступником директора Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації - начальником управління туризму", між тим допустив неправильне застосування норм матеріального права, що не вплинуло на законність рішення, проте є підставою для зміни оскаржуваного рішення в частині мотивів та підстав задоволення цієї частини позову.

Приймаючи рішення в частині задоволення позову про зобов`язання Національного агентства з питань запобігання корупції видалити рішення НАЗК № 213 від 09.02.2018 року "Про результати здійснення повної перевірки особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданою ОСОБА_1 , заступником директора Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації - начальником управління туризму" з веб-сайту НАЗК, розташованого в мережі Інтернет за адресою http://nazk.gov.ua/, суд першої інстанції виходив з того, що чинне законодавство не передбачає права та не містить обов`язку НАЗК розміщувати рішення про результати здійснення повної перевірки декларацій на веб-сайті НАЗК.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону №1700 встановлено, що Голова Національного агентства організовує роботу Національного агентства, скликає та проводить його засідання, підписує протоколи засідань та рішення Національного агентства, забезпечує їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Національного агентства, організовує підготовку проекту порядку денного засідань Національного агентства, який вносить на його розгляд.

Пунктом 7.46 Регламенту НАЗК, затвердженого рішенням Національного агентства від 12.04.2016 № 1 визначено, що порядок денний засідання Національного агентства із прийнятими рішеннями Національного агенства (крім рішень з питань, які містять інформацію з обмеженим доступом, порядок доступу до якої регулюється спеціальними законами України) протягом 2 робочих днів після завершення засідання Національного агентства самостійний структурний підрозділ, відповідальний за організацію засідань Національного агентства, надає в електронному вигляді до самостійного структурного підрозділу, відповідального за забезпечення інформаційної політики та зв`язки ЗМІ Національного агентства, для їх розміщення на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Враховуючи те, що розміщення рішень Національного агентства на офіційному веб-сайті Національного агентства встановлено чинним законодавством, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції, щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання НАЗК видалити рішення НАЗК № 213 від 09.02.2018 року з веб-сайту НАЗК, розташованого в мережі Інтернет за адресою http://nazk.gov.ua/, оскільки забезпечивши оприлюднення даного рішення Національного агенства на офіційному веб-сайті, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановленні чинним законодавствам України.

Висновки суду першої інстанції про задоволення вказаної частини позову не відповідають обставинам справи, та здійснені з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому оскаржуване рішення в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються ( справа Серявін та інші проти України(п.58) .

Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші вище аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно положень ч.6 ст. 139 КАС України, в зв`язку з частковим скасуванням рішення суду першої інстанції та ухваленням постанови про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , судові втрати підлягають перерозподілу та зменшенню суми стягнення судового збору на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань НАЗК в сумі 352,40 коп.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного агентства з питань запобігання корупції - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року по справі № 820/3143/18 скасувати в частині зобов`язання Національного агентства з питань запобігання корупції видалити рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 213 від 09.02.2018 року "Про результати здійснення повної перевірки особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданою ОСОБА_1 , заступником директора Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації - начальником управління туризму" з веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, розташованого в мережі Інтернет за адресою http://nazk.gov.ua/.

Ухвалити постанову, якою в цій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року по справі № 820/3143/18 в частині скасування рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 213 від 09.02.2018 року "Про результати здійснення повної перевірки особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданою ОСОБА_1 , заступником директора Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації - начальником управління туризму" змінити з підстав та мотивів задоволення позовних вимог в цій частині.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року по справі № 820/3143/18 в частині стягнення з Національного агентства з питань запобігання корупції за рахунок бюджетних асигнувань суму сплаченого судового збору на користь ОСОБА_1 в сумі 352,40 грн. (триста п`ятдесят дві гривні 40 копійок) скасувати.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Любчич
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін
Постанова складена в повному обсязі 04.07.19.