Справа № 1.380.2019.000011
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/4537/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Большакової О.О., Гуляка В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року, ухвалене суддею Мартинюком В.Я. у м.Львові о 12:12, повий текст якого складений 10 квітня 2019 року, у справі № 1.380.2019.000011 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними дій, стягнення грошового забезпечення та середнього заробітку у зв"язку з невиплатою належних сум грошового забезпечення, -

ВСТАНОВИВ:

03 січня 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача - Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.67) просив визнати протиправними дії щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення в період перебування з 29.05.2014 до 18.06.2015 у розпорядженні Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників; стягнути грошове забезпечення за період перебування у розпорядженні Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників з 29.05.2014 до 18.06.2015 в сумі 68559,34 грн та стягнути середній заробіток у зв`язку з невиплатою належних сум грошового забезпечення при звільненні за період з 06.11.2015 до 19.03.2019 в розмірі 529474,86 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначає про неправомірну невиплату грошового забезпечення за час перебування у розпорядженні понад 15 днів. Вказує, що наказом Міністерства доходів і зборів від 14 травня 2014 року №1291-о про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади заступника начальника - начальника головного оперативного відділу спеціалізованої ДПІ з обслуговування великих платників податків у м.Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників він зарахований у розпорядження Міжрегіонального головного управління Міндоходів - центрального офісу обслуговування великих платників. Наказом Міжрегіонального головного управління Міністерства доходів і зборів - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 19 червня 2015 року №48-о ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника оперативного управління спеціалізованої ДПІ з обслуговування великих платників податків у м.Львові Міжрегіонального управління Міндоходів. При цьому, зауважує, що наказ про продовження перебування ОСОБА_1 у розпорядженні Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників керівником податкового органу не приймався. Відповідно, було нараховано та виплачено грошове забезпечення лише за 11 робочих днів, що охоплюються періодом з 14.05.2014 по 28.05.2014. Вказує, що невиплата грошового забезпечення за період перебування у розпорядженні Міжрегіонального головного управління Міндоходів - центрального офісу з обслуговування великих платників з 29.05.2014 по 18.06.2015 є порушенням його конституційних прав, що полягає у позбавленні його грошового забезпечення та заниження розміру пенсії за вислугу років.

На думку позивача, він має право без обмеження будь-яким строком на звернення до суду з позовом про стягнення заробітної плати за період перебування у розпорядженні Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішеням Львівського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Офісу великих платників податків ДФС України щодо не нарахування та не виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 в період перебування з 29.05.2014 до 18.06.2015 у розпорядженні Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників.

Стягнуто з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період перебування у розпорядженні Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників з 29.05.2014 до 18.06.2015 в сумі 47526,24 грн за виключенням податків та інших обов`язкових платежів. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Рішеня мотивоване тим, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими в частині визнання протиправними дій щодо не нарахування та не виплати грошового забезпечення та про стягнення з відповідача грошового забезпечення за період перебування ОСОБА_1 у розпорядженні Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників з 29.05.2014 до 18.06.2015 в сумі 47526,24 грн. Також суд вказав, що оскільки відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають лише грошові кошти громадян, які не мають разового характеру, спірна сума, присуджена до стягнення за рішенням суду з суб`єкта владних повноважень, не підлягає індексації.

Щодо вимоги позивача про стягнення середнього заробітку у зв`язку з невиплатою належних сум грошового забезпечення при звільненні за період з 06.11.2015 до 19.03.2019 в розмірі 529474,86 грн, суд зазначив, що за наявності спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини першої статті 117 КЗпП України є безпідставним.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, сторони оскаржили його в апеляційному порядку. Вважають, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню у відповідних частинах з підстав, наведених у апеляційних скаргах.

Позивач в обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про неправильне застосування судом першої інстанції статей 116, 117 КЗпП України. Просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмови у стягненні з відповідача середнього заробітку у зв`язку з невиплатою належних сум грошового забезпечення при звільненні за період з 06.11.2015 по 19.03.2019 в розмірі 529474,86 грн та увалити нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Вимоги апеляційної оскарги обгрунтовує тим, що зарахування осіб начальницького складу податкової міліції у розпорядження є особливим порядком тимчасового проходження служби осіб начальницького складу податкової міліції. При здійсненні організаційно-штатних заходів особи начальницького складу можуть зааховуватись в розпорядження на строк не більше 15 діб. У виняткових випадках, пов`язаних з особливими обставинами, перебування у розпорядженні понад 15 діб, але не більше двох місяців допускається з дозволу Голови ДФС. В окремих випадках перебування в розпорядженні понад два місяці продовжується без оплати.

Грошове забезпечення, яке було нараховано позивачу у період перебування у розпорядженні, становить 2480,75 грн за 15 діб. Покликаючись на те, що жодної роботи ОСОБА_1 , перебуваючи у розпорядженні, не виконував та за час перебування у розпорядженні МГУ Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників (29.05.2014-18.06.2015) документів (рапортів, подання) щодо призначення на посаду начальницького складу податковлї міліції не надходило, вказує що перебування у розпорядженні понад 15 діб відбулось з вини самого працівника, відтак відсутні правові підстави для нарахування та виплати грошового забезпечення за період перебування у розпорядженні понад 15 діб.

Також зазначає, що після призначення на посаду ОСОБА_1 наказом МГУ Міндоходів - Центрального офісу з обслуговуваннявеликих платників від 19.06.2015 №48-о від позивача звернення щодо невиплати йому грошового забезпечення у період перебування в розпорядженні не надходили.

Наказом Міжрегіонального Головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 04.11.2015 №64-о полковника податкової міліції ОСОБА_1 було звільнено з посади та податкової міліції у запас Збройних Сил через хворобу 05.11.2015. Разом з тим, було здійснено усі виплати та проведено фактичний розрахунок у день звільнення. При отриманні фактичного розрахунку жодного звернення щодо невиплати грошового забезпечення чи порушення роботодавцем законодавства про оплату праці від позивача не надходило.

Таким чином, в даному випадку позивачу були здійснені усі виплати в день звільнення, жодних невиплачених сум ОСОБА_1 не оскаржував, а тому відсутня будь-яка вина роботодавця та, як наслідок, відсутня будь-яка затримка щодо розрахунку при звільненні. Вважає, що позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права у день звільнення 04.11.2015, а тому, факт погодження із розрахунковими сумами, виплаченими у день звільнення, виключає будь-яке оскарження невиплачених сум та звернення до суду за стягненням середнього заробітку за час затримки розрахунку, розмір якого є неспівмірним сумі, вказаній позивачем як фактична заборгованість.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, представника відповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, відзиву відповідача на апеляційну скаргу позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційних скарг слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Наказом Міністерства доходів і зборів України від 14.05.2014 №1291-о "Про звільнення з посад працівників податкової міліції" звільнено із займаної посади та зараховано у розпорядження полковника податкової міліції ОСОБА_1 (Т-806117), заступника начальника - начальника головного оперативного відділу спеціалізованої ДПІ з обслуговування великих платників у м.Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників.

Наказом Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 19.06.2015 №48-о "По особовому складу податкової міліції" призначено полковника податкової міліції ОСОБА_1 (Т-806117), який перебуває в розпорядженні Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників, на посаду заступника начальника оперативного управління Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів, встановивши йому посадовий оклад згідно зі штатним розписом.

Наказом Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 04.11.2015 №64-о звільнено з посади та податкової міліції у запас Збройних Сил за пунктом 64 підпунктом "б" Положення (через хворобу) полковника податкової міліції ОСОБА_1 (Т-806117), заступника начальника оперативного управління Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів, з 05.11.2015.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивачу нараховано та виплачено грошове забезпечення за 15 днів його перебуванні у розпорядженні.

Позивач, вважаючи дії відповідача щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення в період перебування з 29.05.2014 до 18.06.2015 у розпорядженні Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників протиправними, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права. Водночас позивачем заявлено вимоги про стягнення середнього заробітку у зв`язку з невиплатою належних сум грошового забезпечення при звільненні за період з 06.11.2015 до 19.03.2019.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.03.2016 року №247 "Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби" Міжрегіональне головне управління Державної фіскальної служби - Центральний офіс з обслуговування великих платників перейменовано в Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.1998 №1716 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги» установлено, що особи начальницького складу податкової міліції проходять службу в порядку, встановленому Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. №114.

Так, Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114, визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки (далі - Положення №114).

Відповідно до підпункту «в» пункту 40 Положення №114 (в редакції чинній на момент прийняття наказу про зарахування позивача у розпорядження Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників) призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції. При цьому враховується таке: при здійсненні організаційно-штатних заходів особи начальницького складу можуть зараховуватися в розпорядження органу внутрішніх справ на строк не більше 15 діб.

У виняткових випадках, пов`язаних з особливими обставинами, перебування в розпорядженні органу внутрішніх справ понад 15 діб, але не більше двох місяців, допускається з дозволу Міністра внутрішніх справ. До цього строку не зараховуються періоди перебування в установлених цим Положенням відпустках (крім відпусток по вагітності, родах і догляду за дитиною, на лікуванні (обстеженні) у лікувальних закладах).

Згідно з п.357.1 ст.357 ПК України форми та розмір матеріального забезпечення осіб начальницького і рядового складу податкової міліції, включаючи грошове утримання, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року за №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 року за №499; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року за №205/14896 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За змістом пункту 3.4.2 Інструкції №499 особа не може перебувати у розпорядженні органу внутрішніх справ більше двох місяців. Натомість, пунктом 3.4.3 вказаної Інструкції встановлено, що у період перебування особи у розпорядження виплачується грошове забезпечення.

Відповідно до п.1.12 Інструкції грошове забезпечення, виплачене особі рядового чи начальницького складу несвоєчасно або виплачене їй у меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, що передував моменту звернення за одержанням недоотриманого грошового забезпечення, протягом якого особа мала на нього право.

Пунктом 1.13 Інструкції передбачено, що звернення осіб рядового і начальницького складу щодо неправильної виплати грошового забезпечення розглядаються у встановленому законодавством порядку.

Індексація грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу МВС здійснюється в порядку та розмірах, установлених законодавством (пункт 1.14 Інструкції).

Пунктом 1.18 Інструкції передбачено, що при прийнятті на службу до органів внутрішніх справ грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу нараховується з призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.

Пунктом 12 Положення визначено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку дій суб`єкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Станом на момент прийняття наказу Міністерства доходів і зборів України від 14.05.2014 №1291-о «Про звільнення з посад працівників податкової міліції», ОСОБА_1 мав спеціальне звання полковник податкової міліції, а відтак відносився до старшого начальницького складу в розумінні пункту 2 Положення №114.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач відповідно до пункту 40 Положення №114 міг бути зарахований у розпорядження Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників строком до двох місяців, з дозволу Міністра.

В контексті наведеного, слід зазначити, що жодних рішень про продовження строку перебування позивача у розпорядженні Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників уповноваженими особами не приймалось, а тому строк перебування ОСОБА_1 у розпорядженні Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників не міг перевищувати 15 діб.

Вищевикладене свідчить про те, що позивач всупереч вимог Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ перебував у розпорядженні Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників понад установлений 15 денний термін, а саме з 29.05.2014 по 18.06.2015.

В той же час, неналежне виконання Міжрегіональним головним управлінням Міндоходів - Центральним офісом з обслуговування великих платників вимог вказаного Положення не може позбавляти позивача права на компенсацію за несення служби у цей період. Крім того, в Положенні №114 не міститься застережень, за яких виплата грошового забезпечення припиняється у разі перевищення строку перебування співробітника у розпорядженні з незалежних від нього підстав.

Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції, період перебування ОСОБА_1 у розпорядженні Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників становив понад 13 місяців.

Отже, в порушення вищезазначених вимог Інструкції та Положення позивача не було виведено з розпорядження протягом двох місяців і лише 19 червня 2015 року призначено на нову посаду та виведено із розпорядження Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників, тому підстави не нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення у період перебування його у розпорядженні відсутні.

Зважаючи на те, що позивач був звільнений з податкової міліції у запас Збройних Сил наказом Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби як правонаступника перейшло зобов`язання щодо виплати грошового забезпечення за перебування позивача у розпорядженні Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників у спірний період.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30.06.1961, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Враховуючи вищевказані правові норми, колегія суддів зазначає, що перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю (постанова Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі № 21-389а13), а тому до даних правовідносин слід застосовувати норми Кодексу законів про працю України, які регламентують порядок стягнення середнього заробітку.

Позивачем при зверненні до суду з позовними вимогами про стягнення грошового забезпечення за час перебування у розпорядженні Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників заявлено до стягнення суму грошового забезпечення 68559,34 грн за період з 29.05.2014 по 18.06.2015 з урахуванням індексації.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби грошового забезпечення за період перебування у розпорядженні Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників з 29.05.2014 по 18.06.2015, суд першої інстанції дійшов до висновку, що суми спірних виплат підлягають стягненню без урахування індексу інфляції.

Розмір грошового забезпечення позивача судом першої інстанції було розраховано на підставі грошового атестата з врахуванням надбавок за вислугу років та за військове звання, які були встановлені на постійній основі та виплачувалися ОСОБА_1 .

Таким чином, судом першої інстанції правильно враховано види грошового забезпечення постійного характеру при визначенні розміру щомісячного грошового забезпечення позивача, що узгоджуються з вимогами пункту 3.4.3 Інструкції №499.

Доводи позивача про стягнення з відповідача грошового забезпечення за період перебування у розпорядженні у заявленому розмірі, до складу якого позивачем включено суми індексації, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають лише грошові доходи громадян, які не мають разового характеру. У зв`язку з тим, що за рішенням суду спірна сума, що підлягає стягненню з суб`єкта владних повноважень, визначена конкретно та носить разовий характер, вона індексації не підлягає.

Вказане узгоджується і з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у рішенні від 9 листопада 2011 року у справі № 6-35196св10 та підтриманою Верховним Судом у постанові від 13 червня 2018 року (справа № 804/8952/15).

Крім того, колегія суддів зауважує, що виплата вказаного грошового забезпечення безпосередньо впливає і на розмір нарахованої ОСОБА_1 пенсії за вислугою років, як це передбачено Порядком обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затвердженого постановою КМУ від 17.07.1992 р. № 393.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача середнього заробітку у зв`язку з невиплатою належних сум грошового забезпечення при звільненні за період з 06.11.2015 по 19.03.2019 в розмірі 529474,86 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Положенням № 114 не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення працівника з податкової міліції.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ/поліції стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу, зокрема, затримку виплати належного грошового забезпечення, - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 звільнений з посади та податкової міліції з 05.11.2015 відповідно до наказу Міжрегіонального головного управління Міндоходів - центрального офісу з обслуговування великих платників від 04.11.2015 №64-ос, та фактичний розрахунок позивачу на день його звернення до суду в частині оспорюваних сум проведено не було, оскільки відповідач правові норми, якими врегульвано спірні правовідносин, розумів так, що грошове забезпечення за період перебування позивача у розпорядженні Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників не слід виплачувати взагалі. Отже, спір у цій справі стосується розміру належних звільненому працівникові сум.

Частиною другою статті 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Тобто, стаття 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27 червня 2018 року (справа №810/1543/17), від 10 квітня 2019 року (справа №823/1919/16), а відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного суду.

Така позиція суду також узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини, яка підлягає застосуванню згідно з частиною другою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Меньшакова проти України" від 08 квітня 2010 року передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень положення статей 116, 117 КЗпП України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

Аналіз наведених правових положень та обставин справи дає підстави для висновку про наявність у цій справі спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, а відтак стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини першої статті 117 КЗпП України є безпідставним, що має наслідком відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року у справі № 1.380.2019.000011 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. О. Большакова
В. В. Гуляк
Постанова складена повному обсязі 04.07.2019.