Справа № 620/439/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/439/19 Суддя (судді) першої інстанції: Непочатих В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Ключковича В.Ю.,

Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Чернігівського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, в якому просила суд:

- визнати протиправною відмову відповідача у призначенні їй пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати відповідача призначити їй пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 14 грудня 2018 року.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що період роботи з 01.01.1992 по 03.10.2018 не зараховується до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, з огляду на те, що посада викладача в позашкільних навчальних закладах після 01.01.1992 не передбачена Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Зазначає, що спеціальний стаж роботи позивача, який дає право для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» складає лише 5 років 4 місяці 7 днів.

Крім того, відповідач також звертає увагу суду апеляційної інстанції, що обчислення стажу, в тому числі і пільгового в подвійному розмірі відповідно до ст.60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», який враховується для обчислення розміру пенсії, здійснювалося та здійснюється тільки за період по 31 грудня 2003 року, так як ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» таке зарахування не передбачено.

За наведених обставин, апелянт стверджує, що дії управління відповідають нормам чинного законодавства, а тому підстави для задоволення позовних вимог були відсутні.

Таким чином, апелянт вважає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам справи, не дослідив повно та об`єктивно всіх обставин справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого остання просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 - без змін.

Учасники справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання до суду не з`явились та явку уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, про причини неявки суду не повідомили.

Разом з цим, судом встановлено, що відповідач у апеляційній скарзі просив суд розглянути справу без участі уповноваженого представника Управління.

З огляду на зазначене та керуючись приписами п. 1 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у порядку письмового провадження.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наказом № 42 від 22 серпня 1986 була прийнята на роботу в Менську дитячу музичну школу на посаду викладача по класу фортепіано з 25 серпня 1986 року.

У 2018 році комунальний позашкільний навчальний заклад «Менська дитяча музична школа» Менської районної ради віддано в управління відділу освіти Менської міської ради Менського району Чернігівської області та змінено назву на комунальний заклад позашкільної освіти мистецька школа «Менська дитяча музична школа» Менської міської ради Менського району Чернігівської області.

Наказом № 49 від 27 вересня 2018 року позивача було звільнено з посади викладача по класу фортепіано Менської дитячої музичної школи за власним бажанням з 03 жовтня 2018 року (а.с. 12-16).

Отже, з наведеного вбачається позивач у період з 25 серпня 1986 року по 03 жовтня 2018 року працювала викладачем у Менській дитячій музичній школі по класу фортепіано.

Вважаючи, що загальний стаж роботи її на посаді викладача позашкільного навчального закладу складає 32 роки 1 місяць 9 днів, ОСОБА_1 14 грудня 2018 року звернулась до відповідача з заявою про призначення їй пенсії за вислугу років (а.с. 35-37).

Розглянувши вказане звернення позивача Менський відділ з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України листом від 22.12.2018 № 795/10, повідомив ОСОБА_1 про відмову у призначенні їй пенсії за вислугу років так, як Переліком закладів установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою КМУ від 04.11.1993 № 909 (із змінами внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1436 від 26.03.2002), посада викладача передбачена в загальноосвітніх навчальних закладах, зокрема, в музичній школі. В позашкільних навчальних закладах освіти посада викладача не передбачена.

У вказаному листі відповідачем також роз`яснено позивачу, що час її роботи з 01.01.1992 по 03.10.2018 не зараховується до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років так, як посада викладача в позашкільних навчальних закладах після 01.01.1992 не передбачена Переліком закладів установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

З урахуванням викладеного, відповідач зазначив, що стаж роботи позивача, що дає їй право на пенсію за вислугу років становить 5 років 4 місяці та 7 днів, що відповідно не дає їй права на призначення даного виду пенсії (а.с. 18-19).

Не погоджуючись з прийнятим відповідачем рішенням та вважаючи, що вказаною відмовою відповідач порушує законні права та інтереси позивача, остання звернулась за їх захистом до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що посада викладача позашкільного навчального закладу відноситься до посад педагогічних працівників, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, а тому у позивача наявний спеціальний педагогічний стаж, який дає їй право на пенсію за вислугу років. При цьому, суд зазначив, що з огляду на те, що позивач звернулась до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України 14 грудня 2018 року, то саме з вказаної дати позивачу має бути призначена пенсія.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Як встановлено судом апеляційної інстанції спірні правовідносини виникли з приводу того, що на переконання відповідача посада викладача у дитячій музичній школі, яку займала позивач відпоситься до посади викладача в позашкільних навчальних закладах та після 01.01.1992 не передбачена Переліком закладів установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Вирішуючи питання щодо правомірності відповідних висновків суб`єкта владних повноважень, що стали підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», колегія суддів зазначає про таке.

За приписами статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-ХІІ) за цим Законом призначаються, зокрема, трудові пенсії за вислугу років.

Відповідно до положень пункту "е" статті 55 цього Закону право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років.

Аналогічна правова норма закріплена також у ст. 21 ЗУ «Про позашкільну освіту» від 22.06.2000 № 1841-III (далі - ЗУ № 1841-IIІ) , якою передбачено, що педагогічні працівники закладів позашкільної освіти мають право на пенсію за вислугою років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Разом з цим, згідно з приписами ч.1 ст. 10 Закону України "Про освіту" (далі - Закон № 1245-VІIІ) позашкільна освіта є невід`ємною складової системи освіти.

Здобуття позашкільної освіти забезпечується закладами позашкільної освіти різних типів, форм власності та підпорядкування, іншими закладами освіти, сім`єю, громадськими об`єднаннями, підприємствами, установами, організаціями та іншими юридичними і фізичними особами (ч. 3 ст. 14 Закону № 1245-VІIІ).

При цьому, згідно з положеннями ст. 12 ЗУ № 1841-IIІ заклади позашкільної освіти можуть функціонувати у формі центрів, комплексів, палаців, будинків, клубів, станцій, кімнат, студій, шкіл мистецтв, малих академій мистецтв (народних ремесел), малих академій наук, мистецьких шкіл, спортивних шкіл, дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, фізкультурно-спортивних клубів за місцем проживання, фізкультурно-оздоровчих клубів осіб з інвалідністю, спеціалізованих дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, дитячих стадіонів, дитячих бібліотек, дитячих флотилій, галерей, бюро, оздоровчих закладів, що здійснюють позашкільну освіту. Перелік типів закладів позашкільної освіти затверджується Кабінетом Міністрів України.

Так, початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші) визначені Переліком типів позашкільних навчальних закладів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001 № 433.

Разом з цим, 04 листопада 1993 постановою КМУ № 909 було затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, до якого було включено посади, зокрема викладачів музичних шкіл.

При цьому, як правильно зауважив суд першої інстанції, відповідно до постанови КМУ "Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників" від 14.06.2000 № 963, посади вчителів, викладачів всіх спеціальностей віднесено до категорії педагогічних працівників.

Таким чином, з аналізу наведених норм законодавства слідує, що викладач музичної школи є працівником освіти, а тому стаж роботи викладачем у дитячій музичній школі має зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні пункту "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії.

Аналогічного правового висновку дійшла колегія суддів Великої Палати Верховного Суду за результатом розгляду адміністративної справи № 876/5312/17 (11-860апп18), про що вказано у постанові цього суду від 30 січня 2019 року.

При цьому, колегією суддів встановлено, що предметом розгляду вказаної справи були подібні правовідносини, що і в даній справі.

Разом з цим, колегія суддів приймає дло уваги, що відповідно до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посада викладача дитячої музичної школи (позашкільного навчального закладу) відноситься до посад педагогічних працівників, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, тому відповідно позивач має достатній стаж роботи, що дає їй право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Таким чином, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 311-313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області залишити без задоволення

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді В.Ю. Ключкович

Л.О. Костюк

Повний текст постанови складено 27 травня 2019 року