Справа № 200/40/19-а
Суддя: Абдукадирова К.Е.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2019 р. Справа№200/40/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Абдукадирової К.Е., при секретарі судового засідання Синовят Н.С.,

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1. - особисто,

від відповідача - Бородих І.О. - за дов.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )

до Слов`янського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна-3, )

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

02 січня 2019 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Слов`янського об`єднаного Управління Пенсійного Фонду України Донецької області, в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Слов`янського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не зарахування до страхового стажу періодів навчання в технічному училищі № 12 м. Сніжне, Донецької області;

- зобов`язати Слов`янське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до страхового стажу періоди навчання в технічному училищі № 12 м. Сніжне, Донецької області з 10 листопада 1975 року по 15 липня 1977 року.

Ухвалою суду від 08 січня 2019 року адміністративну справу прийнято до провадження. Ухвалою від 06 лютого 2019 року суд вирішив розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

05 березня 2019 року у справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 05 квітня 2019 року. 05 квітня 2019 року провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 04 липня 2019 року провадження у справі поновлено та проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у вересні 2018 року звернувся до Слов`янського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії на умовах передбачених ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", надавши наступні документи: заяву про призначення пенсії № 18022 від 27.09.2018р., копію паспорту та ІПН, копію трудової книжки НОМЕР_2 від 01.05.1978р.

Проте, рішенням № 51 від 07 листопада 2018 року відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, оскільки не зараховано період навчання в технічному училищі № 12 м. Сніжне, Донецької області з 10 листопада 1975 року по 15 липня 1977 року. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його конституційні права.

В установлений судом строк відповідачем через відділ документообігу та архівної роботи Донецького окружного адміністративного суду були надані заперечення на адміністративний позов позивача, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог.

Свою позицію відповідач вмотивовував тим, що пенсія за віком призначається відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менш ніж 25 років. Вказує, що згідно з наданими документами страховий стаж позивача складає 24 роки 00 місяців 29 днів. До страхового стажу позивача не зараховано період навчання в технічному училищі № 12 м. Сніжне, Донецької області з 10 листопада 1975 року по 15 липня 1977 року, оскільки довідка про навчання видана організацією, яка знаходиться на тимчасово окупованій території, у зв`язку з чим відсутні підстави для зарахування періоду навчання з 10.11.1975р.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 позивач до укладання шлюбу мала прізвище ім`я та по батькові - ОСОБА_1 (а.с. 12).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, 26 лютого 1983 року за актовим записом № 152 позивач зареєструвала шлюб та обрала прізвище ОСОБА_1 (а.с. 14).

Судом встановлено, що у трудовій книжці серії НОМЕР_5 відсутні відповідні записи про навчання позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, довідки від 03 серпня 2018 року № 463, яка видана ОСОБА_1 , остання дійсно була зарахована до Технічного училища № 12 за професією «Фотограф з умінням здійснювати ремонт фотоапаратури» в період з 10 листопада 1975 року по 15 липня 1977 року про що був виданий диплом № 879 (а.с. 22).

Судом встановлено, що позивач у вересні 2018 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". До заяви були додані - заява про призначення пенсії № 18022 від 27.09.2018р., копію паспорту та ІПН, копію трудової книжки НОМЕР_2 від 01.05.1978р. (а.с. 43-47).

07 листопада 2018 року за результатами розгляду вказаної заяви відповідачем було прийняте рішення про відмову в призначенні пенсії № 51 (а.с. 42).

В обґрунтування спірного рішення відповідач зазначив, що пенсія за віком призначається відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менш ніж 25 років. Вказує, що згідно з наданими документами страховий стаж позивача складає 24 роки 00 місяців 29 днів. До страхового стажу не зараховано період навчання позивача у технічному училищі № 12 м. Сніжне, Донецької області з 10 листопада 1975 року по 15 липня 1977 року, оскільки у трудовій книжці відсутній відповідний запис про навчання, а довідка про навчання видана організацією, яка знаходиться на тимчасово окупованій території.

Таким чином, спірним питанням цієї справи є не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання у технічному училищі № 12 м. Сніжне, Донецької області з 10 листопада 1975 року по 15 липня 1977 року.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV).

Відповідно до статті 26 Закону № 1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно преамбули Закону України "Про пенсійне забезпечення", цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положенням частини 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Стаття 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зазначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Як передбачено статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 1993 року № 637 прийнятий Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, в якому в пункті 1.2 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами.

Питання подання документів для призначення (перерахунку) пенсій регулюються Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-ІV, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846.

Як встановлено пунктом 4.7. Порядку № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Суд вважає необґрунтованою відмову відповідача щодо не зарахування періодів роботи позивача, які зазначені у трудовій книжці та у Індивідуальних відомостях про застраховану особу, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Суд погоджується, що відповідно до частини 3 статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Однак, провести перевірку достовірності документів не має можливості тому, що підприємства знаходяться на непідконтрольній українській владі території і не здійснили перереєстрацію юридичної адреси на підконтрольну України територію.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі - Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Проте, суд зауважує, що відсутність можливості проведення перевірки не може позбавляти позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань призначення пенсії за віком.

Щодо неврахування періоду навчання позивача у технічному училищі № 12 м. Сніжне, Донецької області з 10 листопада 1975 року по 15 липня 1977 року, суд зазначає наступне.

До спірних правовідносин слід застосовувати "намібійські винятки" Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі №235/2357/17 (адміністративне провадження №К/9901/2383/17).

За встановлених обставин, суд дійшов висновку про те, що позивачем документально підтверджено період його навчання у технічному училищі № 12 м. Сніжне, Донецької області з 10 листопада 1975 року по 15 липня 1977 року.

Як передбачено частиною 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку що, повідомляючи позивачу про відмову в призначенні пенсії, управління діяло без врахування всіх істотних обставин, внаслідок чого позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За приписами статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії", ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем "Молдавської Республіки Придністров`я". Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах "Пічкур проти України", "Ілашку та інші проти Молдови та Росії" як джерело права відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини". Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14, та в силу статті 6 КАС України враховується судом при розгляді даної справи.

Наведені вище обставини свідчать про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання як пенсійне забезпечення особи, яке гарантується статтею 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами 2 другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормами частини 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду,може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Нормами статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. З аналізу вищезазначених правових норм суд дійшов висновку, що відповідач своїми діями не забезпечив справедливої рівноваги, запобігаючи несприятливим наслідкам, які можуть виникнути після прийняття такого рішення для захисту основоположних прав конкретної особи, використовуючи свої функції, покладені статтею 19 Конституції України.

За таких обставин та з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку щодо задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

Водночас, з урахуванням приписів статей 9 та 245 КАС України суд вважає, що достатнім способом захисту прав позивача буде визнання протиправними дій Слов`янського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не зарахування до страхового стажу періодів навчання в технічному училищі № 12 м. Сніжне, Донецької області; скасування рішення Слов`янського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області від 07 листопада 2018 року № 51 «Про відмову в призначенні пенсії»; зобов`язання Слов`янського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 вересня 2018 року № 18022 з урахуванням періоду навчання в технічному училищі № 12 м. Сніжне, Донецької області з 10 листопада 1975 року по 15 липня 1977 року та з урахуванням висновків суду.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями статті 139 КАС України при задоволенні позову судові витрати покладаються на відповідача. Позивачем був сплачений судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп. відповідно до квитанції від 26 грудня 2018 року.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Слов`янського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна-3, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Слов`янського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не зарахування до страхового стажу періодів навчання в технічному училищі № 12 м. Сніжне, Донецької області з 10 листопада 1975 року по 15 липня 1977 року.

Скасувати рішення Слов`янського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області від 07 листопада 2018 року № 51 «Про відмову в призначенні пенсії».

Зобов`язати Слов`янське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 вересня 2018 року № 18022 з урахуванням періоду навчання в технічному училищі № 12 м. Сніжне, Донецької області з 10 листопада 1975 року по 15 липня 1977 року та з урахуванням висновків суду.

Стягнути з Слов`янського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна-3, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 04 липня 2019 року. Повний текст рішення виготовлений та підписаний 04 липня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Е. Абдукадирова