Справа № 826/9871/17
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9871/17 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Коротких А.Ю.,

суддів: Літвіної Н.М.,

Сорочка Є.О.,

при секретарі Григорук В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 травня 2019 року про залишення адміністративного позову в частині позовних вимог без розгляду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства закордонних справ України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства закордонних справ України в особі Міністра закордонних справ Клімкіна Павла Анатолійовича, в якому просила: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу належного їй грошового забезпечення та відшкодування витрат на переїзд, пов`язаний з переведенням на роботу до іншої місцевості в рамках довгострокового службового відрядження; стягнути з відповідача на користь позивача невиплачене за період з 08 березня 2016 року по 12 лютого 2018 року включно грошове забезпечення в сумі 154 878,99 грн. та 80 857,41 дол. США, а також 1 042,7 дол. США, витрачених на переїзд позивача та членів її родини, у зв`язку із переведенням на інше місце роботи в рамках довгострокового службового відрядження; стягнути з відповідача на користь відповідних органів соціального забезпечення України суми виплат, що повинні були бути сплачені у зв`язку з виплатою заробітної плати другого секретаря по посаді першого секретаря Посольства України в США позивачу за період з 08 березня 2016 року по 12 лютого 2018 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 травня 2019 року клопотання Міністерства закордонних справ України про залишення адміністративного позову без розгляду в частині позовних вимог задоволено. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства закордонних справ України в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Міністерства закордонних справ України щодо невиплати ОСОБА_1 відшкодування витрат в іноземній валюті у розмірі 80 857,41 дол. США та відшкодування витрат на переїзд, пов`язаний з переведенням на роботу до іншої місцевості в рамках довгострокового службового відрядження та про стягнення цих коштів залишено без розгляду.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення суду першої інстанції скасувати та направити адміністративну справу №826/9871/17 до суду першої інстанції для продовження розгляду з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції.

На адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Міністерства закордонних справ України, в якому воно просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та закрити провадження в частині стягнення з МЗС України коштів в сумі понад 139000,00 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Приймаючи рішення про залишення адміністративного позову в частині позовних вимог без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду, з позовної заяви та доданих до неї матеріалів не вбачається обставин, які б непереборно перешкоджали позивачу вчасно звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів, якщо позивач вважав їх порушеними, заяв про поновлення пропущеного строку звернення до суду від позивача не надходило.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 99 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення до суду) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Як визначено в частині 3 статті 99 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За загальним правилом строк звернення до суду, у тому числі у справах щодо проходження публічної служби, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 121 КАС України (тут і далі - в новій редакції) встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частиною 3 статті 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Суд вважає за необхідне зазначити, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Тобто, процесуальний закон обмежує право звернення до адміністративного суду певними часовими рамками, що сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Таким чином, встановлення процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 1 042,7 дол. США, витрачених на переїзд позивача та членів його родини, у зв`язку із переведенням на інше місце роботи в рамках довгострокового службового відрядження, суд звертає увагу на наступне.

Статтею 121 Кодексу законів про працю України зокрема передбачено, що працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями.

Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом МЗС України від 25 лютого 2016 року №377-ос "Про відкликання ОСОБА_1 " другого секретаря на посаді першого секретаря Посольства України в Сполучених Штатах Америки, ОСОБА_1 відкликано в Україну 07 березня 2016 року, у зв`язку із закінченням довготермінового відрядження.

Судом встановлено, що квитки на авіапереліт за маршрутом Вашингтон-Київ, копії яких містяться в матеріалах справи, датовані 21 березня 2016 року (прибуття в Київ - 22 березня 2016 року).

Крім того, у позовній заяві від 01 квітня 2016 року в адміністративній справі №826/5863/16, копія якої міститься в матеріалах справи, позивач зазначає про порушення процедури організації його від`їзду з Вашингтона та про відмову в оплаті авіаквитків.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачу було відомо про не здійснення відшкодування вартості квитків на авіапереліт ще у березні 2016 року.

Оскільки з даним адміністративним позовом ОСОБА_1 звернулась 07 серпня 2017 року, майже через півтора року після того, як дізналась про порушення своїх прав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що адміністративний позов в частині стягнення коштів, витрачених на переїзд, подано поза межами строку звернення до адміністративного суду, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченого за період з 08 березня 2016 року по 12 лютого 2018 року включно грошового забезпечення в сумі 80 857,41 дол. США, суд звертає увагу на наступне.

Спеціальним законом, який визначає правові засади та порядок організації діяльності дипломатичної служби України як складової частини державної служби, а також особливості правового статусу працівників дипломатичної служби України, є Закон України "Про дипломатичну службу".

Статтею 35 Закону України "Про дипломатичну службу" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зокрема передбачено, що заробітна плата працівників дипломатичної служби складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, за науковий ступінь, надбавки за вислугу років, за знання іноземних мов та інших надбавок, передбачених законодавством.

Працівники дипломатичної служби, направлені у довготермінове відрядження, крім заробітної плати, визначеної цією статтею, отримують компенсаційні виплати в іноземній валюті.

Пунктом 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, зокрема передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових); пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що компенсаційні виплати в іноземній валюті працівникам дипломатичної служби не є складовою їх заробітної плати, оскільки не є посадовим окладом, премією, доплатою за ранги, за науковий ступінь, надбавкою за вислугу років, за знання іноземних мов чи будь-якою іншою надбавкою.

Оскільки компенсаційні виплати не є складовою заробітної плати, то для звернення до адміністративного суду підлягають застосуванню строки, визначені статтею 99 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення до суду).

Оскільки наказом МЗС України від 25 лютого 2016 року №377-ос "Про відкликання ОСОБА_1 " позивача відкликано в Україну 07 березня 2016 року, у зв`язку із закінченням довготермінового відрядження, компенсаційні виплати в іноземній валюті позивачу припинено з 08 березня 2016 року, що визнається сторонами.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, 01 квітня 2016 року позивачем було подано позов про визнання протиправними дій відповідача щодо передчасного відкликання позивача з посади другого секретаря по посаді першого секретаря Посольства України США, скасування наказу від 25 лютого 2016 року №377-ос "Про відкликання ОСОБА_1 ", зобов`язання відповідача забезпечити безперешкодний доступ до робочого місця у будівлі Посольства України в США, зобов`язання виплатити добові відшкодування в іноземній валюті та належну частину посадового окладу в національній валюті з надбавками за час вимушеного прогулу з 08 березня 2016 року по дату фактичного завершення періоду вимушеного прогулу.

За результатами розгляду вказаної справи, рішенням в адміністративній справі №826/5863/16, яке набрало законної сили 18 січня 2017 року, визнано протиправними дії МЗС України щодо передчасного відкликання позивача з посади другого секретаря по посаді першого секретаря Посольства України США та скасовано оскаржуваний наказ. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

З наведеного вбачається, що про існування обставин, які на думку позивача порушують її права, в контексті заявлених у цій частині позовних вимог, позивачу стало відомо ще у квітні 2016 року.

При цьому прийняття судом рішення у справі №826/5863/16 про скасування наказу, який був підставою для припинення компенсаційних виплат, про яке позивачу було достовірно відомо, дає підстави стверджувати про обізнаність ОСОБА_1 щодо наявності порушеного права ще у січні 2017 року.

Однак, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду першої інстанції, позивач звернувся із даним позовом лише 07 серпня 2017 року.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що адміністративний позов ОСОБА_1 у відповідній частині подано поза межами строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною 3 статті 99 КАС України.

Суд звертає увагу, що позивач не надав доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовом та не просив поновити строк звернення до адміністративного суду.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції залишивши адміністративний позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Міністерства закордонних справ України щодо невиплати ОСОБА_1 відшкодування витрат в іноземній валюті у розмірі 80 857,41 дол. США та відшкодування витрат на переїзд, пов`язаний з переведенням на роботу до іншої місцевості в рамках довгострокового службового відрядження та про стягнення цих коштів правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Керуючись ст.ст. 121, 123, 310, 312, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 травня 2019 року про залишення адміністративного позову в частині позовних вимог без розгляду - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Літвіна Н.М.

Сорочко Є.О.

Повний текст постанови виготовлено 02 липня 2019 року.