Справа № 826/9929/18
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 липня 2019 року № 826/9929/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «СІДРЕЙЛ»
доГоловного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «СІДРЕЙЛ», (далі також - позивач, ТОВ «СІДРЕЙЛ») з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі також - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), в якому просило суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.03.2018 №.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю висновків акта камеральної перевірки від 26.02.2018 №2508/26-15-12-13-20 щодо порушення ТОВ «СІДРЕЙЛ» граничних строків сплати узгоджених сум грошових зобов`язань по податку на додану вартість у розмірі 2 276 457,50 грн., що були покладені в основу оспорюваного податкового повідомлення-рішення. Позивач стверджує, що вказані грошові зобов`язання, які були визначені попередньо контролюючим органом згідно податкових повідомлень-рішень від 22.12.2017 № і №, не набули статусу узгоджених в силу того, що ці податкові повідомлення-рішення були оскаржені платником до суду. За наведених мотивів позивач вважає, що у відповідача наразі відсутні правові підстави для застосування до ТОВ «СІДРЕЙЛ» штрафної санкції відповідно до ст. 126 Податкового кодексу України, у зв`язку з несвоєчасним погашенням податкових повідомлень-рішень від 22.12.2017 № і №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.07.2018 відкрито провадження у справі №826/9929/18 за вказаним позовом ТОВ «СІДРЕЙЛ» та дану справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

На виконання вимог ухвали суду від 03.07.2018 представник відповідача подав до канцелярії суду відзив на позовну заяву та додаткові матеріали - засвідчені витяги з інтегрованої картки платника податку на додану вартість (ТОВ «СІДРЕЙЛ») за 2017 - 2018 роки. В тексті свого відзиву представник відповідача пояснив, що в результаті проведеної камеральної перевірки ГУ ДФС у м. Києві встановлено факт не сплати позивачем у встановлені Податковим кодексом України строки грошових зобов`язань, визначених згідно податкових повідомлень-рішень від 22.12.2017 № і №. У свою чергу вказані податкові повідомлення-рішення були прийнятті контролюючим органом на підставі акта документальної планової виїзної перевірки від 15.12.2017 №552/26-15-14-01/38450144, та такі рішення платником (позивачем) станом на день проведення камеральної перевірки сплачені або оскаржені до суду не були. У зв`язку з цим відповідач вважає, що приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві діяло на підставі та в межах визначених повноважень.

Під час судового розгляду справи заперечень проти розгляду вказаної справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) до суду не надійшло, з огляду на що, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи за наявними у ній матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

26.02.2018 працівником Головного управління ДФС у м. Києві проведена камеральна перевірка з питання дотримання ТОВ «СІДРЕЙЛ» податкового законодавства в частині своєчасності сплати податку на додану вартість. За результатами такої перевірки був складений акт від 26.02.2018 №2508/26-15-12-13-20.

В ході проведення такої перевірки перевіряючим встановлено порушення Товариством граничного строку сплати сум узгоджених грошових зобов`язань з податку на додану вартість, передбаченого п. 50.1 ст. 50, п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, а саме:

- граничного терміну сплати суми грошового зобов`язання у розмірі 12 грн., нарахованого до сплати самостійно платником згідно уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок (реєстр. № від 01.01.2017), термін прострочення 3 дні;

- граничного терміну сплати грошового зобов`язання у розмірі 66 грн., нарахованого до сплати самостійно платником згідно уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок (реєстр. № від 01.01.2017), термін прострочення 3 дні;

- граничного терміну сплати суми грошового зобов`язання у розмірі 2118 грн., нарахованого до сплати самостійно платником згідно уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок (реєстр. № від 01.01.2017), термін прострочення 5 днів;

- граничного терміну сплати суми грошового зобов`язання у розмірі 1 352 465 грн., нарахованого до сплати контролюючим органом згідно податкового повідомлення-рішення від 22.12.2017 №, термін прострочення 4 дні;

- граничного терміну сплати суми грошового зобов`язання у розмірі 9 006,50 грн., нарахованого до сплати контролюючим органом згідно податкового повідомлення-рішення від 22.12.2017 №, термін прострочення 5 днів;

- граничного терміну сплати суми грошового зобов`язання у розмірі 236 467 грн., нарахованого до сплати контролюючим органом згідно податкового повідомлення-рішення від 22.12.2017 №, термін прострочення 5 днів;

- граничного терміну сплати суми грошового зобов`язання у розмірі 673 318,30 грн., нарахованого до сплати контролюючим органом згідно податкового повідомлення-рішення від 22.12.2017 №, термін прострочення 5 днів;

- граничного терміну сплати суми грошового зобов`язання у розмірі 681,50 грн., нарахованого до сплати контролюючим органом згідно податкового повідомлення-рішення від 22.12.2017 №, термін прострочення 6 днів;

- граничного терміну сплати суми грошового зобов`язання у розмірі 2 323,20 грн., нарахованого до сплати контролюючим органом згідно податкового повідомлення-рішення від 22.12.2017 №, термін прострочення 7 днів.

20.03.2018 на підставі цього акта перевірки Головне управління ДФС у м. Києві прийняло оспорюване у справі податкові повідомлення-рішення форми «Ш» за №, яким на підставі ст. 126 Податкового кодексу України за порушення позивачем граничного строку сплати суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість у розмірі 2 276 457,50 грн. всього на строк до 30 календарних днів, визначило товариству до сплати штраф у сумі 227 645,75 грн. (що, складає 10% від суми несвоєчасно сплачених грошових зобов`язань).

Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення від 20.03.2018 протиправним, а, відтак, таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся із даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Так, відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно норм ст. 36 цього Кодексу податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Відповідно до п. 31.1 ст. 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному додатковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (п. 38.1 ст. 38 ПК України).

Одночасно ст. 37 ПК України визначено підстави для припинення у платника податкового обов`язку. Зокрема, згідно з пп. 37.3.4 п. 37.3 ст. 37 ПК України податковий обов`язок припиняється, окрім його виконання, також у випадку скасування податкового обов`язку у передбачений законодавством спосіб.

Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи (п. 36.5 ст. 36 ПК України).

А саме відповідно до п. 111.2 ст. 111 ПК України передбачено, що за порушення законів з питань оподаткування встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом фінансова відповідальність у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Зокрема, згідно з абз. 2 п. 126.1 ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Правовий аналіз зазначеної норми ст. 126 ПК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єктом застосування штрафу за вказаною статтею Кодексу є несвоєчасно сплачена сума саме узгодженого грошового зобов`язання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати. Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі №818/1507/17.

Проаналізувавши зміст акта перевірки та розрахунку штрафних санкцій до оспорюваного податкового повідомлення-рішення суд встановив, що за наслідками проведеної камеральної перевірки відповідач застосував до позивача фінансові санкції (штрафи) на загальну суму 227 645,75 грн. у зв`язку з несвоєчасною сплатою таким платником суми грошового зобов`язання, задекларованої ТОВ «СІДРЕЙЛ» в уточнюючому розрахунку реєстр. № від 01.01.2017, а також сум грошових зобов`язань, визначених контролюючим органом (відповідачем) в порядку п. 54.3 ст. 54 ПК України згідно податкових повідомлень-рішень від 22.12.2017 за №№, і №.

У контексті з наведеним суд враховує те, що за змістом п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Також у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених ст. 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку (п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу).

За загальним правилом нарахування та сплати податків, визначеним в абз. 1 п. 57.1 ст. 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у силу приписів норм п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

У свою чергу, п. 56.18 ст. 56 ПК України передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню .

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Зі змісту наведених норм Кодексу можна дійти правових висновків, що у разі несплати платником податків протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення або ж закінчення процедури його оскарження, визначених контролюючим органом грошових зобов`язань такі податкові зобов`язання вважаються узгодженими. Факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.06.2018 у справі №805/3284/17-а, від 31.08.2018 у справі № 821/381/17.

Як вбачається з тексту позову, позивач не погоджується з позицією контролюючого органу про те, що грошові зобов`язання, визначені згідно податкових повідомлень-рішень від 22.12.2017 за № і №, набули статусу узгоджених, та у зв`язку з цим заперечує факт виникнення у ТОВ «СІДРЕЙЛ» податкового обов`язку сплатити грошові зобов`язання за вказаними податковими повідомленнями-рішеннями. В обґрунтування своєї правової позиції позивачем до матеріалів справи надано копії судових рішень у справі 826/7765/18.

Дослідивши надані позивачем матеріали та згідно даних з Єдиного державного реєстру судових рішень суд встановив, що в провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебувала адміністративна справа №826/7765/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СІДРЕЙЛ» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.12.2017 № і №. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.10.2018 у справі №826/7765/18, що залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2019 та набрало законної сили 05.03.2019, задоволено позовні вимоги ТОВ «СІДРЕЙЛ». А саме визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 22.12.2017 № і № з мотивів їх безпідставності та необґрунтованості.

В подальшому ухвалою Верховного Суду від 24.04.2019 (провадження №К/9901/8929/19) касаційну скаргу ГУ ДФС у м. Києві на вказані рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.10.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2019 у справі №826/7765/18 повернуто скаржнику.

Наведені обставини свідчать про те, що податкові повідомлення-рішення від 22.12.2017 за № і №, у зв`язку з несвоєчасною сплатою яких ГУ ДФС у м. Києві застосувало до ТОВ «СІДРЕЙЛ» штрафи на загальну суму 226 525,50 грн. відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК України, були скасовані у судовому порядку.

Таким чином, грошові зобов`язання на загальну суму 2 265 255 грн., визначені згідно податкових повідомлень-рішень від 22.12.2017 за № і № та, що були нараховані до сплати ТОВ «СІДРЕЙЛ» в інтегрованій картці платника податку на додану вартість, статусу узгоджених не набули в силу того, що скасовані у судовому порядку. У взаємозв`язку з цим суд вважає, що податковий обов`язок позивача сплатити своєчасно вказані грошові зобов`язання припинено, що у свою чергу спростовує наявність у відповідача правових застосування для притягнення позивача до відповідальності за ст. 126 ПК України у зазначеній частині.

При цьому, суд відхиляє як необґрунтовані посилання відповідача на те, що безпосередньо на час проведення камеральної перевірки та прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення від 20.03.2018 № суми грошових зобов`язань, визначені згідно податкових повідомлень-рішень від 22.12.2017 за № і №. Оскільки в силу норм п. 57.4 ст. 57 ПК України пеня та штрафні санкції, нараховані на суму грошового зобов`язання (її частку), скасовану за результатами адміністративного чи судового оскарження, також підлягають скасуванню, а якщо такі пеня та санкції були сплачені, вони підлягають зарахуванню в рахунок погашення податкового боргу, грошових зобов`язань або поверненню в порядку, встановленому статтею 43 цього Кодексу.

З контексту наведених норм можна дійти висновку, що штрафні санкції за ст. 126 ПК України можуть застосовуватися контролюючим органом до платника податків в разі підтвердження судом обґрунтованості нарахування грошових зобов`язань, визначених на підставі податкового повідомлення-рішення, і їх платник податків не сплатив у визначений Податковим кодексом України порядок. При цьому, в разі скасування судом рішень, якими визначено грошові зобов`язання, скасуванню підлягають і штрафні санкції, нараховані на таку суму грошового зобов`язання (її частку). Схожа правова позиція наведена у постанові Вищого адміністративного суду від 21.06.2017 у справі №809/2780/14.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає податкове повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 20.03.2018 № в частині визначеної суми штрафу у розмірі 226 525,50 грн. є протиправним та таким, що підлягає скасуванню цій частині.

Що стосується правомірності застосованих відповідачем за наслідками перевірки 26.02.2018 решти суми штрафних санкцій (всього 1 120,25 грн.) за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов?язань у сумах 2 196 грн. (нарахованого згідно уточнюючого розрахунку реєстр. № від 01.01.2017) та 9 006,50 грн. (нарахованого згідно податкового повідомлення-рішення від 22.12.2017 №), то суд не встановив, а позивач не навів у своєму позові жодних нормативно і документально обґрунтованих доводів на їх спростування.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд при вирішенні даної справи також враховує правову позицію, висловлену у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», яке згідно із Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так, у п. 110 вказаного рішення Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.03.2018 № в частині штрафу у сумі 226 525,50 грн. та наявність підстав для задоволення останніх в цій частині.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 цього Кодексу).

Наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №16168 від 15.06.2018 підтверджено, що ТОВ «СІДРЕЙЛ» під час звернення до суду з вказаними позовом сплачено судовий збір у загальному розмірі 3 414,69 грн. Відтак, суд вказує про присудження вказаних судових витрат в частині задоволених позовних вимог на користь позивача у сумі 3 397,96 грн.

Керуючись статтями 2, 5 - 11, 12, 72 - 77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СІДРЕЙЛ» (, адреса: 01042, м. Київ, бульв. Дружби народів, 5Е) до Головного управління ДФС у м. Києві (, адреса: 04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 20.03.2018 № в частині визначеної суми штрафу у розмірі 226 525,50 грн.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Присудити здійснені Товариством з обмеженою відповідальністю «СІДРЕЙЛ» (, адреса: 01042, м. Київ, бульв. Дружби народів, 5Е) документально підтверджені судові витрати у розмірі 3 397,96 грн. (трьох тисяч триста дев`яносто сім гривень 96 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (, адреса: 04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок