Справа № 420/497/19
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/497/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами загального позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції в Одеській області, Державної архітектурно - будівельної інспекції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції в Одеській області та Державної архітектурно - будівельної інспекції України в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність Державної архітектурно-будівельної інспекції України та зобов`язати Державну архітектурно-будівельну інспекцію України (код ЄДРПОУ - 37471912; м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26) звернутися до Державної казначейської служби України з поданням про повернення грошових коштів, сплачених ОСОБА_1 згідно квитанцій №0.0..1 від 15.05.2018 року на суму 15061 грн., №0.0..1 від 15.05.2018 року на суму 15061 грн. та №0.0..1 від 25.05.2018 року на суму 15061 грн.

Позов обґрунтований наступним.

30.11.2017 року постановою №543/1 Департаменту ДАБІ України в Одеській області ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення у сфері містобудівної діяльності та накладено штраф у розмірі 6 800 грн.

14.02.2018 року постановою №65 Департаменту ДАБІ України в Одеській області ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення у сфері містобудівної діяльності та накладено штраф у розмірі 6 800 грн.

14.02.2018 року постановою №66 Департаменту ДАБІ України в Одеській області ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення у сфері містобудівної діяльності та накладено штраф у розмірі 6 800 грн.

02.04.2018 року першим Приморським відділом державної виконавчої служби м.Одеси ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження №56085426 (головний державний виконавець Гречина О.С.) з примусового виконання постанови №65 від 14.02.2018 року Департаменту ДАБІ України в Одеській області зі стягненням з боржника 15061 грн. (13 600 - штраф, 1 360 - виконавчий збір, 101 грн. - витрати виконавчого провадження) в подвійному розмірі в порядку ст.308 КУпАП.

02.04.2018 року першим Приморським відділом державної виконавчої служби м.Одеси ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження №56085363 (головний державний виконавець Гречина О.С.) з примусового виконання постанови №66 від 14.02.2018 Департаменту ДАБІ України в Одеській області зі стягненням з боржника 15061грн. (13 600 - штраф, 1 360 - виконавчий збір, 101 грн. - витрати виконавчого провадження) в подвійному розмірі в порядку ст.308 КУпАП.

17.05.2018 року першим Приморським відділом державної виконавчої служби м.Одеса ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження №56385812 (головний державний виконавець Гречина О.С.) з примусового виконання постанови №543/1 від 30.11.2017 року Департаменту ДАБІ України в Одеській області зі стягненням з боржника 15061 грн. (13 600 - штраф, 1 360 - виконавчий збір, 101 грн. - витрати виконавчого провадження) в подвійному розмірі в порядку ст.308 КУпАП.

Не погоджуючись із законністю винесених департаментом ДАБІ постанов, ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси, з позовами до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов №543/1 від 30.11.2017 року, №65 від 14.02.2018 року та №66 від 14.02.2018 року.

Внаслідок відкриття виконавчих проваджень, ОСОБА_1 було обмежено у користуванні та розпорядженні належним їй майном у повному обсязі, у зв`язку з чим, боржником було сплачено всі стягувані кошти в рамках зазначених виконавчих проваджень, що підтверджується квитанціями №0.0..1 від 15.05.2018 року на суму 15061 грн., №0.0..1 від 15.05.2018 року на суму 15061 грн. та №0.0..1 від 25.05.2018 року на суму 15061 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06.07.2018 року по справі №522/7183/18 визнано протиправними та скасовано постанови Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Одеській області №65, 66 від 14.02.2018 року.

Рішення набрало законної сили 07.08.2018 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.12.2018 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2018 року у справі №522/7183/18 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції в Одеській області про скасування постанов.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.08.2018 року по справі №522/9837/18 визнано протиправними та скасовано постанову Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Одеській області №543/1 від 30.11.2017 року.

Рішення набрало законної сили 03.09.2018 року.

Відповідно до вимог ст. 45 Бюджетного кодексу України та Порядку повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 №1650/24182, органи Державної казначейської служби України здійснюють повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

На виконання вищезазначеного порядку, 19.09.2018 року представником позивача було подано заяву щодо повернення коштів, які були сплачені у зазначених виконавчих провадженнях.

02.10.2018 року представник позивача отримав відповідь від Першого Приморського ВДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області № 27594, у якій зазначено, що в державного виконавця відсутні підстави для повернення коштів.

10.12.2018 року представником ОСОБА_1 отримано відповідь заступника начальника управління з питань державної виконавчої служби - начальника Управління Гумуржи Д.М., згідно якої вбачається, що у виконавця дійсно відсутні підстави для повернення зазначених коштів, у зв`язку з чим роз`яснено право звернення до суду із заявою про поворот виконання судового рішення.

14.12.2018 року представником ОСОБА_1 отримано відповідь Департаменту ДАБІ в Одеській області, в якій роз`яснено, що питання повернення коштів не належить до повноважень Департаменту ДАБІ в Одеській області.

Отже, на даний час чинними і не скасованими є рішення судів, що підлягають виконанню. Але, фактично виконати їх не вбачається можливим. Позивач фактично позбавлена можливості повернути кошти за постановами, які були скасовані у судовому порядку.

Як вбачається з фактичних обставин, кошти у розмірі 45183, 00 грн., сплачені за квитанціями №0.0..1 від 15.05.2018 року на суму 15 061 грн., №0.0..1 від 15.05.2018 року на суму 15 061 грн. та №0.0..1 від 25.05.2018 року на суму 15061 грн. не стягувались з позивача на виконання судового рішення.

Вказані кошти добровільно сплачені позивачем на виконання постанов державного виконавця в рамках ВП №56085426, ВП №56085363 та ВП №56385812 щодо примусового виконання скасованих за рішеннями судів постанов відповідача №543/1 від 17.11.2018 року; №65 та №66 від 14.02.2018 року.

Відповідно до пунктів 3 та 5 Порядку, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів. Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Подання подається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою з найменуванням та ідентифікаційним кодом установи (у разі наявності), з обов`язковим зазначенням такої інформації обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Подання в довільній формі подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Заява про повернення коштів з бюджету, яка подається до відповідного органу Казначейства, складається платником у довільній формі з обов`язковим зазначенням такої інформації: причини повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи готівкою.

Аналіз вказаного свідчить, що підставою, яка обумовлює повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів є подання наступних документів: заяви платника; подання органу, що контролює справляння відповідних надходжень до бюджету; платіжних доручень, що підтверджують зарахування коштів до відповідного бюджету.

З огляду на положення зазначеного Порядку, Департамент ДАБІ в Одеській області контролює справляння відповідних надходжень до бюджету, оскільки кошти були сплачені згідно Постанов, винесених Департаментом ДАБІ в Одеській області.

Виходячи з викладеного, для повернення коштів сплачених на погашення штрафу, заявник не має бути власником чи розпорядником цих коштів. Відповідач є контролюючим органом в розумінні положень пункту 5 Порядку, оскільки саме на виконання його рішення сплачено штраф Позивачем.

Процесуальні дії

30.01.2019 р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження

25.02.2019 року за вх. № 6771/19 через канцелярію суду надійшов відзив на адміністративний позов.

19.03.2019 року розгляд справи продовжено за правилами загального позовного провадження.

16.05.2019 року продовжено на тридцять днів строк для проведення підготовчого провадження по адміністративній справі № 420/497/19.

13.06.2019 року закрито підготовче провадження по адміністративній справі.

Відзив обґрунтований наступним.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Департаменту та зобов`язання Департаменту звернутися до Державної казначейської служби України з поданням про повернення грошових коштів, сплачених позивачем згідно квитанцій №0.0..1 від 15.05.2018 року на суму 15 061 грн., №0.0..1 від 15.05.2018 року на суму 15 061 грн. та №0.0..1 від 25.05.2018 року на суму 15061грн., пояснюємо наступне.

Департамент забезпечує здійснення функцій та повноважень територіального органу, утвореного як структурний підрозділ апарату Державної архітектурно - будівельної інспекції України, покладених на нього Положенням про Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області затвердженого наказом № 930 від 12.06.2017 року, на території Одеської області.

Відповідно до п.1 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 року № 294, Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце прем`єр міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Згідно з п.7 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 року № 294, Держархбудінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо через апарат та свої територіальні органи.

Відповідно до п.14 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 року № 294, Держархбудінспекція є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства та фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Тобто, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області не є самостійною юридичною особою, а тому не має власного ідентифікаційного коду суб`єкта господарської діяльності (Код ЄДРПОУ) та власних відкритих рахунків в органах Казначейства, а всі рахунки відкриті в центральному органі Державної архітектурно-будівельної інспекції України.

Таким чином, Департамент - територіальний орган, утворений як структурний підрозділ апарату Державної архітектурно-будівельної інспекції України, бере участь в реалізації державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду в Одеській області, Департамент не є самостійною юридичною особою та не має відкритих рахунків на яких можуть обліковуватися кошти в органах Казначейства України.

Органом, який має відкриті рахунки з яких можливе списання коштів державного бюджету для забезпечення виконання судових рішень та таким, що контролює справляння надходжень до бюджету, має повноваження щодо внесення подання за заявою платника - є Державна архітектурно-будівельна інспекція України.

Відповідно до п. 3 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 № 787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Повернення платежів у національній валюті здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або органах Казначейства, вказані у поданні або заяві платника. Повернення платежів фізичним особам, які не мають рахунків у банках, може здійснюватись шляхом повернення у готівковій формі коштів за чеком органу Казначейства з відповідних рахунків, відкритих у банках на ім`я органу Казначейства, або з відповідних рахунків банку чи підприємства поштового зв`язку, вказаних у поданні або заяві платника (його довіреної особи).

Відповідно до п. 5 Порядку № 787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Департамент не наділений повноваженнями щодо складання подання до Державної казначейської служби України про повернення коштів платнику, тому вважаємо позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

По-друге, щодо позовної вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з Департаменту витрат за оплату судового збору у розмірі 768, 40 грн. та витрат на професійну правову допомогу у розмірі 15000 грн.

Позивач вказує, що розмір витрат на правову допомогу складає 15000 грн., але на підтвердження цих обставин позивач не надав до суду звіти про обсяг наданих послуг та використання адвокатом робочого часу на надання правової допомоги, квитанцію про сплату гонорару за договором про надання правової допомоги у сумі 15000.00 грн. та інші докази.

Згідно з ч.1 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно з ч.3 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч.9ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, Департамент вважає, що позивачем, в порушення вимог чинного законодавства, не надано жодного доказу понесених ним витрат на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн., тому вважаємо цю позовну вимогу безпідставною, необґрунтованою та такою, що не може бути задоволена судом.

ОБСТВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

30.11.2017 року постановою №543/1 Департаменту ДАБІ України в Одеській області ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення у сфері містобудівної діяльності та накладено штраф у розмірі 6 800 грн.

14.02.2018 року постановою №65 Департаменту ДАБІ України в Одеській області ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення у сфері містобудівної діяльності та накладено штраф у розмірі 6 800 грн.

14.02.2018 року постановою №66 Департаменту ДАБІ України в Одеській області ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення у сфері містобудівної діяльності та накладено штраф у розмірі 6 800 грн.

02.04.2018 року першим Приморським відділом державної виконавчої служби м.Одеси ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження №56085426 з примусового виконання постанови №65 від 14.02.2018 року Департаменту ДАБІ України в Одеській області зі стягненням з боржника 15 061 грн. (13 600 - штраф, 1 360 - виконавчий збір, 101 грн. - витрати виконавчого провадження) в подвійному розмірі в порядку ст.308 КУпАП.

02.04.2018 року першим Приморським відділом державної виконавчої служби м.Одеси ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження №56085363 з примусового виконання постанови №66 від 14.02.2018 Департаменту ДАБІ України в Одеській області зі стягненням з боржника 15 061 грн. (13 600 - штраф, 1 360 - виконавчий збір, 101 грн. - витрати виконавчого провадження) в подвійному розмірі в порядку ст.308 КУпАП.

17.05.2018 року першим Приморським відділом державної виконавчої служби м.Одеса ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження №56385812 з примусового виконання постанови №543/1 від 30.11.2017 року Департаменту ДАБІ України в Одеській області зі стягненням з боржника 15 061 грн. (13 600 - штраф, 1 360 - виконавчий збір, 101 грн. - витрати виконавчого провадження) в подвійному розмірі в порядку ст.308 КУпАП.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06.07.2018 року по справі №522/7183/18 визнано протиправними та скасовано постанови Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Одеській області №65, 66 від 14.02.2018 року.

Рішення набрало законної сили 07.08.2018 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.08.2018 року по справі №522/9837/18 визнано протиправними та скасовано постанову Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Одеській області №543/1 від 30.11.2017 року.

Рішення набрало законної сили 03.09.2018 року.

ОСОБА_1 сплачено всі стягувані кошти в рамках зазначених виконавчих проваджень, що підтверджується квитанціями №0.0..1 від 15.05.2018 року на суму 15 061 грн.. №0.0..1 від 15.05.2018 року на суму 15 061 грн. та №0.0..1 від 25.05.2018 року на суму 15 061 грн.

19.09.2018 року представником позивача подано заяву щодо повернення коштів, які були сплачені у зазначених виконавчих провадженнях.

02.10.2018 року отримано відповідь від Першого Приморського ВДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області № 27594, у якій зазначено, що в державного виконавця відсутні підстави для повернення коштів.

10.12.2018 року представником ОСОБА_1 отримано відповідь заступника начальника управління з питань державної виконавчої служби - начальника Управління Гумуржи Д.М., згідно якої вбачається, що у виконавця дійсно відсутні підстави для повернення зазначених коштів, у зв`язку з чим роз`яснено право звернення до суду із заявою про поворот виконання судового рішення.

14.12.2018 року представником ОСОБА_1 отримано відповідь Департаменту ДАБІ в Одеській області, в якій роз`яснено, що питання повернення коштів не належить до повноважень Департаменту ДАБІ в Одеській області.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Правовідносини щодо повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету регулюються Бюджетним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами стосовно спірних правовідносин.

Частина друга статті 45 Бюджетного кодексу України передбачає, що Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

На виконання статей 43, 45, 78 та 112 Бюджетного кодексу України та Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого Указом Президента України від 08 квітня 2011 року № 446 розроблено Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, який затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 р. № 787(зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 р. за N 1650/24182), є нормативно правовим актом в розумінні статті 117 Конституції України, який підлягає застосуванню судом відповідно до частини другої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України.

Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі) визначає Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787.

Відповідно до пункту 3 Порядку №787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

При цьому, повернення платежів у національній валюті здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або органах Казначейства, вказані у поданні або заяві платника.

Пунктом 5 Порядку №787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

У вказаному пункті 5 Порядку №787 також зазначено, що подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України (далі - органи ДФС)) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Крім того, відповідно до пункту 8 Порядку №787 подання складається органом, який здійснює облік заборгованості в розрізі позичальників, за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою із найменуванням та ідентифікаційним кодом установи, з обов`язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету. Подання надається платником до органу Казначейства разом із його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Відповідно до пункту 10 Розділу І Порядку, подання подається до відповідного органу Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету.

Органи Казначейства приймають подання від органів, які контролюють справляння надходжень бюджету або які здійснюють облік заборгованості в розрізі позичальників, у строки, визначені нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів.

Аналіз положень вищезазначених нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що у разі підтвердження факту помилкової сплати коштів до бюджету, вони можуть бути повернуті за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

При цьому, обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про помилкове або надмірно зарахованих до бюджету платежів та інших доходів бюджеті.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові по справі №826/1460/16 від 13.02.2018 р.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась із заявою щодо повернення коштів, які були сплачені у виконавчих провадженнях до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби на яку отримав відповідь що відповідно до розпоряджень державного виконавця, грошові кошти були перераховані на рахунок Департаменту ДАБІ України в Одеській області та на користь держави.

ОСОБА_1 звернулась із заявою до Департаменту ДАБІ в Одеській області щодо направлення подання на повернення помилково зарахованих до бюджету коштів, отже позивачем дотримано обов`язкову умову для здійснення повернення помилково сплачених сум.

14.12.2018 року представником ОСОБА_1 отримано відповідь Департаменту ДАБІ в Одеській області, в якій роз`яснено, що питання повернення коштів не належить до повноважень Департаменту ДАБІ в Одеській області.

21.03.2019 року ОСОБА_1 звернулась до ДАБІ України із заявою про направлення подання щодо повернення надмірно сплачених коштів, що підтверджується фіскальним чеком Укрпошти (трек-номер 796).

Відповіді позивачем не отримано.

16.05.2019 року ОСОБА_1 повторно звернулась до ДАБІ України із заявою про направлення подання щодо повернення надмірно сплачених коштів, що підтверджується фіскальним чеком Укрпошти (трек-номер 362).

Відповіді позивачем не отримано

Крім цього, на адресу суду від ДАБІ України також не надходило а ні відзиву на адміністративний позов, а ні інформації щодо розгляду заяв ОСОБА_1

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суд.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси

Відтак, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб, тобто відсутність дій, які повинен був вчинити суб`єкт владних повноважень, але не вчинив, що потягло за собою порушення прав чи інтересів фізичної чи юридичної особи.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, що не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі «ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ» констатував: « 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства».

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії», заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)».

Таким чином, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі «Гурепка проти України» , заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 р. у справі «Кудла проти Польщі», заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі «Гарнага проти України», заява №20390/07).

В даному випадку, матеріалами справи підтверджено подання позивачем відповідачу необхідних документів, а відтак з боку відповідача ДАБІ України) має місце оскаржувана бездіяльність та, як наслідок, наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Частиною 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Тобто положеннями вказаної норм закріплено право саме суду встановлювати контроль за виконанням судового рішення і вирішувати у яких випадках належить подавати відповідний звіт.

Разом з цим, під час ухвалення судового рішення у справі складно оцінити потенційні ризики його невиконання. Проте, подаючи заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення вже після його ухвалення, позивач зможе краще обґрунтувати протиправність бездіяльності відповідача, яка полягає в ухиленні від виконання судового рішення. Водночас, суд, приймаючи таке рішення, зможе керуватися не лише обґрунтованими припущеннями можливого невиконання судового рішення, але й фактичними даними, що його підтверджують.

При цьому, можливість встановлення судового контролю після ухвалення рішення у справі встановлено Ухвалою Великої Палати Верховного Суду у справі № 800/592/17.

Проаналізувавши обставини справи, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у вказаній адміністративній справі.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 139, 242, 246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Державної архітектурно-будівельної інспекції України та зобов`язати Державну архітектурно-будівельну інспекцію України звернутися до Державної казначейської служби України з поданням про повернення грошових коштів, сплачених ОСОБА_1 згідно квитанцій №0.0..1 від 15.05.2018 року на суму 15061 грн., №0.0..1 від 15.05.2018 року на суму 15061грн. та №0.0..1 від 25.05.2018 року на суму 15061 грн.

Стягнути з Державної архітектурно-будівельної інспекції України на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму судового збору за подання адміністративного позову за:

квитанцією №57129 від 28.01.2019 року у сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII Перехідні положення КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

ОСОБА_1 - адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

Державної архітектурно - будівельної інспекції в Одеській області - адреса: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, телефон:

Державну архітектурно-будівельну інспекцію України - адреса: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, код ЄДРПОУ - 37471912

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.