Справа № 640/2263/19
Суддя: Літвіна Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2263/19 Суддя першої інстанції: Шевченко Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Коротких А.Ю.

Федотова І.В.

при секретарі Білоус А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора філії Комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» міста Києва Петришина Василя Михайловича, за участю третьої особи - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного реєстратора філії Комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» міста Києва Петришина В.М., за участю третьої особи - ОСОБА_2 , в якому просив: визнати протиправними та скасувати рішення від 14 листопада 2018 року № 44036532 щодо державної реєстрації належного ОСОБА_1 нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 51,1 кв.м.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 травня 2019 року задоволено клопотання ОСОБА_2 та закрито провадження у справі.

Не погоджуючись з даною ухвалою, позивач - ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом вимог матеріального і процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу. Скаржник зазначає, що суд першої інстанції належним чином не дослідив всіх обставин справи, оскільки позовні вимоги стосувались виключно оскарження дій державного реєстратора, як суб`єкта владних повноважень. Скаржник вказує, що у зазначеній справі відсутній спір про право, а зміст правовідносин не стосується виконання чи невиконання умов цивільно-правових угод, що виключає можливість її розгляду за правилами ЦПК України.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 20 березня 2018 року на підставі договору № 115К про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги за договором про іпотечний кредит № 3.07071396 від 16 липня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ЗАТ «Міжнародний іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «ПтБ», та додатковими угодами до нього, а також іпотечним договором № 3.07071396 від 16 липня 2007 року, укладеного в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки зазначеними вище перейшло до ОСОБА_2 .

Відповідно до іпотечного договору № 3.07071396 від 16 липня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ЗАТ «Міжнародний іпотечний Банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малиновською О.Ю. за реєстровим № 2374, ОСОБА_1 і ОСОБА_4 передали в іпотеку житлову нерухомість, а саме квартиру АДРЕСА_1, загальна площа 51,10 кв.м.

ОСОБА_1 02 квітня 2018 року отримав вимогу від 21 березня 2018 року про усунення порушень та повернення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 3.07071396 від 16 липня 2018 року, відповідно до даних якої ОСОБА_2 повідомила, що станом на 20 березня 2018 року існує заборгованість перед кредитором за договором про іпотечний кредит № 3.07071396 від 16 липня 2007 року.

22 листопада 2018 року позивач отримав лист-вимогу про виселення із приміщення, відповідно до якого з 14 листопада 2018 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень Філії комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» м. Києва № 44036532, а тому, керуючись ст. 40 Закону України «Про іпотеку», позивач повинен у 30-денний строк з дня отримання даного листа-вимоги виселитися та знятися з реєстрації з вказаної вище квартири.

Вважаючи зазначене рішення державного реєстратора протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з відсутності публічно-правового спору у спірних правовідносинах, зазначивши, що спірні правовідносини стосуються права учасників справи на об`єкт нерухомого майна, а позовні вимоги у зазначеній справі спрямовані на захист цивільного права позивача.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з визначенням, наведеним у п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи спірні правовідносини виникли між учасниками справи у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань позивачем перед третьою особою - ОСОБА_2 , а отже, існує спір про право на нерухоме майно між даними учасниками справи, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Незважаючи на те, що свої вимоги позивач у даній справі обґрунтовує неналежним виконанням державними реєстраторами владних (управлінських) функцій, колегія суддів приходить до висновку, що суть спірних правовідносин стосується майнового інтересу позивача, право власності якого на спірне нерухоме майно було припинене у зв`язку з прийняттям відповідачем оскаржуваного рішення.

Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим і не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись за правилами ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка міститься зокрема у постанові від 14 березня 2018 року у справі № 396/2550/17 вбачається, що у справі, коли оскаржуються реєстраційні дії, стосовно яких існує спір про право цивільне, у межах якого можуть бути розв`язані й питання, пов`язані з реєстрацією права власності на будівлю, то такий цей спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно з ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначені обставини та вказані правові норми, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі є законною і обґрунтованою, а підстави для її скасування відповідно до поданої позивачем апеляційної скарги - відсутні.

Керуючись ст.ст. 238, 242, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Літвіна

Судді А.Ю. Коротких

І.В. Федотов

Повний текст постанови виготовлено 01 липня 2019 року.