Справа № 425/778/19
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року справа №425/778/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Гаврищук Т.Г., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 03 червня 2019 року у справі № 425/778/19 (головуючий суддя І інстанції Романовський Є.О.), складене у повному обсязі 03 червня 2019 року у м. Рубіжне Луганської області, за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Луганській області рядового поліції Верезія Сергія Валерійовича, поліцейського роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Луганській області рядового поліції Пішого Володимира Івановича про скасування рішення суб`єкта владних повноважень,-

ВСТАНОВИВ:

04 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до поліцейського роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Луганській області рядового поліції Верезія Сергія Валерійовича, поліцейського роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Луганській області рядового поліції Пішого Володимира Івановича про визнання дій відповідачів протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серії ЕАВ № 958520 (а.с. 1-4).

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 03 червня 2019 року позовні вимоги залишено без задоволення (а.с. 51-53).

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 03 червня 2019 року у справі № 425/778/19 та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Апелянт вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права, допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення до справи.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що він не керував транспортним засобом, а знаходився біля нього, відтак дії відповідачів щодо перевірки документів на транспортний засіб є незаконними.

Відповідачами проігноровано прохання скористатись юридичною допомогою,а судом першої інстанції безпідставно не було отримано пояснення свідка ОСОБА_2 щодо фактичних обставин справи, який був запрошений у судове засідання.

Крім того, протиправність дій відповідачів полягає у тому, що ними не пред`явлено службові посвідчення,а долучений до матеріалів справи відеозапис викликає сумнів у його достовірності та підданий монтажу, оскільки вбачається часова непослідовність, відсутність початку, середини й кінця.

Зазначив, що поліс обов`язкового страхування у нього діючий, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 58-62).

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Апелянт надіслав письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність та просив задовольнити його позовні вимоги повністю.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 958520 від 02 березня 2019 року (а.с. 5) за порушення ч. 1 ст. 126 КУпАП до ОСОБА_1 було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн., оскільки він 02 березня 2019 року ( м. Рубіжне, вул. Визволителів 38), о 18 годині 13 хвилин керував транспортним засобом VOLKSWAGEN PASSAT, реєстраційний номер НОМЕР_1 без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чим порушив п 2 ч. 1г ПДР України.

Суд першої інстанції залишив без змін вищевказану постанову.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі - Закон № 3353-XII) вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 16 Закону № 3353-XII визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 2 ч.1 ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Частина 1 статті 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Правила дорожнього руху, затверджені постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306 «Про правила дорожнього руху» (далі - ПДР України, Правила).

Пунктом 1.3 ПДР України. затверджені постановою Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 «Про правила дорожнього руху» зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 2.1 "г" ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс( сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно з статтею 31 Закону №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Як вбачається з пояснень позивача, він не керував транспортним засобом, а знаходився біля нього, при цьому працівники поліції підійшли до транспортного засобу з перевіркою його технічного стану, а саме перевіркою не працюючої фари, після її перевірки водієм фара запрацювала.

Однак, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності через відсутність у нього полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності без встановлення інших порушень Правил дорожнього руху.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відносно позивача не виносилась постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України в частині використання транспортним засобом не в технічному стані.

Зі змісту норм діючого законодавства слідує, що працівники поліції мали право вимагати від позивача документи передбачені п. 2.1 ПДР України лише при порушенні ПДР України, однак відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України.

Суд апеляційної інстанції також вважає змістовним посилання апелянта на положення п.21.2 статті 21 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки у законі визначені лише два випадки, коли пред`являється поліс, зокрема, при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та при оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Отже,суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Щодо наявності в матеріалах відеозапису, наданої відповідачем, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно, в матеріалах справи відсутні належні докази вчинення позивачем правопорушення, встановленого статтею частиною першою 126 КУпАП, оскільки відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Відтак, суд апеляційної інстанції не приймає як доказ наданий відеозапис, однак зазначає, що ним також підтверджується, що позивач не керував транспортним засобом, а знаходився біля нього, а також протиправність прийняття спірної постанови та перевірки наявності у позивача поліса страхування.

При цьому, відповідно до роздруківки з сайту https://policy-web/mtsbu.ua/ поліс на транспортний засіб VOLKSWAGEN PASSAT, реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 02 березня 2019 року був діючим (а.с. 18).

Відзиву на позовну заяву та заперечень на апеляційну скаргу позивача відповідачами не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а спірна постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.

Крім того, відповідно до положень ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України суд не наділений повноваженнями щодо прийняття рішення про визнання дій протиправними у даній категорії справ, відтак позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Що стосується інших доводів апелянта, щодо порушення права на захист , зокрема, не опитування свідка,що призвело до прийняття невірного рішення по справі судом, першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає достатнім поновлення порушених прав позивача, шляхом скасування спірної постанови.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування постанови суду першої інстанції з частковим задоволенням позовних вимог.

Керуючись статтями 250, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 03 червня 2019 року задовольнити частково.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 03 червня 2019року у справі № 425/778/19- скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до поліцейського роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Луганській області рядового поліції Верезія Сергія Валерійовича, поліцейського роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Луганській області рядового поліції Пішого Володимира Івановича про скасування рішення суб`єкта владних повноважень задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серії ЕАВ № 958520 від 02 березня 2019 року, складену відносно ОСОБА_1 .

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Постанова суду апеляційної інстанції прийнята 02 липня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей

Т.Г. Гаврищук

І.В. Геращенко