Справа № 400/1255/19
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

26 червня 2019 р. № 400/1255/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомМиколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, вул. Потьомкінська, 17, Миколаїв, 54001
до Приватного підприємства "Експрес", вул. Ювілейна, 83-А, Баштанка, Баштанський район, Миколаївська область, 56100
простягнення заборгованості в сумі 20040,42 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до адміністративного суду з позовом до ПП «Експрес» про стягнення заборгованості 20040,42 гривень, з яких адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу з працевлаштування осіб з інвалідністю в сумі 19932,78 гривень та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій в сумі 107,64 гривень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідно до нормативу працевлаштування інвалідів, передбаченого ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», у відповідача повинен працювати 1 особа з інвалідністю, але не працювала жодна. В порушення ст.18, 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» ПП «Експрес» не виконало обов`язок з самостійного працевлаштування інвалідів шляхом створення робочих місць для працевлаштування та інформування про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів, в тому числі і центри зайнятості. Відповідача подав звіт за формою №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», який був зареєстрований 17.10.2018. Відповідно до надано звіту Баштанською районною філією МОЦЗ було зареєстровано 2 вакансії для осіб з інвалідністю. Проте, зазначені вакансії були закриті 14.12.2018, тобто менше ніж через два місяці з дати реєстрації. Отже, дані обставини свідчать про невжиття всіх залежних від відповідача зусиль для працевлаштування інвалідів.

Позивачем обраховано суму адміністративно-господарських санкцій в сумі 19932,78 гривень та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій в сумі 107,64 гривень.

Відповідач надав відзив, в якому просив в задоволенні позову відмовити. Свою позицію відповідач обґрунтував тим, що відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» право осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу забезпечується шляхом їх безпосереднього звернення на підприємства або до державної служби зайнятості. Пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань, здійснює центр зайнятості. Про це прямо зазначено в ч.3 ст.18-1 Закону. Таким чином, пошуком відповідної роботи для осіб з інвалідністю повинен займатися не сам потенційний роботодавець, а державна служба зайнятості. ПП «Експрес» подавало до центру зайнятості форму №3-ПН щодо попиту на робочу силу (вакансії), а саме на посаду дорожній робітник (інвалід) та водій КРАЗ (інвалід), що засвідчується звітом за формою №3-ПН від 17.10.2018, 31.10.2018, 14.11.2018, від 29.11.2018. Вказані обставини визнаються і позивачем. Щодо закриття вакансій 14.12.2018, то підприємство має сезонний характер діяльності. Одним із видів діяльності ПП «Експрес» є будівництво доріг і автострад. Це роботи, які внаслідок природних і кліматичних умов можуть виконуватися лише протягом певного періоду (сезону), але не більше 6 місяців. Вказане, обумовлює закриття вакансій в грудні місяці, коли дорожні роботи не проводяться та у підприємства відсутні обсяги робіт. Таким чином, подана форма №3-ПН з відміткою про намір працевлаштувати на вакантне робоче місця інваліда може слугувати доказом того, що ПП «Експрес» як роботодавець ужив усіх необхідних заходів із працевлаштування працівника-інваліда для виконання «інвалідного нормативу». Нормами Закону визначено, що підприємство забезпечує працевлаштування інвалідів у випадку, якщо такі звернулися до нього або направленні з центру зайнятості. Разом з тим, законодавством не передбачений обов`язок підприємства у встановленому порядку проводити дії, направлені на самостійне відшукування таких інвалідів, запрошення інвалідів для працевлаштування на наявні створені місця для них. Законодавством чітко визначено, що підприємство лише забезпечує працевлаштування таких осіб, тобто оформлює інвалідів на роботу відповідно до вимог трудового законодавства, які прибули працевлаштовуватися або були направлені з відповідного центру зайнятості. Законодавством не передбачений обов`язок підприємства проводити дії, направлені на самостійне відшукування таких інвалідів, запрошення інвалідів для працевлаштування на наявні створені місця для них.

Також, відповідач послався на правову позицію Верховного Суду України від 26.06.2012 у адміністративній справі №21-105а12, а також судову практику Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, Донецького апеляційного адміністративного суду, Житомирського окружного адміністративного суду.

Позивач надіслав до суду відповідь на відзив, в який зазначив наступне. Будівництво доріг і автострад не є єдиним видом діяльності відповідача, а крім того, відповідно до Списку сезонних робіт, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.03.1997 №278, будівництво доріг і автострад, не відноситься до сезонних робіт. Крім того, позивач звернув увагу, на те, що у звіті №3-ПН підприємство не зазначало ці посади як сезонні, навпаки зазначені робочі місця декларувалися як постійні. В п.5 розділу ІІ «Коментарі до даних про вакансії» звітів форми №3-ПН відповідач визначив, що характер виконуваної роботи за вакантними посадами є «постійний», а не сезонний».

Закриття відповідачем 14.12.2018 вакансій, що підтвердив відповідач у своєму відзиві, без працевлаштування особи з інвалідністю, не може вважатися створенням робочого місця.

В судовому засіданні 27.09.2018 позивач підтримав свою позицію, викладену у позові. Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Суд розглянув справу в порядку спрощеного провадження 26.06.19 без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами, відповідно до визначених строків в ухвалі про відкриття провадження в адміністративній справі, оскільки клопотань від сторін про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін, від сторін не надходило.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

Приватне підприємство «Експрес» зареєстровано юридичною особою 08.07.1994. Основним видом діяльності підприємства є допоміжне обслуговування наземного транспорту.

Середньооблікова кількість штатних працівників ПП «Експерс» протягом 2018 року складала 9. З них жодної особи з інвалідністю не працевлаштовано.

17.10.2017 ПП «Експрес» подало до Баштанської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості Звітність інформацію про попит на робочу силу (вакансії), в який повідомлено про створення 2 робочих місць: дорожнього робітника (інваліду) та водія КРАЗу (інваліда).

В подальшому, створення зазначених вакансій було підтверджено підприємством звітами від 31.10.2018, 14.11.2018 та 29.11.2018.

14.12.2018 ПП «Експрес» повідомив Баштанську районну філії Миколаївського обласного центру зайнятості про закриття вакансій дорожнього робітника (інваліду) та водія КРАЗу (інваліда).

14.02.2019 ПП «Експрес» подав Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2018 рік, в якому вказав, що протягом 2018 року середньооблікова кількість працівників 9, з них осіб, яким встановлена інвалідність 0, кількість інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях створених відповідно до ст.19 Закону 1.

На підставі зазначеного звіту, позивачем обраховано адміністративно-господарську санкцію в сумі 19932,78 гривень та пеню 107,64 гривень.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

В подальшому, Верховним Судом України, зокрема в постанові від 20.06.2011 по адміністративній справі № 21-60а11 висловлена правова позиція, що обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

У разі якщо, відповідачем вжито усіх залежних від нього заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів, на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження Підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись. (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/17316897)

Ця правова позиція була визнана також і Верховним Судом. 26.06.2018 Верховним Судом у складі палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові по адміністративній справі № 806/1368/17 зазначено, що періодичності подачі звітності за формою № 3-ПН у 2015 році законодавством не встановлено, а встановлено лише, що така звітність подається не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію. Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у строк не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення. (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/74992116).

Відповідно до аналізу норм законодавства, Верховний Суд дійшов висновку, про те, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані:

- виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця,

- створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

- забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством;

- надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів;

- звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

- в разі не виконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Таким чином, відповідно до сталої судової практики, саме своєчасне подання звітності форми №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» є тією обставиною, яка свідчить про дотримання підприємством вимог ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» та звільняє від сплати адміністративно-господарських санкцій, передбачених ст.20 цього Закону.

У цьому випадку, судом встановлено, що підприємством «Експрес» такі звіти подавалися 31.10.2018, 14.11.2018 та 29.11.2018. Враховуючи правові позиції Верховного Суду, щодо того, немає значення дата та періодичність подання звітності, суд вимушений визнати, що ПП «Експрес» свій обов`язок зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю виконав.

Щодо посилання позивача на те, що 14.12.2018 ПП «Експрес» закрила зазначені вакансії, то зазначена обставина не підтверджена жодним належним доказом.

Будь-якого листа, звіту чи іншого документу про закриття 14.12.2018 ПП «Експрес» вакансій 2 робочих місць: дорожнього робітника (інваліду) та водія КРАЗу (інваліда), позивачем не надано.

На підставі чого Баштанською районною філією Миколаївського обласного центру зайнятості у листі від 28.03.2019 №56-04-118 (арк.спр.10) зроблено висновок про закриття вакансій 14.12.2019, суду не пояснено та не зрозуміло.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 №316 «Про затвердження форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядку її подання» взагалі не передбачено такої дії, як «закриття вакансії».

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач, подавши звіт № 3-ПН про створення робочих місць для осіб з інвалідністю, виконав свій обов`язок, передбачений ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», та до нього не можуть бути застосовані адміністративно-господарські санкції, передбачені ст.20 Закону.

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (вул. Потьомкінська, 17,Миколаїв,544) до Приватного підприємства " Експрес " (вул. Ювілейна, 83-А,Баштанка,Баштанський район, Миколаївська область,569) відмовити.

2. Апеляційна скарга на це рішення може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя В. В. Біоносенко

Рішення складено в повному обсязі 03.07.19