Справа № 400/1399/19
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України
25 червня 2019 р. № 400/1399/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до Миколаївського обласного військового комісаріата, вул. Спаська, 33, Миколаїв, 54030
провизнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 з вимогами визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у встановленні позивачу статусу ветерана військової служби, зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 встановити ОСОБА_2 статус ветерана військової служби та видати посвідчення ветерана військової служби.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував наступним. Позивач проходив військову службу в Збройних Силах України в період 01.08.1988 по 11.08.2008. Звільнений з військової служби у запас за підпунктів «в» пункту 63 (за станом здоров`я) з правом носіння військового одягу відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». В березні 2019 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про встановлення йому статусу ветерана військової служби, але листом від 26.04.2019 йому було відмовлено в наданні цього статусу. Дій відповідача щодо відмови в наданні статусу ветерана військової служби позивач вважає протиправними, оскільки відповідно до п.12 ст.1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей», п.5 ч.1 ст.5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» має право на цей статус. Відповідно до абз. шостого п.1 директиви Міністра оборони України від 27.01.2006 №Д-1 «Про основні заходи кадрового забезпечення Збройних Сил України на період 2006-2011 років, подальшого удосконалення кадрової політики» встановлено вважати звільненими з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України всіх військовослужбовців, які звільнені наказами по особовому складу, за винятком військовослужбовців строкової служби, осіб офіцерського складу, звільнених з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконання умов контракту військовослужбовцем, у зв`язку з обвинувальним вироком суду.

Крім того, згідно положень пункту 1 наказу Міністра оборони України №774 від 29.12.2006 «Про вдосконалення заходів з кадрового забезпечення Збройних Сил України на період 2007-2011 років» з 1 січня 2007 року військовослужбовцями, звільненими з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, вважаються військовослужбовці, які звільненні з військових частин, що розформовуються, а також у разі скорочення посад на підставі відповідних директив Міністра оборона України про проведення організаційних заходів. Звільнення військовослужбовців проводиться з підстав, що визначені підпунктом г) пунктів 6 та 7 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів у разі неможливості їх використання на службі).

На думку позивача, з системного аналізу вищенаведених норм Законів, Директиви Міністра оборони України від 27.01.2006 №Д-1 «Про основні заходи кадрового забезпечення Збройних Сил України на період 2006-2011 років, подальшого удосконалення кадрової політики» та наказу Міністра оборони України №774 від 29.12.2006 «Про вдосконалення заходів з кадрового забезпечення Збройних Сил України на період 2007-2011 років» вбачається, що звільнення за п «б» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову служби» і є звільнення з військової служби у зв`язку з реформування Збройних Сил України.

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Свою позицію відповідач аргументував тим, що позивач звільнений з військової служби за підпунктів «в» пункту 63 (за станом здоров`я) з правом носіння військового одягу відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та має вислугу 20 років 1 місяць. Натомість право на статус ветерана військової служби відповідно до до п.12 ст.1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей», п.5 ч.1 ст.5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» мають ті військовослужбовці, які мають вислугу 20 років і більшу у календарному обчисленні та звільненні зі служби у зв`язку з реформування Збройних Сил України.

Вищевказані норми імперативно встановлюють, що для встановлення статусу ветерана військової служби необхідна наявність двох умов, а саме наявність на час звільнення вислуги більше 20 років у календарному обчисленні та звільнення у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.

Згідно наказу про звільнення позивача з військової служби його вислуга років складає 20 років 1 місяць, тобто більше 20 років, однак підстава звільнення зазначена «за станом здоров`я», а не у зв`язку із реформування, скороченням штатів або проведення організаційних заходів у разі неможливості їх використання у службі, як зазначено у п.п. п.6 та 7 ст.26 Закону «Про військовий обов`язок і військову служби».

Посилання позивача на Директиву Міністра оборони України від 27.01.2006 №Д-1 «Про основні заходи кадрового забезпечення Збройних Сил України на період 2006-2011 років, подальшого удосконалення кадрової політики» є необґрунтованим, оскільки вона фактично скасована наказом Міністра оборони України №774 від 29.12.2006 «Про вдосконалення заходів з кадрового забезпечення Збройних Сил України на період 2007-2011 років».

Суд розглянув справу в порядку спрощеного провадження 25.06.2019 без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами, відповідно до визначених строків в ухвалі про відкриття провадження в адміністративній справі, оскільки клопотань від сторін про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін, від сторін не надходило.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 1970 р.н., в період з 1 серпня 1988 р. по 4 вересня 2008 р. проходив військову службу в Збройних Силах України та має військове звання капітан 3 рангу.

11 серпня 2008 року наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України №343 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «в» пункту 63 (за станом здоров`я) з правом носіння військового одягу відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Вислуга років на військовій службі ОСОБА_1 станом на 04.09.2008 склала 20 років 1 місяць.

27 березня 2019 року Лубківський звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про надання йому статусу ветерана військової служби та видачі посвідчення ветерана військової служби.

26 квітня 2019 Миколаївським військовим комісаріатом відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 та наданні йому статусу ветерана військової служби, з видачою відповідного посвідчення.

Відмова Миколаївського обласного військового комісаріату обґрунтована тим, що ОСОБА_1 має 20 років вислуги у календарному обчисленні, але не звільнений у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, що не дає підстави для надання статусу ветерана військової служби.

Відповідно п.5 ч.1 ст.5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» ветеранами військової служби, визнаються громадяни України до які бездоганно прослужили на військовій службі 20 і більше років у календарному або 25 та більше років у пільговому обчисленні і звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.

Відповідно до п.12 ст.1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» особам, які звільняються з військової служби на підставі нормативно-правових актів, прийнятих у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, статус ветерана військової служби надається у разі вислуги 20 років і більше у календарному обчисленні або 25 та більше років у пільговому обчисленні.

Таким чином, обидва Закони пов`язують набуття статусу ветерана військової служби при вислузі 20 років у календарному обчисленні саме з причиною звільнення у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.

Лише за умови такої причини звільнення військовослужбовець з вислугою 20 років має право на статус ветерана військової служби.

Стаття 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не передбачає такої підстав звільнення з військової служби, як у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.

Пунктом 1 наказу Міністра оборони України №774 від 29.12.2006 «Про вдосконалення заходів з кадрового забезпечення Збройних Сил України на період 2007-2011 років» передбачено, що з 01.01.2007 військовослужбовцями, звільненими з військовою служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, необхідно вважати тих, хто звільняється з військових частин, що розформуються, а також у разі скорочення посад або зміни цих посад на підставі відповідних директив Міністра оборони України про проведення організаційних заходів. Звільнення проводиться за підстав, що визначені підпунктом г) пунктів 6 та 7 статті 26 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі).

Таким чином, наказом №774, розкрито поняття звільнення у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, яке відповідає підставі звільнення передбаченої ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі.

На саме таке розуміння підстави «у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України», вказує і преамбула Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей», оскільки під реформуванням Збройних Сил України в ній йде мова про звільнення військовослужбовців у зв`язку зі скороченням.

Крім того, необхідно звернути увагу, що п.5 ч.1 ст.5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» є виключенням із загального правила надання статусу ветеранів військової служби.

За загальним правилом, передбаченим п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» ветеранами військової служби, визнаються громадяни України: які бездоганно прослужили на військовій службі, 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД.

Тлумачення, яке надає позивач у своєму позові, за яким право на статус ветеранів військової служби мають всі військовослужбовці, за виключенням тих хто був звільнений за негативними обставинами (у зв`язку з систематичними невиконання умов контракту, у зв`язку з обвинувальним вироком суду) стосується саме підстав передбачених п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», коли статус надається за загальним правилом.

Позивач помилково посилається на Директиву Міністра оборони України №Д-1 від 27.01.2006. З моменту видання наказу №774, вона втратила чинність, оскільки загально відомо, що прийняття нового акта вищої або однакової юридичної сили з того ж предмета регулювання, без формального скасування старого акта, має наслідком фактичного скасування старого нормативного акту.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що ІНФОРМАЦІЯ_2 правомірно відмовив ОСОБА_1 у наданні статусу ветерана військової служби.

В задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
1. В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 НОМЕР_2 ) відмовити.

2. Апеляційна скарга на це рішення може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя В. В. Біоносенко

Рішення складено в повному обсязі 01.07.19