Справа № 160/5110/19
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 червня 2019 року Справа № 160/5110/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук Борисенко Н.В.
при секретарі судового засідання Музиці Я.І.
за участю:
представників позивача Окорського В.В., Скоробогатової Д.В.
представника відповідача Свиди Р.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТИТАН ТАЄРС УКРАЇНА» до Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов,-
04.06.2019 Товариства з обмеженою відповідальністю «ТИТАН ТАЄРС УКРАЇНА» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати противоправною та скасувати постанову Першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН1939/1722/АВ/ІП-ФС/401 від 02.05.2019 року, якою накладено штраф на Товариство з обмеженою відповідальністю «ТИТАН ТАЄРС УКРАЇНА» в сумі 4173 грн. 00 коп.;
- стягнути з відповідача суму витрат понесених позивачем на сплату судового збору в сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп., та суму витрат на надання правничої допомоги адвокатом в сумі 3500 (три тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.
В обґрунтовування позовної заяви позивач зазначив, що інспекторами праці ОСОБА_1 , службове посвідчення №1722 та ОСОБА_2 , службове посвідчення №1477, відповідно до ст. 295 Кодексу законів про працю, частини третьої статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пунктів 19, 31 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295, у присутності менеджера зі збуту ОСОБА_3 , проведено інспекційне відвідування Товариства з обмеженою відповідальністю «ТИТАН ТАЄРС УКРАЇНА». За результатами проведеного інспекційного відвідування було складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ДН1939/1722/АВ від 05.04.2019, на який, вважаючи його висновки неправомірними та такими, що не ґрунтуються на нормах Кодексу законів про працю України, Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», а отже підлягають скасуванню, позивачем було подано заперечення у встановленому законодавством порядку. 15.04.2019 позивачем було отримано відповідь на заперечення від 11.04.2019 №858/4.1-13 та припис про усунення виявлених порушень №ДН1939/1722/АВ/П. Не погоджуючись з умовами припису №ДН1939/1722/АВ/П позивачем було подано скаргу Начальнику Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, за результатами розгляду якої відповідачем було винесено оскаржувані постанови.
Позивач вважає, що порушення, викладені у постановах та їх кваліфікація не ґрунтується на законодавчих нормах, не підтверджується дійсними обставинами справи, а отже оскаржувані постанови підлягають скасуванню.
Ухвалою суду від 05.06.2019 справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, а також надали до суду письмову відповідь на відзив на позовну заяву, копію якої також було вручено представнику відповідача.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, посилаючись на заперечення, викладені у відзиві на позовну заяву.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.
За результатами інспекційного відвідування був складений акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ДН1939/1722/АВ від 05.04.2019.
Не погоджуючись із висновками, викладеними у акті, позивач подав до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області заперечення на акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю №ДН1939/1722/АВ від 05.04.2019.
11.04.2019 за №858/4.1-13 Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області позивачу була надання відповідь на заперечення, в якій зазначено про відсутність підстав для скасування висновків акту.
На підставі акту №ДН1939/1722/АВ від 05.04.2019 було винесено припис про усунення виявлених порушень №ДН1939/1722/АВ/П від 12.04.2019.
22.04.2019 ТОВ «ТИТАН ТАЄРС УКРАЇНА» подало скаргу на припис про усунення виявлених порушень №ДН1939/1722/АВ/П.
14.05.2019 Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області було прийнято рішення «Про розгляд скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТИТАН ТАЄРС УКРАЇНА» на припис провідного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю. Застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Дніпропетровському регіоні Михайлюк О.П. від 12.04.2019 №ДН1939/1722/АВ/П, яким скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТИТАН ТАЄРС УКРАЇНА» залишено без задоволення.
Вирішуючи позовні вимоги по суті спору, суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Процедуру проведення Управліннями Держпраці перевірки стану додержання законодавства про працю, визначено Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 № 877-V та Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017 (чинного на час виникнення спірних правовідносин).
Абзацом 3 статті 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" встановлено, що заходи державного нагляду ( контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Відповідно до частин 4, 5 статті 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" №877-V, заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом (стаття 3 Закону №877-V).
Відповідно до пункту 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема: Держпраці та її територіальних органів.
Підпунктами 1 та 2 пункту 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю передбачено проведення інспекційних відвідувань за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю та за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин.
Щодо постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 02 травня 2019 року №ДН1939/1722/АВ/МГ-ФС/400, винесеної на підставі акту №ДН1939/1722/АВ за порушення відповідно до ч. 6 ст. 95 КЗпП України, ст. 33 Закону України «Про оплату праці» суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ст. 95 КЗпП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Стаття 33 Закону України «Про оплату праці» №108/95-ВР передбачає, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.
Згідно п. 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (далі -Порядок № 1078), підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Таким чином індексація є складовою належної працівникові заробітної плати. Нарахування суми індексації та її виплата здійснюються одночасно з нарахуванням та виплатою заробітної плати за місяць, доходи за який згідно з Порядком № 1078 підлягають індексації.
Згідно п.4 Порядком № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. У разі коли особа працює неповний робочий час, сума індексації визначається з розрахунку повного робочого часу, а виплачується пропорційно відпрацьованому часу. У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства. У разі коли особа працює та отримує інший грошовий дохід, насамперед індексується оплата праці. Якщо така особа працює і одночасно навчається за денною формою навчання або з відривом від виробництва у клінічній ординатурі, аспірантурі і докторантурі, насамперед індексується стипендія.
Відповідно до п. 11 № 1078 Порядок підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Відповідно до п. 2 № 1078 Порядок, індексації підлягає оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.
Також ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.91 р. № 1282-ХІ1, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотки.
Згідно п. 5 № 1078 Порядку, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Відповідно до статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» № 2017-ІН, законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, у тому числі індексація доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Згідно частини другої статті 19 зазначеного закону, державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Судом встановлено, що протягом 2018 року посадові оклади працівників Товариства з обмеженою відповідальністю «ТИТАН ТАЄРС УКРАЇНА» не змінювались. Посадові оклади встановлені у розмірі, що перевищує розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2018 року. Право на індексацію грошового доходу працівників ТОВ «ТИТАН ТАЄРС УКРАЇНА» виникає у листопаді 2018 року у розмірі 73,64 гри. Отже, у листопаді 2018 року, право на нарахування індексації заробітної плати мали наступні працівники ТОВ «ТИТАН ТАЄРС УКРАЇНА»: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Згідно з розрахунковими відомостями, у листопаді 2018 року індексація заробітної плати не нараховувалась та не оплачувалась ОСОБА_5 . Право на індексацію грошового доходу працівників ТОВ «ТИТАН ТАЄРС УКРАЇНА» виникає у грудні 2018 року у розмірі 76,84 грн. Отже, у грудні 2018 року, пропорційно відпрацьованому часу, право на нарахування індексації заробітної плати мали наступні працівники ТОВ «ТИТАН ТАЄРС УКРАЇНА»: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Згідно з розрахунковими відомостями, у грудні 2018 року індексація заробітної плати не нараховувалась та не оплачувалась ОСОБА_5 .
Базовим вважається місяць, в якому підвищена тарифна ставка (посадовий оклад) за посадою, яку займає працівник. Тобто, не має значення, в якому місяці працівника було прийнято на роботу. Як для давно працюючих на підприємстві, так і для новоприйнятих працівників та працівників, що вийшли з відпустки для догляду за дитиною до 3 (6) років, визначення базового місяця залежить лише від збільшення тарифної ставки (посадового окладу) за їх посадами згідно штатного розкладу (абз. 1 і 2 п. 5 та п. 10-2 Порядку № 1078).
Зростання заробітної плати за рахунок інших складових (наприклад, за рахунок премії, надбавки, доплати) без підвищення окладу не впливає на зміну базового місяця та на суму індексації (абз. 5 п. 5 Порядку № 1078).
З огляду на викладене, для працівника ТОВ «ТИТАН ТАЄРС УКРАЇНА» ОСОБА_5 січень 2018 є базовим місяцем так, як посадовий оклад протягом 2018 по січень 2019 року не змінювався, з урахуванням цього індексація по найманому працівнику настає у листопаді - грудні 2018 року, але індексація не нараховувалася та не виплачувалась.
Величина індексу споживчих цін у листопаді-грудні 2018 року перевищила поріг індексації, який встановлено в розмірі 103 відсотки, тому відповідно до положень Порядку 1078 заробітна плата за листопад-грудень 2018 року підлягає індексації на коефіцієнт 4%.
Індексація не проведена у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги, що є порушенням вимог пункту 4 № 1078 Порядку.
Згідно з ч.2 ст.12 Закону України «Про оплату праці» норми і гарантії в оплати праці, передбачені ч.І цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.
У Кодексі законів про працю України (ч. 5 ст. 95) також зазначено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.05.2013 року №708/0/4-13 суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. №5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за №114/8713. А отже, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою.
Дана позиція Головного управління підтверджується судовою практикою, а саме: Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 квітня 2018 року у справі №816/2325/16, в якій вказано, що індексація заробітної плати є і мінімальною державною гарантією, і державною соціальною гарантією, оскільки стосується працівників та їх сімей.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про оплату праці» та Кодексом законів про працю України, норми і гарантії в оплаті праці є мінімальними державними гарантіями.
Таким чином, в порушення вищезазначених законодавчих норм, відповідно до розрахункових відомостей за листопад 2018 року і за грудень 2018 року, заробітна плата ОСОБА_5 не індексувалась.
Вищевикладене свідчить про порушення вимог ч. 6 ст. 95 КЗпП України, ст. 33 Закону України «Про оплату праці».
Щодо постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 02 травня 2019 року №ДН1939/1722/АВ/ІП-ФС/401, винесеної на підставі акту №ДН1939/1722/АВ за порушення відповідно до ч. 2 ст. 47 та ст.149 КЗпП України суд зазначає наступне.
Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України) у ст. 40 визначає прогул як підставу для розірвання трудового договору з працівником з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому, в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 (далі -Постанова Пленуму ВСУ) розкривається зміст поняття «прогул» як відсутність працівника на роботі протягом усього робочого дня, або більше трьох годин безперервно, або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Отже, відсутність працівника на роботі без поважних причин (прогул) за своєю природою є грубим порушенням трудової дисципліни і, як наслідок, тягне накладення одного з видів дисциплінарного стягнення - догану або звільнення, з дотриманням правил, встановлених статтями 147-149 КЗпП України.
Що стосується поняття «поважні причини», наявність яких не дає змоги роботодавцю вважати відсутність працівника на роботі прогулом без поважних причин, то згідно із судовою практикою (правовими позиціями Верховного Суду щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ) до поважних причин можна віднести, зокрема, такі:
- недопущення роботодавцем працівника до роботи, якщо для цього відсутні достатні підстави;
- невихід працівника на роботу, переведення на яку було здійснено з порушенням трудового законодавства;
- наявність медичних документів, що підтверджують неможливість виконання працівником своїх обов`язків;
- виклик до органів, явка до яких є обов`язковою (наприклад, прокуратура, суд, військовий комісаріат);
- наявність працівника на території підприємства, хоча й не на робочому місці;
- відмова від роботи, не передбаченої трудовим договором, або у зв`язку із станом здоров`я чи небезпечністю такої роботи для життя працівника;
- незаконна відмова роботодавця в наданні працівнику належних йому пільг (наприклад, на додатковий час для відпочинку тощо).
Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган (далі - роботодавець) має право розірвати трудовий договір з працівником у разі вчинення ним прогулу без поважних причин, у т.ч. у разі відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня.
Прогул є порушенням трудової дисципліни, за що ст. 147 КЗпП України передбачено притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, у т.ч. накладання такого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення і повинно здійснюватися за додержанням правил встановлених для застосування дисциплінарних стягнень.
Процедура звільнення за прогул має враховувати не лише загальні правила і порядок звільнення працівників (частина перша ст.47, ст.116 КЗпП України), але й правила і порядок звільнення працівників з ініціативи роботодавця (частина третя ст.40, ст.43 КЗпП України), а також строки застосування, правила та порядок накладання, оголошення дисциплінарних стягнень (ст.147, 148, 149 КЗпП України).
Роботодавець має вжити заходів для з`ясування причин відсутності працівника на роботі. Перш за все необхідно зателефонувати працівнику за номерами телефонів, зазначених в його особовій картці.
Якщо причини відсутності працівника не з`ясовано або з`ясовано, але виникають сумніви щодо правдивості пояснень працівника слід вжити додаткових заходів щодо документального оформлення доказів відсутності.
Перш за все, безпосередній керівник відсутнього працівника повинен написати доповідну записку на ім`я керівника підприємства з викладенням усіх обставин.
Керівник підприємства після розгляду доповідної записки безпосереднього керівника «прогульника» має прийняти рішення про подальше розслідування причин відсутності працівника на роботі та визначити виконавців розслідування.
Особа, якій доручено подальше розслідування, має скласти акт про відсутність працівника на роботі. До складання акту залучаються працівники, які мають можливість підтвердити відсутність чи присутність «прогульника» на робочому місці протягом усього робочого дня або його частини. Необхідно зібрати додаткові документальні підтвердження відсутності працівника: табелі обліку використання робочого часу, що ведуться на підставі зданих пропусків або інших документів; відомості автоматизованої системи обліку приходу/уходу працівників; копії журналів, у яких працівники ставлять свій підпис при приході на роботу, тощо.
У разі якщо працівник не з`являється на роботі декілька днів поспіль і з ним, або його родичами не вдається встановити зв`язок, тоді необхідно відвідати працівника вдома. До відвідання доцільно залучити декількох осіб, у т.ч. представника трудового колективу. Результат відвідування оформлюється актом.
Звільнення за прогул є одним із видів дисциплінарного стягнення, отже перед тим як накладати таке стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмових пояснень (частина перша ст.149 КЗпП України).
Одразу після появи працівника на роботі уповноважена роботодавцем особа (як правило, працівник кадрової служби) має запропонувати працівникові надати письмові пояснення щодо відсутності на роботі. У разі відмови працівника від надання письмових -пояснень щодо причин прогулу, необхідно скласти відповідний акт.
Усі документи щодо прогулу працівником роботи надаються на розгляд органу, який відповідно до ст.147 КЗпП України має право накладати дисциплінарні стягнення, а саме - колегіальному органу або посадовій особі, яким надано право приймати рішення щодо прийняття працівника на роботу.
Оскільки звільнення за порушення трудової дисципліни, в т.ч. за прогул, є дисциплінарним стягненням, то рішення роботодавця про обрання звільнення як заходу дисциплінарного стягнення має бути оформлено у вигляді наказу про накладання дисциплінарного стягнення.
Проекти наказів про накладення дисциплінарних стягнень готуються працівниками кадрових служб на підставі таких документів: рішення роботодавця про накладення стягнення; документи, що підтверджують факт відсутності працівника на роботі; пояснювальна записка працівника, який вчинив порушення трудової дисципліни; протокол засідання виборного профспілкового органу або письмове рішення профспілкового представника.
Після підписання роботодавцем наказу про накладення дисциплінарного стягнення, він має бути зареєстрований у журналі реєстрації наказів про накладення дисциплінарних стягнень. Відповідно до ч.4 ст.149 КЗпП України працівника необхідно ознайомити з наказом про накладання на нього дисциплінарного стягнення під особистий підпис.
У табелі обліку використання робочого часу працівника, якого було звільнено, табельником зазначаються всі дні прогулів та дні фактичної роботи по день звільнення працівника включно. Табель передається до бухгалтерії разом з копіями наказів про накладення дисциплінарного стягнення та звільнення. На підставі цих наказів та табелю обліку використання робочого часу бухгалтерія має нарахувати працівникові належну йому заробітну плату та компенсацію за невикористані дні відпусток.
З огляду на ст. 149 КЗпП України отримання письмових пояснень є обов`язковою передумовою застосування дисциплінарного стягнення. У зв`язку із неможливістю доведення відсутності працівника без поважних причин, звільнити його за пунктом 4 ст. 40 КЗпП України неможливо.
Отже, при звільненні працівника у зв`язку з прогулом важливим є дотримання всієї процедури звільнення. Роботодавець має доводити до відома працівників документи, які встановлюють трудові обов`язки, режим робочого часу, тощо, під особистий підпис, складати проміжні документи у відповідності до вимог законодавства, дотримуватись строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 прийнятий на посаду заступника директора з 16.11.2016 відповідно до наказу № 5-ОД від 16.11.2016. 30.01.2019 він не з`явився на роботу. Щодо невиходу на роботу без попередження заступника директора ТОВ «ТИТАН ТАЄРС УКРАЇНА» ОСОБА_6 , що призвело до збоїв у роботі підприємства, бухгалтером ОСОБА_5 надано службову записку директору ТОВ «ТИТАН ТАЄРС УКРАЇНА». З 30.01.2019 по 07.02.2019 ОСОБА_6 був відсутній на роботі з невідомих причин, про що є відмітка «прогул» у табелях обліку робочого часу за цей період. Разом з цим, про відсутність працівника на робочому місці бухгалтером ТОВ «ТИТАН ТАЄРС УКРАЇНА» ОСОБА_5 у присутності двох свідків ( ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ) складено сім актів (№ 1 від 30.01.2019, № 2 від 31.01.2019, № 3 від 01.02.2019, № 4 від 04.02.2019, № 5 від 05.02.2019, № 6 від 06.02.2019 та № 7 від 07.02.2019). Слід зазначити, що акти складено о 12.45 год., тоді, коли п. 5.1 Колективного договору ТОВ «ТИТАН ТАЄРС УКРАЇНА» від 16.11.2016 встановлено перерву для відпочинку і харчування з 12.00 до 13.00. Наказом №01-ОК від 07.02.2019 ОСОБА_6 звільнено з посади заступника директора з 07.02.2019.
Відповідно до вимог ст. 149 КЗпП України отримання письмових пояснень є обов`язковою передумовою застосування дисциплінарного стягнення. У разі відмови працівника від надання письмових пояснень щодо причин прогулу, необхідно скласти відповідний акт. Відсутність працівника без поважних причин не доведена. До перевірки не надано письмових пояснень ОСОБА_6 щодо відсутності його на робочому місці у період з 30.01.2019 по 07.02.2019, або відповідного акту про відмову ОСОБА_6 щодо їх надання.
Також суд вказує на те, що ТОВ «ТИТАН ТАЄРС УКРАЇНА» не надано копій документів, що підтверджують спроби встановити зв`язок з ОСОБА_6 або його родичами, відвідування працівника вдома та акту такого відвідування із залученням декількох осіб, у т.ч. представника трудового колективу.
З огляду на вищезазначене, ТОВ «ТИТАН ТАЄРС УКРАЇНА» не вжито достатньо заходів для з`ясування причин відсутності працівника на роботі та документального оформлення доказів відсутності.
Отже, ТОВ «ТИТАН ТАЄРС УКРАЇНА» порушено вимоги ст.149 КЗпП України, що призвело до безпідставного звільнення ОСОБА_6 за п. 4 ст. 40 КЗпП України.
Згідно ч.2 ст.47 КЗпП України: «У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи».
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 не ознайомлений з наказом про звільнення.
Якщо в останній день роботи працівник на роботі був відсутній, власник або уповноважений ним орган надсилає йому поштове повідомлення (доцільне рекомендованим листом, а краще - з повідомленням про вручення) про необхідність одержати трудову книжку.
З урахуванням того, що ОСОБА_6 в день звільнення 07.02.2019 не ознайомлений з наказом, разом з тим, ТОВ «ТИТАН ТАЄРС УКРАЇНА» не надсилалось відповідне повідомлення працівнику з метою забезпечення вищезазначених вимог-таким чином, порушено вимоги ч.2 ст.47 КЗпП України.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Враховуючи зазначене, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України дійшов до висновку, що у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ТИТАН ТАЄРС УКРАЇНА» необхідно відмовити, оскільки відповідачем рішення прийняті на підставі, у межах та у спосіб, що визначений законодавством.
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати з відповідача не стягуються.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 04 липня 2019 року.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко