Справа № 826/5489/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 липня 2019 року № 826/5489/18

Окружний адміністративний суд міста Києва, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Киві

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 12.03.2018,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просила суд : визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо не подання до Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві висновку про повернення ОСОБА_1 надмірно сплаченої до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік у розрахунку із врахуванням податкової знижки на підставі поданої 27.12. 2017 декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 12.03.2018, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 27 204,47 грн.; зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві подати до Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві висновок про повернення ОСОБА_1 надмірно сплачену до бюджету суму податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік у розрахунку із врахуванням податкової знижки на підставі поданої 27.12.2017 декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10. 04.2018 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

У судовому засіданні від 14.08.2018 суд на підставі вимог ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на умовах кредитного договору, укладеного із Державної спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» отримано пільговий іпотечний житловий кредит за державною програмою «Надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла» в розмірі 1 012 066, 00 грн. на будівництво житла, а саме: однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . У зв`язку з цим, позивач задекларувала право на отримання податкової знижки, згідно із пп. 166.3.8 п. 166.3 ст. 166 Податкового кодексу України. За результатами вказаної податкової декларації, актом про результати камеральної перевірки податкової декларації про майновий стан і доходи №3774/26-15-13-11-28 від 09.02.2018 повідомлено позивача про відсутність підстав для нарахування їй податкової знижки, у зв`язку з тим, що у 2016 році у неї це право не виникло, з огляду на що, відповідачем винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначив, що право на отримання податкового кредиту виникає в разі, якщо за рахунок іпотечного житлового кредиту будується чи купується житловий будинок (квартира, кімната), визначений платником податку як основне місце проживання, зокрема згідно з позначкою в паспорті про реєстрацію місцезнаходження такого житла. У зв`язку з тим, що об`єкт житлової іпотеки за позначкою в паспорті використовується як основне місце проживання лише з 06.11.2017, то у громадянки ОСОБА_1 відсутні правові підстави для нарахування податкової знижки за частиною сплачених сум процентів по іпотечному житловому кредиту, а відтак, відповідачем правомірно відмовлено позивачу у наданні податкового кредиту за 2016 рік.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

12.10.2015 між позивачем, як покупцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «УМК», як продавцем укладено попередній договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру, згідно умов якого сторони зобов`язались в майбутньому, в строк до 29.10. 2015 укласти договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру, розташовану на 18 поверсі за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 61,55 кв.м, житловою площею 24,70 кв.м., на умовах, встановлених даним договором.

20.10.2015 договором про внесення змін до попереднього договору сторони змінили п.1 договору, виклавши його у новій редакції: «сторони зобов`язуються в майбутньому, в строк до 12.11.2015 укласти довір купівлі-продажу майнових прав на розташовану на 16 поверсі за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 61,55 кв.м., житловою площею 24,70 кв.м., на умовах, встановлених даним Договором».

27.10.2015 між позивачем, як позичальником та Державною спеціалізованою фінансовою Установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», як позикодавцем відповідно до Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів на будівництво (реконструкцію) і придбання житла молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам, які згідно із законодавством визнані такими, що потребують поліпшення житлових умов, за рахунок власних коштів (коштів статутного капіталу) Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», затвердженого рішенням правління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» від 14.05.2013, протокол № 32, укладено кредитний договір № 9 (щодо надання кредиту на будівництво (реконструкцію) чи придбання житла за рахунок власних коштів).

Так, за умовами п.1.1. кредитного договору (в редакції додаткового договору до Кредитного договору від 03.11.2015), кредит у розмірі 1 012 066,00 грн., надається позичальнику на будівництво житла - однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , згідно з попереднім договором купівлі-продажу майнових прав.

03.11.2015 на виконання умов попереднього договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «УМК» та позивачем укладено договір купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковтун О.Д.

Так, за змістом п.1.1. договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно позивач набув у власність майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, у об`єкті будівництва, який розташований за будівельною адресою: АДРЕСА_3 , II черга будівництва.

При цьому, згідно абз.2 п.8.1. договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно джерелом придбання майнових прав на квартиру є кошти отримані позивачем на умовах кредитного договору.

01.11.2017 у зв`язку із завершенням будівництва та реєстрацією прав власності на предмет іпотеки, між позивачем та Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» укладено договір про внесення змін до договору іпотеки, за яким договір іпотеки викладено в новій редакції, а його предмет замінено на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

27.12.2017 з метою отримання податкової знижки, позивач подав податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік

Відповідачем, на підставі п. 20.1.4 ст. 20, ст.ст. 76,166, 176 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку податкової декларації позивача про майновий стан і доходи, поданої за 2017 рік, за результатами якої складено акт від 09.02.2018 №3774/26-15-13-11-28, яким встановлено відсутність підстав для нарахування податкової знижки за частиною сплачених процентів по іпотечному житловому кредиту та встановлено завищення суми (вартості) витрат дозволених до включення до податкової знижки на суму 151 135, 94 грн.

12.03.2018 на підставі висновків акту перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 27 204, 47 грн.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо неповернення надмірно сплаченої до державного бюджету суми податку, а також податкове повідомлення-рішення позивач звернулася із даним позовом до суду.

Дослідивши спірні правовідносини та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI.

Відповідно до пп. 166.1.1 п. 166.1 ст. 166 Податкового кодексу України платник податку має право на податкову знижку за наслідками звітного податкового року.

Підпунктом 14.1.170 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податкова знижка для фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, - документально підтверджена сума (вартість) витрат платника податку - резидента у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року у вигляді заробітної плати, у випадках, визначених цим Кодексом.

Підстави для нарахування податкової знижки із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації, яка подається по 31 грудня включно наступного за звітним податкового року (підпункт 166.1.2 пункту 166.1 вказаної статті).

Пунктом 166.3 статті 166 Податкового кодексу України визначено перелік витрат, дозволених до включення до податкової знижки.

Платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року, визначеного з урахуванням положень п. 164.6 ст. 164 цього Кодексу, такі фактично здійснені ним протягом звітного податкового року витрати: частину суми процентів, сплачених таким платником податку за користування іпотечним житловим кредитом, що визначається відповідно до статті 175 цього Кодексу (підпункт 166.3.1).

Статтею 175 Податкового кодексу України регулюється визначення суми процентів, сплачених платником податку за користування іпотечним житловим кредитом з метою нарахування податкової знижки.

Відповідно до п. 175.1 ст. 175 Податкового кодексу України платник податку - резидент має право включити до податкової знижки частину суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, наданим позичальнику в національній або іноземній валютах, фактично сплачених протягом звітного податкового року.

При сплаті процентів за іпотечним житловим кредитом в іноземній валюті сума платежів за такими процентами, здійснених в іноземній валюті, перераховується у гривні за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, що діє на день сплати таких процентів.

Таке право виникає в разі якщо за рахунок іпотечного житлового кредиту будується чи купується житловий будинок (квартира, кімната), визначений платником податку як основне місце його проживання, зокрема згідно з позначкою в паспорті про реєстрацію за місцезнаходженням такого житла.

Отже, платник податку з доходів фізичних осіб - резидент має право включити до податкової знижки частину суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, наданим позичальнику в національній або іноземній валютах, фактично сплачених протягом звітного податкового року, визначену відповідно до статті 175 Податкового кодексу України та підтверджену відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, копіями договорів, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і їх покупця (отримувача).

Судом встановлено, що позивачем при поданні до податкового органу декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік самостійно визначено суму, на яку зменшується податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у зв`язку використанням права на податкову знижку у сумі 27 204, 47 грн. Однак, на підставі акту від 09.02.2018 №3774/26-15-13-11-28 відповідачем було відмовлено позивачу в праві на включення до податкової знижки частини суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом у зв`язку з тим, що згідно з позначкою в паспорті квартира, що є предметом іпотеки не визначена позивачем як основне місце проживання у 2016 році.

Проаналізувавши зміст статті 175 Податкового кодексу України, суд прийшов до висновку, що нормами Податкового кодексу України визначено позначку в паспорті про реєстрацію місця проживання як один із можливих, але не виключних способів підтвердження основного місця проживання платника податку.

Аналогічний правовий висновок викладений також у постанові Верховного Суду від 01.10.2018 по справі № 810/366/15.

Відсутність реєстрації місця проживання за адресою, за якою знаходиться квартира, що була предметом іпотечного кредитування, не може бути підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит, оскільки законодавство пов`язує право на використання податкової пільги у вигляді права на податкову знижку з частини фактично сплачених протягом звітного податкового року сум процентів за іпотечним житловим кредитом з такою умовою, як визначення платником податку самостійно житлового будинку (квартири, кімнати), що будується чи придбавається, як основне місце його проживання.

До того ж, згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний ви6ip місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав i свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Враховуючи викладене, відповідач безпідставно розцінив відсутність реєстрації позивача за адресою квартири як підставу для позбавлення його права на податкову знижку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на податкову знижку за 2016 рік з частини суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, сплачених за кредитним договором від 27.10.2015 №9.

Відповідно до пункту 43.5 статті 43 Податкового кодексу України контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Таким чином, подана позивачем податкова декларація із зазначенням суми, що підлягає поверненню з бюджету є умовою для здійснення повернення надміру сплаченої суми грошового зобов`язання та підставою для підготовки відповідачем висновку про повернення 27 204, 47 грн. з відповідного бюджету та подання його для виконання відповідному органові Державної казначейської служби України.

Враховуючи дотримання позивачем умов для отримання податкової знижки на частину суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, суд приходить до висновку, що позивач правомірно відобразив у податковій декларації суму податкової знижки та, відповідно, податку, що підлягає поверненню з бюджету, з огляду на що, визначення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на доходи з фізичних осіб в розмірі 27 204, 47 грн. є протиправним, а тому податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № від 12.03.2018 підлягає скасуванню.

У частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України наведені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, якими є, зокрема, прийняття (вчинення) таких рішень, (дій, бездіяльності) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно і всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач правомірність своїх дій та прийнятого рішення не довів, натомість доводи позивача знайшли своє підтвердження та обґрунтування.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 19,77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_9 , іпн. НОМЕР_1 ) задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо не подання до Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві висновку про повернення ОСОБА_1 надмірно сплаченої до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік у розрахунку із врахуванням податкової знижки на підставі поданої декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік.

Зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві підготувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві висновок про повернення ОСОБА_1 надмірно сплачену до бюджету суму податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік у розрахунку із врахуванням податкової знижки на підставі поданої декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № від 12.03.2018.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_9 , іпн. НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) понесені витрати зі сплати судового збору у сумі 1 409 (тисяча чотириста дев`ять) грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур