Справа № 320/5696/18
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5696/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Мельничука В.П.;

за участю секретаря: Горяінової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року (розглянута у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні, м.Київ, дата складання повного тексту рішення - 04 березня 2019 року) у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві до Приватного акціонерного товариства «Компанія Інтерлогос» про застосування заходів реагування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві (далі - позивач, ГУ ДСНС України у м. Києві) звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Компанія Інтерлогос» (далі - відповідач, ПрАТ «Компанія Інтерлогос»), в якому просить суд:

- застосувати заходи реагування у вигляді повного зупинення роботи приміщень в Приватному акціонерному товаристві «Компанія Інтерлогос», розташованого за адресою: провулок Деревообробний, 3 в Голосіївському районі м. Києва, до повного усунення порушень, зазначених в акті перевірки;

- обов`язок щодо забезпечення виконання судового рішення шляхом опечатування та відімкнення від джерел електроживлення покласти на Головне управління ДСНС України у м. Києві;

- контроль за виконанням судового рішення щодо усунення відповідачем порушень вимог пожежної та техногенної безпеки, та погодження термінів усунення порушень за письмовим зверненням суб`єкта господарювання, в тому числі право відтермінування зупинення експлуатації приміщень, покласти на Головне управління ДСНС України у м. Києві.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що в ході проведення планової перевірки щодо додержання та виконання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки відповідача було встановлено ряд порушень, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей, які перебувають на об`єкті, що, у свою чергу, є підставою для застосування заходів реагування у сфері господарської діяльності у вигляді повного зупинення роботи приміщень в ПрАТ «Компанія Інтерлогос», розташованого за адресою: провулок Деревообробний, 3 в Голосіївському районі м. Києва.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що Приватне акціонерне товариство «Компанія Інтерлогос» зареєстровано в якості юридичної особи 28.02.1996, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 15.01.2019 № , який наявний у матеріалах справи.

У період з 20.08.2018 по 27.08.2018 посадовими особами Голосіївського районного управління ГУ ДСНС України у м. Києві на підставі наказу від 17.07.2018 № 438 та посвідчення на проведення перевірки від 13.08.2018 № 2344 проведено планову перевірку щодо додержання АЗС ПрАТ «Компанія Інтерлогос», розташованого за адресою: м. Київ, Голосіївський район, провулок Деревообробний, 3, вимог законодавства у сферах цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки.

За результатами проведення планової перевірки був складений акт від 27.08.2018 № 222 щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки, в якому зафіксовано ряд порушень, що можуть створити загрозу життю та здоров`ю людей.

Наявність встановлених в акті перевірки від 27.08.2018 № 222 порушень вимог законодавства у сфері пожежної, техногенної безпеки, цивільного захисту стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

У подальшому, відповідачем частково усунуто порушення, які визначені в акті перевірки від 27.08.2018 № 222, але за результатом проведення повторної позапланової перевірки відповідача, про що складено акт перевірки від 20.11.2018 № 349, позивачем виявлено ряд порушень, які, як зазначає позивач в акті, не були усунуті відповідачем:

1. об`єкт не обладнано автоматизованою системою раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення у разі їх виникнення;

2. відстань від резервуарів при наземному зберіганні рідкого палива до будівель (складські приміщення та приміщення охорони) має бути не менше 50 метрів, в порушення п. 17.1 табл. 12 ВБН В.2.2-58.1-94;

3. відстань від резервуарів при наземному зберіганні рідкого палива до краю внутрішнього проїзду має бути не менше 6 метрів, в порушення п. 17.1 табл. 17 ВБН В.2.2-58.1-94.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Щодо правового обґрунтування проведеної перевірки відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до абзацу 2 статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V (далі - Закон № 877-V, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Частиною 1 статті 4 Закону № 877-V передбачено, що державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Положеннями статті 64 Кодексу цивільного захисту України від 02.10.2012 № 5403-VI (далі - КЦЗ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, уповноважений організовувати та здійснювати державний нагляд (контроль) щодо виконання вимог законів та інших нормативно-правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту і діяльності аварійно - рятувальних служб.

Центральний орган виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, реалізує повноваження безпосередньо і через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (ч.2 ст.64 КЦЗ).

До складу центрального органу виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, і його територіальних органів входять: органи державного нагляду у сфері пожежного нагляду; органи державного нагляду у сфері цивільного захисту і техногенної безпеки; підрозділи забезпечення та інші структурні підрозділи (ч.3 ст.64 КЦЗ).

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, що затверджене Указом Президента України від 16.01.2013 № 20/2013 (далі - Положення №20/2013), Державна служба України з надзвичайних ситуацій (ДСНС України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра оборони України.

ДСНС України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сферах цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно - рятувальних служб, профілактики травматизму невиробничого характеру, а також гідрометеорологічної діяльності (абз.2 п.1 Положення № 20/2013).

У пункті 3 зазначеного Положення визначено, що основними завданнями ДСНС України, зокрема, є здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням та виконанням вимог законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки, цивільного захисту, за діяльністю аварійно-рятувальних служб.

Згідно з частиною 2 статті 51 КЦЗ, забезпечення техногенної безпеки суб`єкта господарювання покладається на його керівника.

Забезпечення пожежної безпеки суб`єкта господарювання покладається на власників та керівників таких суб`єктів господарювання (ч.3 ст.55 КЦЗ).

При цьому, відповідно до пункту 6 розділу 1 Правил пожежної безпеки в Україні, які затверджені наказом МВС від 30.12.2014 № 1417 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 05.03.2015 за № 252/26697, передбачено, що у разі передачі в оренду цілісного майнового комплексу або окремих його частин, приміщень, інших об`єктів за домовленістю сторін цивільно-правового договору визначаються права та обов`язки орендаря та орендодавця щодо забезпечення пожежної безпеки та відповідальності за порушення вимог пожежної безпеки на об`єкті оренди.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів зазначає, що забезпечення пожежної безпеки підприємств, установ, організацій покладається на їх керівників та уповноважених керівниками осіб, а також орендарів, обов`язки яких щодо дотримання правил пожежної безпеки повинні бути узгоджені умовами договору.

Центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, здійснює державний нагляд (контроль) шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до закону (ст.66 КЦЗ).

У силу пункту 12 частини 1 статті 67 КЦЗ, до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.

Відповідно до частини 2 статті 68 КЦЗ, у разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.

Положеннями частини 1 статті 70 КЦЗ встановлено, що підставою для звернення центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів є, зокрема, недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами; неготовність до використання за призначенням аварійно-рятувальної техніки, засобів цивільного захисту, а також обладнання, призначеного для забезпечення безпеки суб`єктів господарювання.

Повне або часткове зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду (ч.2. ст 70 КЦЗ).

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що захід реагування у вигляді повного зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки є крайнім заходом, обрання якого є доцільним лише у разі, якщо допущенні порушення реально створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей, а тому необхідність вжиття таких заходів слід оцінювати з урахуванням принципу пропорційності, що передбачає дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані такі заходи. При цьому, підстави для застосування заходів реагування мають бути підтверджені та існувати на день винесення судового рішення.

Та вказує, що в ході проведення позивачем повторної позапланової перевірки відповідачем усунуто всі виявлені порушення, окрім порушення щодо відсутності обладнання автоматизованою системою раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення у разі їх виникнення; розміщення резервуарів при наземному зберіганні рідкого палива на відстані менше 50 метрів від будівель (складські приміщення та приміщення охорони); розміщення резервуарів при наземному зберіганні рідкого палива на відстані менше 6 метрів від краю внутрішнього проїзду.

Відповідно до пункту 17.1 табл. 12 ВБН В.2.2-58.1-94, відстань до житлових і громадських будинків міських і сільських поселень від споруд складу нафти і нафтопродуктів з нафтою і нафтопродуктами при зберіганні легкозаймистих рідин повинна становить 50 м.

Згідно з пунктом 17.1 табл. 17 ВБН В.2.2-58.1-94, відстань від наземних резервуарів споруд складу нафти і нафтопродуктів від краю проїжджої частини внутрішніх автомобільних шляхів і проїздів повинна становить 6 м.

Колегія суддів звертає увагу на пояснення особи, яка проводила перевірку, встановлювала наявність цих порушень, зокрема шляхом проведення відповідних замірів, ОСОБА_1 відповідно до який встановлено, що таких замірів по відстані не робилось.

Окрім вище зазначеного, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно з наказом ПрАТ «Компанія Інтерлогос» від 22.12.2015 № 86 та акта опломбування від 24.12.2015, наземні резервуари у кількості 5 (п`яти) штук, що знаходяться на території нафтобази ПрАТ «Компанія Інтерлогос» по пров. Деревообробний, 3 у м. Києві, не використовуються для зберігання рідкого палива та є опломбованими (на підтвердження даної обставини відповідач надав суду відповідні докази фотофіксації).

При цьому, представник позивача - особа, яка здійснювала перевірку відповідача: ОСОБА_1 не заперечував тієї обставини, що на момент здійснення перевірки резервуари були опломбовані.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до наданих пояснень відповідача встановлено, що ним проведено демонтаж та вивезення вищезазначених наземних резервуарів з території нафтосховища, що підтверджується актом приймання-виконання послуг від 26.02.2019 № 3388 та фотоматеріалами.

Таким чином, на день прийняття судового рішення порушення щодо розміщення резервуарів при наземному зберіганні рідкого палива на відстані менше 50 метрів від будівель (складські приміщення та приміщення охорони) та розміщення резервуарів при наземному зберіганні рідкого палива на відстані менше 6 метрів від краю внутрішнього проїзду відповідачем, судом не встановлено.

Колегія суддів звертає увагу на положення частини 1 статті 53 КЦЗ на об`єктах підвищеної небезпеки з метою своєчасного виявлення на них загрози виникнення надзвичайних ситуацій та здійснення оповіщення персоналу та населення, яке потрапляє в зону можливого ураження, створюються та функціонують автоматизовані системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення у разі їх виникнення (далі - автоматизовані системи).

Вимоги до автоматизованих систем раннього виявлення надзвичайних ситуацій та систем оповіщення, а також їх улаштування, експлуатації і технічного обслуговування визначаються правилами, що затверджуються центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту (ч. 4 ст. 53 КЦЗ).

Вимоги щодо обладнання потенційно небезпечних об`єктів автоматичними системами раннього виявлення загроз надзвичайних ситуацій та тих надзвичайних ситуацій, що сталися, а також системами оповіщення про надзвичайні ситуації працюючого персоналу та населення, яке перебуває в зонах можливого ураження небезпечними чинниками були визначені Правилами улаштування, експлуатації та технічного обслуговування систем раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення людей у разі їх виникнення, затвердженими наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи № 288 від 15 травня 2006 року та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 5 липня 2006 року за № 785/12659.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 166-р від 10 березня 2017 року названий наказ скасовано, як такий, що втратив актуальність та встановлює регуляторні бар`єри.

На момент виникнення спірних правовідносин, центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, не були «затвердженні» правила з вимогами до автоматизованих систем.

Проте, вимоги до автоматизованих систем встановлені ДБН В.2.5-76:2014 «Автоматизовані системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення», які погоджені, зокрема, Міністерством внутрішніх справ (центральний орган, який забезпечує формування державної політики у сфері цивільного захисту) та Державною службою України з надзвичайних ситуацій (центральний орган, який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Пункт 3.2 ДБН В.2.5-76:2014 визначає, що система раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення - це автоматизована система класу «людина-машина», у якій суміщено автоматичні процеси виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій, спостереження та оброблення інформації щодо поточного стану об`єктів та будівель, інженерних споруд, мереж, що розташовані на територія з ризиком прояву небезпечних явищ і процесів, оперативне надання користувачам фактичної та прогнозованої інформації, а також оповіщення (за необхідності) працівників та керівників об`єкта, відповідальних за стан техногенної безпеки, посадових осіб органів виконавчої влади та місцевого самоврядування і населення при безпосередній участі людини-оператора.

Згідно підпункту 5.7.1 пункту 5.7 ДБН В.2.5-76:2014, до складу системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення повинні входити: пульт керування, пульти керування зональним оповіщенням, комунікаційні пристрої, пристрої оповіщення, кінцеві технічні засоби інформування та оповіщення, канали зв`язку, джерела первинної інформації.

Відповідно до підпункту 5.9.1 пункту 5.9 ДБН В.2.5-76:2014, монтування системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення виконується на підставі затвердженої проектної документації та технічної документації підприємств-виробників з урахуванням вимог норм із монтажу систем автоматизації, протипожежного захисту, інших норм та нормативно-правових актів.

Відповідно до підпункту 5.2.20 ДБН В.2.5-76:2014, система раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення повинна автоматично формувати та за командою оператора передавати до пульту централізованого спостереження тривожне сповіщення щодо виявлення або загрози виявлення надзвичайних ситуацій разом із ідентифікатором електронної картки аварії, з можливістю отримання від пульту централізованого спостереження сигналу підтвердження його прийняття.

За змістом пункту 8.1 ДБН В.2.5-76:2014, для забезпечення віддаленого цілодобового нагляду за технічним станом системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення, а також для прийняття та передавання (ретрансляції) тривожних сповіщень про загрозу або виникнення надзвичайних ситуацій до систем вищого рівня реагування на ці сповіщення застосовуються пульти централізованого спостереження.

Підпунктом 8.2.1 пункту 8.2 передбачено, що пульт централізованого спостереження розміщується в приміщеннях центрів обробляння тривожних сигналів.

Із наведеного випливає, що функціонування системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення безпосередньо пов`язано з наявністю пульту централізованого спостереження та можливості передачі до нього сповіщень.

Під час судового розгляду судом встановлено, що центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки не забезпечив можливість функціонування системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення шляхом введення в дію пульту централізованого спостереження.

При цьому, представник позивача в ході судового розгляду не заперечував, що пульти змонтовані в центральному апараті на даний час не функціонують.

Колегія суддів зазначає, що для забезпечення раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій, АЗС ПрАТ «Компанія Інтерлогос» облаштований системами раннього виявлення такої загрози у вигляді пожежного сповіщувача, сигнал від якого виведений з приміщення охорони на пульт централізованого спостереження, що підтверджується Декларацією відповідності матеріального-технічної бази вимогам законодавства з питань пожежної безпеки від 29.08.2016 №235, зареєстрованою ГУ ДСНС України у м. Києві, яка наявна у матеріалах справи.

За пожежний стан, техногенну безпеку та пожежну сигналізацію та засобів пожежогасіння відповідає призначена наказом ПрАТ «Компанія Інтерлогос» від 15.01.2018 №16/1 особа по підприємству.

Крім того, по спірному об`єкту проведено експертизу з питань оцінки протипожежного стану, згідно якої порушень виявлено не було, що підтверджується експертним висновком від 14.06.2016.

Таким чином, відповідач усунув майже всі виявлені порушення, окрім обладнання АЗС ПрАТ «Компанія Інтерлогос» автоматизованою системою раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення, встановлення якої на даний час є неможливим, оскільки позивачем не забезпечено функціонування пульта централізованого спостереження.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу реагування як повне зупинення експлуатації.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 03 липня 2019 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

В.П. Мельничук