Справа № 120/1148/19-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 липня 2019 р. Справа № 120/1148/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Ямпільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Незалежності, б. 9, м. Ямпіль, Вінницька обл., 24500)

про: визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Ямпільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання незаконним рішення відповідача від 18.03.2019 року № 7 про відмову у призначенні позивачеві достроково по досягненню 50-річного віку відповідно до ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон) та зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію достроково відповідно до ст. 17 Закону з дати звернення, а саме з 13.03.2019 року.

Позов обґрунтовано тим, що позивач 13.03.2019 року звернулась до відповідача про призначення їй пенсії достроково по досягненню 50-річного віку відповідно до ст. 17 Закону. Проте, листом вих. № 300/09-42/02-1 від 18.03.2019 року позивачеві було відмовлено в призначенні пенсії як матері інваліда з дитинства, так як згідно поданих документів встановлено, що інвалідність дитини наступила після шестирічного віку, тому для визначення права на даний вид пенсії надається висновок лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, якого подано не було. Таку відмову позивач вважає небунтованою, безпідставною та такою, що порушує її пенсійні права, а також позбавляє її пенсії, на яку вона має право. Тому вона й вернулась до суду зад ним позовом.

Ухвалою від 03.04.2019 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою від 24.04.2019 року провадження у вказаній справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду в адміністративній справі № 330/2181/16-а.

02.05.2019 року за вх. № 23561 відповідачем надано до суду відзив, в якому він вказану позовну заяву вважає необґрунтованою та безпідставною. Так, позивач звернулась до нього із заявою про призначення пенсії по віку як матері дитини-інваліда, сина ОСОБА_2 . Для визначення права на пенсію заявницею було подано медичний висновок № 15 від 22.03.2005 року на сина. Проте проаналізувавши всі подані позивачем документи для призначення пенсії як матері інваліда з дитинства, відповідач дійшов висновку про відсутність підстав для призначення такого виду пенсії, оскільки у разі, якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, якого подано не було. Таким чином, мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. В свою чергу, медичний висновок № 15 від 22.03.2005 року на сина позивача, ОСОБА_2 , не може слугувати підставою для визначення права на призначення пенсії за віком матері дитини-інваліда. З огляду на це, відповідач просить відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

Ухвалою від 03.07.2019 року провадження у справі поновлено та вирішено розгляд справи продовжувати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Позивач згідно свідоцтва про народження, виданого Стінянською сільською радою Томашпільського району Вінницької області 09.06.1989 року, серії НОМЕР_1 є матір`ю дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно медичного висновку № 15 на дитину (підлітка)-інваліда з дитинства віком до 16 років від 22.03.2005 року сину позивача встановлено захворювання «важка розумова відсталість».

Згідно виписки із акту огляду МСЕК до довідки серії 2-18 АВ № 002550 від 05.04.2007 року сину позивача встановлено ІІ групу інвалідності з дитинства.

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААА № 668914 від 07.07.2011 року син позивача є інвалідом І групи з дитинства.

Позивачеві 25.11.2018 року виповнилось 50 років та 13.03.2019 року вона звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пенсії достроково по досягненню 50-річного віку відповідно до Закону.

Листом за вих. № 300/09-42/02-1 від 18.03.2019 року за результатами розгляду вказаної вище заяви позивачеві відмовлено в призначенні пенсії за віком як матері інваліда з дитинства. Відмовляючи у задоволенні заяви позивача, відповідач виходив з наступного. Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. Крім того, згідно Постанови Правління Пенсійного фонду України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 22-1 від 25.11.2005 року (далі - Порядок № 22-1) при призначенні пенсії матерям інвалідів з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. Визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду МСЕК, медичним висновком установи охорони здоров`я, посвідченям одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги у разі, якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку, надається висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання ї дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Проте проаналізувавши всі надані позивачем документи для призначення пенсії як матері інваліда з дитинства, відповідач дійшов висновку про відсутність підстав для призначення такого виду пенсії, оскільки у разі, якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною інвалідом до досягнення шестирічного віку, якого позивачем подано не було. Вказана відмова оформлена протоколом № 7 по відповідачеві щодо відмови в призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (ст. 44 Основного Закону).

Відповідно до ст. 17 Закону, у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин (момент звернення до відповідача), жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (п. «є» і «ж» ст. 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (ст. 94).

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин (момент звернення до відповідача).

Ст. 1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Відповідно до абз. 3 ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (далі - ЗУ «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні») дитина-інвалід - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

При цьому за змісту абз. 2 п. 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317 (далі - Положення № 1317), інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності.

Згідно з п. 14 Положення № 1317 причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, установлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до вісімнадцятирічного віку.

Згідно з п. 2.18 Порядку № 22-1 визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі, якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії, що така дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцяти років (висновок про час настання інвалідності).

З аналізу вищенаведених положень вбачається, що пенсійне забезпечення осіб є гарантією стабільного та належного життя пенсіонерів. Пенсії, в свою чергу, є запорукою достойного рівня життя пенсіонерів та співрозмірності витрат отриманим доходам. Водночас, держава гарантує певні пенсії привілеї жінкам у питаннях призначення пенсій. Так, це стосується віку, з якого жінка може отримати пенсію (він є меншим, від законодавчо встановленого пенсійного віку чоловіків), стажу роботи тощо. Певні привілеї встановлені й багатодітним жінкам та жінкам, які виховують дитину-інваліда. Мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо ж дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Отже, визначальним є не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку.

Аналогічно висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.05.2014 року у справі № 21-133а14, в якій він зазначив, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Таку позицію підтримала й Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 року у справі № 330/2181/16-а, в якій вказала, що при вирішенні питання про наявність права на призначення такого виду пенсії враховується момент настання медичних показань для встановлення інвалідності.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась із відповідною заявою до відповідача про призначення їй пенсії достроково по досягненню 50-річного віку як матері, що виховує дитину-інваліда. Як підставу для призначення такої пенсії позивачем надано медичний висновок № 15 на дитину (підлітка)-інваліда з дитинства віком до 16 років, датований 22.03.2005 року. Тобто тоді, коли сину позивача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було 15 років.

Таким чином, щоб отримати пенсію достроково по досягнення 50-річного віку як матері дитини-інваліда, позивачеві необхідно надати висновок лікарсько-консультативної комісії про те, що її син мав дійсні медичні показання для визнання його дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Проте, такого висновку позивачем надано не було. Від так, нею не було підтверджено факт наявності підстав для визнання її сина дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Надані ж виписки з амбулаторної картки сина позивача № 8907 не свідчать про наявність підстав для визнання її дитини інвалідом, а лише засвідчують факт певних порушень пов`язаних зі здоров`ям.

Тому суд враховуючи те, що визначальним для призначення дострокової пенсії по досягненню 50-річного віку є саме час встановлення інвалідності такої дитини, а саме до шестирічного віку, або ж наявність висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що така дитина мала дійсні медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення вказаного віку, приходить до висновку про те, що відповідач правомірно відмовив позивачеві у призначенні такої пенсії, як особі, яка не відповідає законодавчо встановленим вимогам.

Відмовляючи у призначенні пенсії позивачеві, відповідач діяв у спосіб, строки та у межах, визначених чинним законодавством.

Тож, позивачем не доведено та не підтверджено підстав для призначення їй пенсії достроково по досягненню 50-річного віку, а від так, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконним рішення відповідача № 7 від 18.03.2019 року про відмову у призначенні позивачеві пенсії достроково по досягненню 50-річного віку відповідно до ст. 17 Закону.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію достроково відповідно до ст. 17 Закону з дати звернення, а саме з 13.03.2019 року, суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 2 чт. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. Разом з тим, згідно п. 10 ч. 2 цієї статті, суд може обрати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок визнання протиправним індивідуального акта та обрання іншого способу захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, який забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання протиправним індивідуального акта, можливим є обрання належного способу захисту, необхідного для відновлення прав, свобод та інтересів.

З огляду на те, що позовні вимоги в частині визнання незаконним рішення відповідача № 7 від 18.03.2019 року про відмову у призначенні позивачеві пенсії достроково по досягненню 50-річного віку відповідно до ст. 17 Закону залишено без задоволення, відповідно позовна вимоги про зобов`язання призначити позивачеві пенсію достроково відповідно до ст. 17 Закону з дати звернення, а саме з 13.03.2019 року, також не підлягає задоволенню, як похідна.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317 , Постановою Правління Пенсійного фонду України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 22-1 від 25.11.2005 року та ст. 2, 73-77, 241, 245, 246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Ямпільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання незаконним рішення відповідача від 18.03.2019 року № 7 про відмову у призначенні позивачеві достроково по досягненню 50-річного віку відповідно до ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію достроково відповідно до ст. 17 Закону з дати звернення, а саме з 13.03.2019 року відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач - Ямпільське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Незалежності, б. 9, м. Ямпіль, Вінницька обл., 24500)

Суддя Маслоід Олена Степанівна