Справа № 826/11367/18
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Літвіної Н.М.та Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства культури України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду як уповноважений представник релігійної конференції Релігійного об`єднання віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти з позовом до Міністерства культури України (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування Наказу Міністерства культури України № 77 від 24.01.2018 та зобов`язання Міністерства культури України в місячний термін розглянути статут Релігійної організації «Релігійний центр віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота» та заяву уповноваженого представника релігійної конференції Релігійного об`єднання віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти ОСОБА_1 про реєстрацію статуту Релігійного центру віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти та прийняти відповідне рішення, про яке не пізніш як у десятиденний термін письмово повідомити уповноваженому представнику релігійної конференції Релігійного об`єднання віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти ОСОБА_1.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення позову. В обґрунтування апеляційної скарги вказує на протиправність, оскаржуваного рішення, з огляду на відсутність підстав для відмови у реєстрації статуту релігійної організації.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2016 у справі №826/27708/15, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.07.2017, було зобов`язано Міністерство культури України в місячний термін розглянути статут Релігійної організації "Релігійний центр віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота" та заяву уповноваженого представника релігійної конференції Релігійного об`єднання віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти ОСОБА_1 про реєстрацію статуту Релігійного центру віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти та прийняти відповідне рішення про яке не пізніш як у десятиденний термін письмово повідомити уповноваженого представника релігійної конференції Релігійного об`єднання віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти ОСОБА_1.

Судами було встановлено, що 24.06.2015 на релігійній конференції Релігійного об`єднання віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти представники релігійних організацій, що беруть участь у конференції (ОСОБА_1, представник Релігійної громади віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти у Печерському районі міста Києва згідно із протоколом загальних зборів віруючих громадян релігійної організації «Релігійна громада віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота у Печерському районі міста Києва» від 23.06.2015; та ОСОБА_2 , представник Релігійної громади віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти у Шевченківському районі міста Києва згідно із протоколом загальних зборів віруючих громадян релігійної організації «Релігійна громада віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота у Шевченківському районі міста Києва» від 22.06.2015) утворили релігійне об`єднання «Релігійне об`єднання віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота».

06 липня 2015 року уповноважений представник релігійної конференції Релігійного об`єднання віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти ОСОБА_1 подав на реєстрацію до Міністерства культури України статут Релігійного центру віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти (вхідний реєстраційний номер заяви про реєстрацію статуту № 5237/0/5-15 від 14.07.2015).

Листом від 06.08.2015 №678/18-15 Міністерство культури України повідомило про невідповідність п. 3.2 Стандарту надання адміністративної послуги з реєстрації статуту (положення) поданих для реєстрації установчих документів, що унеможливлює прийняття відповідного рішення щодо реєстрації Статуту, а тому запропоновано усунути недоліки поданих документів до 12.08.2015.

11 серпня 2015 року уповноважений представник релігійної конференції Релігійного об`єднання віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти ОСОБА_1 подав до Міністерства культури України заяву про усунення виявлених недоліків документів, поданих для реєстрації статуту Релігійної організації «Релігійний центр віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота» (вх. № 5912/015-15 від 11.08.2015).

Листом від 06.10.2015 № 852/18-15 Міністерство культури України повідомило Уповноваженого представника релігійної конференції Релігійного об`єднання віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти ОСОБА_1, що відповідно до ч. 4 ст. 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» та пункту 5.1 Стандарту надання адміністративної послуги з реєстрації статуту (положення) релігійної організації, затвердженого наказом Мінкультури від 18.04.2012 № 366 Міністерство культури України направило запит до Київської міської державної адміністрації для отримання інформації щодо діяльності релігійних громад - «Релігійна громада віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота у Печерському районі м. Києва», «Релігійна громада віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота у Шевченківському районі м. Києва, що входять до складу новоутвореної релігійної організації «Релігійний центр віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота».

В подальшому, листом від 17.11.2015 № 971/18-15 Міністерство культури України повідомило Громадську організацію «Інститут душевної релігії», що заяву уповноваженого представника релігійної конференції Релігійного об`єднання віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти ОСОБА_1 щодо реєстрації статуту Релігійного центру віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти розглянуто. Оскільки, з пакету документів, поданого відповідно до Стандарту, для реєстрації статуту Релігійного центру віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти вбачається, що засновниками зазначеної релігійної організації вказано дві новоутворені релігійні громади, а саме: «Релігійна громада віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота у Печерському районі м. Києва» (відповідно до протоколу утворена 23.06.2015) та «Релігійна громада віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота у Шевченківському районі міста Києва» (відповідно до протоколу утворена 22.06.2015), статути яких, за даними Київської міської адміністрації, не зареєстровані, то, у зв`язку із цим, Міністерство культури України повертає документи, подані на реєстрацію для доопрацювання.

На виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2016 по справі № 826/27708/15, листом Державного секретаря Міністерства культури України Карандєєва Р.В. від 04.08.2017 № 2877/11/13-17 було повідомлено позивачу про неможливість виконання Міністерством культури України постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2016 у зв`язку з відсутністю заяви уповноваженого представника релігійної конференції Релігійного об`єднання віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти ОСОБА_1, статуту Релігійної організації "Релігійний центр віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота" та необхідного пакету документів.

Листом уповноваженого представника релігійної конференції Релігійного об`єднання віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти ОСОБА_1 від 19.10.2017 Державному секретарю Міністерства культури України Карандєєву Р.В. було повідомлено, що, оскільки листом Міністерства культури України вих. № 971/18-15 від 17.11.2015 документи, подані для реєстрації статуту Релігійного центру віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти, було повернуті Громадській організації «Інститут душевної релігії», зазначена громадська організація із листом вих. № 1085 від 23.12.2015 повернула до Міністерства культури України надіслані на її адресу документи, що підтверджується описом вкладення, завіреним поштовим штемпелем, та чеком до поштового відправлення №269, а також описом вкладення та чеком до поштового відправлення №307, яким було повторно відправлено до Міністерства культури України запечатаний конверт із поштовим відправленням № 269, яке повернулося відправнику через те, що Міністерство культури України протягом місяця не отримувало надіслане на його адресу поштове відправлення, а також повідомленням про вручення поштового відправлення № 307 представнику за довіреністю Міністерства культури України на прізвище Трофимчук, підпис про отримання датований 05.02.2016. Водночас, до вищевказаного листа позивачем додано дублікати зазначених документів згідно із наведеним у листі переліком.

Позивачем отримано відмову в реєстрації статуту релігійної організації від 24.01.2018 № 293/18-18 та наказ Міністерства культури України № 77 від 24.01.2018 «Про відмову в реєстрації статуту релігійної організації «Релігійний центр віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота». Як вбачається зі змісту відмови в реєстрації статуту релігійної організації від 24.01.2018 № 93/18-18, підставами для винесення оскаржуваного наказу стало:

1) до Міністерства культури України не були надані статути релігійних організацій, які є засновниками Релігійного центру віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти;

2) у загальних зборах віруючих громадян релігійних громад Релігійного об`єднання віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти брали участь по 2 особи, тоді як статут релігійної громади реєструється за заявою не менше 10 осіб;

3) без статутів неможливо встановити необхідні відомості про релігійні громади Релігійного об`єднання віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти, такі, як вид релігійної організації, віросповідна приналежність і місцезнаходження, місце релігійної організації в організаційній структурі релігійного об`єднання, майновий стан релігійної організації, права на заснування підприємств, засобів масової інформації, інших релігійних організацій, створення навчальних закладів тощо;

4) за повідомленням Київської міської державної адміністрації статути релігійних громад не зареєстровані, у зв`язку з чим відсутні відомості про їх соціальну, культову діяльність;

5) набуття статусу правоздатності, що є підставою для участі в заснуванні релігійного об`єднання, яке може бути репрезентоване релігійним центром або управлінням, відбувається лише з моменту реєстрації статуту релігійної організації;

6) протоколи загальних зборів релігійних громад містять внутрішні суперечності, зокрема щодо визначення організаційно-правової форми;

7) низка поданих на реєстрацію статуту документів є ксерокопіями, не мають належного засвідчення, подані в якості, що не дає можливості їх прочитати;

8) перелік релігійних організацій, що входять до складу об`єднання, в частині визначення релігійного центру як складової релігійного об`єднання суперечить ч. 2 cт. 7 закону про свободу совісті;

9) в п. 1.1 розділу 1 Статуту зазначено, що релігійний центр є юридичною особою, тоді як реєстрація статуту релігійної організації не наділяє її статусом юридичної особи;

10) п.п. 1.2, 2.1, 2.2. Статуту потребує узгодження з ч. 2 cт. 7 та ч. 1 cт. 9 закону про свободу совісті;

11) повне найменування релігійного центру, вказане у п. 1.3 Статуту, не відповідає написанню найменування на титульному аркуші Статуту, в супровідних документах, протоколі конференції від 10.08.2015, і потребує доопрацювання згідно із вимогами наказу Міністерства юстиції України від 05.03.2012 № 368/5;

12) входження релігійного центру до складу релігійного об`єднання, як визначеного в п.п. 1.1, 1.2, 2.1 Статуту, так і того, яке даний центр не репрезентує, а до якого він входить окремо всупереч вимогам cт. 12 закону про свободу совісті, є невідповідністю, яка комплексно зачіпає та потребує врегулювання п.п. 1.1, 1.2, 2.1, 2.2, 2.3, 3.1, 3.2, 3.3, 3.6, 3.7, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.8, 4.9, 4.10, 5.2 та ін. Статуту;

13) пунктом 3.6 Статуту релігійна конференція всупереч розділу 4 Статуту розглядається не як орган управління, а як окрема структура, що діє фактично паралельно;

14) можливість виключення релігійних громад зі складу релігійного об`єднання релігійною конференцією або релігійним центром на підставі п. 3.6 Статуту через припинення їх діяльності є втручанням в діяльність релігійних громад, що необґрунтовано обмежує право на колективне віросповідання членів релігійних громад;

15) положення п.п. 4.5, 4.7, 4.9, 4.10 Статуту щодо повноважень Хранителя віри суперечать положенням п.п. 4.3, 4.8, 5.1, 5.2 Статуту щодо компетенції релігійної конференції;

16) Статут містить внутрішні суперечності та технічні помилки, що потребують усунення.

Незгода позивача із вищевказаним наказом зумовила його звернення до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з якими погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і змінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями).

Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вище зазначених релігійних організацій.

Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», релігійні центри, управління, монастирі, релігійні братства, місії та духовні навчальні заклади подають на реєстрацію статут (положення) до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії.

Орган, який здійснює реєстрацію, в місячний термін розглядає заяву, статут (положення) релігійної організації, приймає відповідне рішення і не пізніш як у десятиденний термін письмово повідомляє про нього заявникам.

У необхідних випадках орган, який здійснює реєстрацію статутів (положень) релігійних організацій, може зажадати висновок місцевої державної адміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, а також спеціалістів. У цьому разі рішення про реєстрацію статутів (положень) релігійних організацій приймається у тримісячний термін.

Порядок реєстрації статутів релігійних організацій визначається Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації», та Стандартом надання адміністративних послуг з реєстрації статутів (положень) релігійних організацій, затвердженим наказом Мінкультури від 18.04.2012 № 366, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.08.2012 № 1415/21727 (далі - Стандарт).

В пункті 6.1 розділу VI Стандарту продубльовано вищевказане положення статті 15 Закону.

Підпунктом 3.1. розділу III Стандарту встановлено, що для реєстрації статуту (положення) релігійного центру (управління), що згідно з частиною другою статті 7 Закону представляє релігійне об`єднання, до Мінкультури подається заява, засвідчена підписом уповноважених представників (уповноваженого представника) загальних зборів засновників (установчого з`їзду (конференції) засновників тощо), що утворюють таке релігійне об`єднання.

Разом із заявою до Мінкультури подається статут (положення) релігійного центру (управління) у трьох примірниках.

До статуту (положення) релігійної організації на підтвердження відомостей, викладених у ньому згідно з вимогами статті 12 Закону, додатково подаються:

належним чином засвідчена копія рішення (витяг) про утворення релігійного об`єднання та затвердження (прийняття) статуту (положення) релігійного центру чи управління (протокол загальних зборів засновників, установчого з`їзду (конференції) засновників тощо). Це рішення повинно містити відомості, що підтверджують повноваження представників релігійних організацій (релігійних громад, релігійних центрів чи управлінь), що беруть участь у створенні релігійного об`єднання, представляти такі релігійні організації (релігійні громади, релігійні центри чи управління) на відповідному зборі, з`їзді, конференції тощо;

перелік релігійних організацій, що входять до складу релігійного об`єднання на дату подання документів, засвідчений підписом уповноважених представників (уповноваженого представника) загальних зборів засновників (установчого з`їзду (конференції) засновників тощо);

належним чином засвідчена копія документа про право власності або користування приміщенням за місцезнаходженням релігійної організації, зазначеним у статуті (положенні).

Статтею 15 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» передбачено, що у реєстрації статуту (положення) релігійної організації може бути відмовлено, якщо її статут (положення) або діяльність суперечать чинному законодавству.

Як свідчать обставини справи та вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2016 по справі № 826/27708/15 відповідач листом від 04.08.2017 № 2877/11/13-17 звернувся до позивача з проханням направити на адресу Міністерства заяву представника релігійної конференції релігійної організації «Релігійний центр віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота» та необхідного пакету документів з метою їх розгляду та прийняття відповідного рішення. Оскільки станом на момент звернення з вищевказаним листом у відповідача були відсутні заява та необхідний пакет документів для прийняття рішення про реєстрацію статуту у зв`язку з їх поверненням позивачу.

Однак відповідачем було розглянуто дублікати установчих документів релігійної організації "Релігійний центр віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота", що повторно надійшли до Міністерства (вх. № 7670/0/5-17 від 24.10.2017) разом з заявою уповноваженого представника релігійної конференції об`єднання ОСОБА_1

Згідно з поданими документами, засновниками Релігійного центру віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти є дві новоутворені релігійні громади, а саме: «Релігійна громада віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота у Печерському районі м. Києва» (відповідно до протоколу утворена 22.06.2015) та «Релігійна громада віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота у Шевченківському районі міста Києва» (відповідно до протоколу утворена 23.06.2015) є по дві особи відповідно, що суперечить статті 14 Закону.

Судом першої інстанції також встановлено та не спростовано позивачем, що статути (положення) релігійних організацій, що є засновниками релігійної організації Релігійного центру віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти, до Міністерства культури України надані не були.

Враховуючи те, що статут (положення) релігійної організації є документом, який відповідно до цивільного законодавства визначає правоздатність релігійної організації, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ненадання статутів релігійних організацій, що є засновниками Центру, позбавило відповідача можливості перевірити правомочність (легітимність) дій, які були вчинені під час обрання та призначення персоналу (представників) вище згаданих релігійних громад, а також законності обрання персоналу (представників) Центру.

Доводи апелянта про те, що релігійна громада є правоздатною з моменту утворення колегія суддів відхиляє з огляду на положення ст. 12 Закону, в якій визначено, що статут (положення) релігійної організації, який відповідно до цивільного законодавства визначає її правоздатність, підлягає реєстрації у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Крім того, у зв`язку з тим, що статути (положення) вказаних релігійних організацій подані не були Окружним адміністративним судом міста Києва вірно враховано неможливість встановлення відомостей, які відповідно до статті 12 Закону обов`язково повинні міститися в статуті засновника релігійної організації, а саме: вид релігійної організації, її віросповідну приналежність і місцезнаходження, місце релігійної організації в організаційній структурі релігійного об`єднання, майновий стан релігійної організації, і, що найважливіше, права релігійної організації на заснування підприємств, засобів масової інформації, інших релігійних організацій, створення навчальних закладів тощо.

Матеріали справи свідчать, що з метою прийняття обґрунтованого рішення щодо реєстрації статуту Центру, керуючись положеннями частини четвертої статті 14 Закону, відповідач звернувся до Київської міської державної адміністрації з проханням надати наявну інформацію про соціальну, культову діяльність релігійних організацій «Релігійна громада віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота у Печерському районі м. Києва» та «Релігійна громада віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота у Шевченківському районі міста Києва», які є засновниками релігійного Центру. За повідомленням Київської міської державної адміністрації статути вищезазначених релігійних громад не зареєстровані, у зв`язку з чим відсутні відомості про їх соціальну, культову діяльність.

Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що засновниками Релігійного центру віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти є дві новоутворені релігійні громади, а саме: «Релігійна громада віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота у Печерському районі м. Києва» (відповідно до протоколу утворена 22.06.2015) та «Релігійна громада віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота у Шевченківському районі міста Києва» (відповідно до протоколу утворена 23.06.2015) є по дві особи відповідно, що суперечить статті 14 Закону.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції, що оскільки під час утворення релігійної організації Релігійного центру віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти не було дотримано вимог чинного законодавства щодо реєстрації релігійної організації, у зв`язку з чим, відповідач приймаючи наказ від 24.01.2018 № 77 діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі обґрунтовані помилковістю висновків суду першої інстанції щодо неналежного оформлення поданих на реєстрації статуту документів, колегія суддів оцінює критично, оскільки позивачем не заперечується факт подання саме дублікатів документів згідно з переліком.

Посилання апелянта на рекомендації Комітету Ради Європи № СМ/Rес(2007)14, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права тощо, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що позивачем було допущено порядок реєстрації вказаної організації.

Поряд з цим, слід зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: