Справа № 620/589/19
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/589/19 Суддя (судді) першої інстанції: Заяць О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Ключковича В. Ю., Парінова А. Б., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року (місце ухвалення: місто Чернігів, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: не зазначена) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання неправомірними дій (бездіяльності) щодо відмови в переведенні з одного виду пенсії - пенсії по інвалідності, на інший - пенсії за вислугу років; зобов`язання перевести ОСОБА_1 на пенсію за вислугою років з 02.11.2018 р. (з моменту звернення з заявою про переведення) та виплатити недоплачену з 02.11.2018 р. пенсію.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин положення ст. 171 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII (далі - Закон № 2262), відповідно до якої порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також апелянт наполягає на необхідності застосування до спірних правовідносин положень Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей, затвердженого постановою КМ України від 17 липня 1992 р. № 393 (далі - Порядок № 393), на необхідності застосування якого у подібних правовідносинах наголосив ВС у постанові від 27.06.2018 р. (справа № 750/9775/16-а).

До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив, зареєстрований 31.05.2019 р. за вх. № 19737, в якому відповідач зауважує, що колізії між ст. 12 Закону № 2262 та положеннями Порядку № 393 відсутні. На думку відповідача, Порядок № 393 розкриває види служби та коефіцієнти зарахування стажу на пільгових умовах.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зважає на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах 2-го відділу УОТЗ управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області.

Наказом управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області від 12.05.2015 р. № 174/ос дск позивача було звільнено зі служби (через хворобу) у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік), з 12.05.2015 р. Відповідно до даного наказу, вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становить 17 років 8 місяців 27 днів, у пільговому обчисленні - 24 роки 8 місяці 9 днів (а. с. 25).

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з заявою про переведення з одного виду пенсії на іншу - пенсію за вислугу років.

Проте листом від 03.12.2018 р. № 4728/03/К-12 відповідачем відмовлено у переведенні на інший вид пенсії (за вислугу років), оскільки календарна вислуга років позивача при звільненні складала 17 років 08 місяців та 27 днів при необхідних 22 календарні роки і більше (а. с. 32-34).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів встановила таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до п. «а» ст. 12 Закону № 2262 пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, в тому числі, з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше.

Вказаною нормою врегульовано питання кількості саме календарних років (буквально, років календаря), на протязі яких позивач повинен нести військову службу.

На думку суду апеляційної інстанції, календарний рік - це проміжок часу з 1 січня по 31 грудня, який триває 365 або 366 (у високосному році) календарних днів.

За цих обставин, колегія суддів підтримує позицію суду першої інстанції щодо відсутності у позивача мінімальної вислуги років, достатньої для призначення пенсії.

У постанові від 31.01.2019 р. Верховний Суд (справа № 295/15121/16-а) з посиланням на постанови ВС від 27.03.2018 р. у справі № 295/6301/17, від 19.09.2018 р. у справі № 725/1959/17, від 22.11.2018 р. у справі № 161/4876/17 зазначив, що у Законі № 2262 не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності 22 календарних роки та 6 місяців вислуги, обчисленої на пільгових умовах; вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 22 календарних роки та 6 місяців, та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

Зважаючи на численність практики Верховного Суду у подібних правовідносинах та посилання суду першої інстанції на правовий висновок, викладений у постанові ВС, прийнятій пізніше постанови суду касаційної інстанції, яку просить врахувати апелянт при прийнятті рішення, колегія суддів не вбачає підстав вважати висновок суду першої інстанції помилковим.

При цьому колегія суддів не заперечує, що вислуга років, яка складається з календарних років та додаткових кратних пільгових періодів може мати місце при обрахунку пенсії на підставі Порядку № 393.

Водночас, мінімальний розмір календарної вислуги років регламентується виключно статтею 12 Закону № 2262 та розширеному тлумаченню не підлягає.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують позицію суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відсутні також підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 139 КАС України.

У відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя В. Ю. Ключкович
Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 01.07.2019 року)