Справа № 280/155/19
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2019 року м. Дніпросправа № 280/155/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 р. (суддя Сацький Р.В.) в адміністративній справі №280/155/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області, про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у призначенні соціальної допомоги при народженні дитини та зобов`язати відповідача призначити державну допомогу при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідач всупереч Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" відмовив у призначенні допомоги при народженні дитині, посилаючись на те, що звернення за її призначенням надійшло пізніше ніж через 12 місяців після народження дитини, не врахувавши, що позивач є внутрішньо переміщеною особою. Вважає, що прийняття відповідачем рішення про відмову у призначенні допомоги позивачу, порушує право дитини на соціальний захист, тому є протиправним.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій, посилаючись порушення норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду і закрити провадження у справі. Апелянт вказує на те, що, звертаючись 02 листопада 2018 року до Управління соціального захисту населення із заявою про нарахування і виплату допомог при народженні дитини, ОСОБА_1 надала свідоцтво про народження дитини, видане 10 лютого 2015 року виконавчим комітетом Зугреської міської ради міста Харцизька Донецької області. Проте, в силу положень ст. 9 Закону України «Про забезпеченя прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» зазначене свідоцтво не є дійсним і не створює правових наслідків, оскільки видане на території, яка державними органами України тимчасово не контролюється. Також, скаржник стверджує, що позивачем було пропущено встановлений

Законом строк, протягом якого вона мала право на звернення за призначенням допомоги при народженні дитини, оскільки від народження дитини минуло більше 12 місяців.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення суду без змін. Позивач вказує, що свідоцтво про народження сина відповідає вимогам Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", зразкам актових записів цивільного стану, описів та зразків бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану, затверджених Постановою КМУ від 10 листопада 2010 № 1025. Орган державної реєстрації актів цивільного стану - Виконавчий комітет Зугреської міської ради, який видав свідоцтво про народження сина не перебуває у процесі припинення, що підтверджується інформацією Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відмовляючи в призначенні допомоги при народженні дитини, відповідач виходив з того, що звернення за її призначенням надійшло пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини. Разом з тим, приймаючи таке рішення відповідачем не враховано вимоги Конституції України, Конвенції про права дитини, Закону України «Про охорону дитинства» та Сімейного кодексу України. Будь-яких дій, передбачених вказаними вище нормами законодавства, Управлінням не вживалися, що призвело до протиправної відмови під час розгляду її звернення та порушення прав дитини. Вважає, що апеляційна скарга має суто формальний характер та направлена на затягування процесу та підлягає залишенню без задоволення.

В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини:

ОСОБА_1 є матір`ю дитини - ОСОБА_2 , що підтверджуються відповідним свідоцтвом про народження серією НОМЕР_1 від 10.02.2015 та є внутрішньо переміщеними особами, місце проживання яких зареєстровано на території проведення антитерористичної операції (м. Зугрес, м. Харцизьк, Донецької обл.); фактичне місце проживання/перебування - на території України (Запорізька область, с. Біленьке), що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 26.10.2018 № , №, №.

02 листопада 2018 року позивач звернулася до Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області із заявою про призначення допомоги при народженні дитини.

Листом від 16.11.2018 № 03-14/4409 у задоволенні заяви відмовлено з посиланням на те, що оскільки з моменту звернення до Управління за призначенням виплати такої допомоги пройшло більше дванадцяти місяців, тому підстави для призначення виплати допомоги відсутні.

Не погодившись із відмовою у призначенні допомоги при народженні дитини, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався принципом верховенства права, вказавши на те, що механізм призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам не повинен звужувати права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Суд також дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності свого рішення та законності підстав у відмові в призначенні державної допомоги при народженні дитини.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статтей 10, 11 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Як свідчать наявні у справі письмові докази, позивач взята на облік, як внутрішньо переміщена особа 26 жовтня 2018 р. (а.с.17). Звертаючись 02 листопада 2018 р. до відповідача із заявою про нарахування і виплату допомоги при народженні дитини, позивач надала свідоцтво про народження дитини, видане 10 лютого 2015 року виконавчим комітетом Зугреської міської ради міста Харцизька Донецької області (а.с.15).

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що єдиною підставою для відмови у призначенні державної допомоги при народженні дитини відповідачем вказана обставина звернення пізніше, ніж через 12 календарних місяців після народження дитини (а.с.21).

Суд першої інстанції при перевірці правомірності підстав для такої відмови застосував правову позицію Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 листопада 2018 р. у справі № 226/317/17, відповідно до якої допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини. Позивач в силу об`єктивних причин не мала можливості звернутися до відповідача з відповідною заявою, оскільки змушена була змінювати місце проживання внаслідок проведення антитерористичної операції.

Щодо доводів скаржника про невідповідність свідоцтва про народження дитині вимогам законодавства, внаслідок його видачі державними органами, розташованими на непідконтрольній території, колегія суддів зазначає, що спірне рішення відповідача такої підстави для відмови не містило, тому не можуть бути підставами для скасування судового рішення.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 р. в адміністративній справі №280/155/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 26 червня 2019 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає на підставі частини 6 статті 12 та пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук