Справа № 388/263/19
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2019 року м. Дніпросправа № 388/263/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Сафронової С.В.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою інспектора взводу № 3 роти № 2 батальйону № 1 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Бабаяна Артема Сергійовича

на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 14 травня 2019 року (суддя Степанов С.В., м. Долинська) у справі № 388/263/19

за позовом ОСОБА_1

до інспектора взводу № 3 роти № 2 батальйону № 1 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Бабаяна Артема Сергійовича

про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

встановив:

У березні 2019 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення та винесення постанови серії НК №262549, якою накладено на позивача адміністративне стягнення за ч.2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 425 грн.;

- скасувати постанову серії НК №409278 від 28.02.2019 року про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 14 травня 2019 року позов задоволено. Рішення мотивовано тим, що відповідачем не доведена наявність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, скаржник оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зазначає, що відповідно до п.14.6 "в" Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 р. (далі - ПДР), обгін заборонено ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м - поза населеним пунктом.

Відповідачем під час патрулювання 28.02.2019 року було помічено, що у м.Кривому Розі по вул. Кобилянського водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Форд Транзит, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив обгін у населеному пункті ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом, чим порушив п.14.6 "в" ПДР. Транспортний засіб позивача було зупинено з дотриманням ПДР.

Після з`ясування усіх фактичних даних відповідачем було встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

За результатами розгляду адміністративної справи відповідно до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395, та КУпАП винесенно постанову у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 409278 від 28.02.2018 року.

Позивачу було роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст.63 Конституції України, право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі ст. 287 - 289 КУпАП. Це підтверджується записом з нагрудного відеореєстратора патрульного поліцейського.

Під час розгляду справи клопотань позивач не заявляв, що підтверджується відеозаписом з бодікамери.

Доказом вчинення правопорушення позивачем був відеозапис з автомобільного реєстратора, але з технічних причин цей відеозапис не зберігся.

Окрім цього, доказом вчинення позивачем порушення позивачем правил дорожнього руху є відеозапис з нагрудної камери. Відповідно до цього відеозапису позивач на початку не заперечує щодо вчинення ним порушення ПДР та посилався на те, що автомобіль, обгін якого він виконував, рухався менш ніж 30 км/год., проте, п.14.6 "в" ПДР таких виключень не має.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідачем 28.02.2019 року винесено постанову серії НК № 409278, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП шляхом накладення адміністративного стягнення - штрафу в сумі 425 грн.

Відповідно до цієї постанови позивач 28.02.2019 р. під час керування автомобілем Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_1 , у м. Кривий Ріг по вулиці Кобилянського здійснив обгін у населеному пункті ближче ніж 50 метрів перед пішохідним переходом -порушив п.14.6 (в) ПДР, за що ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову, оскільки:

- із відеозапису, доданого до відзиву відповідача, вбачається складення протоколу відносно позивача , але відсутній відеозапис із самим фактом вчинення правопорушення;

- відповідачем не доведено правомірність складання постанови, факт скоєння правопорушення, не надано інших доказів про скоєння правопорушення позивачем.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п.14.6 "в" ПДР обгін заборонено ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м - поза населеним пунктом.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення, а наявність такої події доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію відеозапису.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї (п. 1 ст. 32), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 45 рішення у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р.; п. 75 рішення у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р.; п. 52 рішення у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р.).

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо встановити факт порушення позивачем вимог п.14.6 "в" ПДР.

Таким чином, на виконання ч. 2 ст. 77 КАС України суб`єкт владних повноважень не довів суду правомірність прийняття постанови серії НК №409278 від 28.02.2019 року, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача.

В п. 23 рішення від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України" (Заява N63566/00) Європейський суд з прав людини нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N303-A, параграф 29).

Колегія суддів вважає, що інші аргументи, наведені відповідачем, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу інспектора взводу № 3 роти № 2 батальйону № 1 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Департаменту патрульної поліції Бабаяна Артема Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 14 травня 2019 року у справі № 388/263/19 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя С.М. Іванов

Суддя С.В. Сафронова