Справа № 826/6378/18
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2019-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

24 червня 2019 року м. Київ № 826/6378/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Чудак О.М., за участю секретаря судового засідання Шарій А.А., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача Сидорук К.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України про визнання дій протиправними, скасування розпоряджень,

встановив:

ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України про скасування розпорядження від 23 березня 2018 року №32.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 травня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2018 року продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

10 липня 2018 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла заява позивача про зміну предмету позову, в якій ОСОБА_1 просив суд:

- визнати дії начальника Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради Корната Володимира Володимировича щодо винесення ним розпорядження "Про створення комісії по факту, який стався 23 лютого 2018 року" від 03 березня 2018 року №25, - протиправними;

- скасувати розпорядження начальника Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради "Про створення комісії по факту, який стався 23 лютого 2018 року" від 03 березня 2018 року №25 як незаконне;

- визнати дії першого заступника начальника Управління - Глухова Сергія Анатолійовича; заступника начальника Управління Нестерука Ігоря Анатолійовича ; заступника начальника Управління - Лазарчука Романа Вікторовича; начальника відділу утримання будинків та прибудинкових територій №1 - Верцімагу Ірини Володимирівни ; начальника відділу експлуатації та ремонту технологічного обладнання - Павлюка Ігоря Петровича ; начальника відділу кадрів - Шалун Людмили Володимирівни ; заступника начальника відділу організації виробництва та договірно-правової роботи - Павлика Олександра Миколайовича , які згідно розпорядження від 03 березня 2018 року №25 були у складі комісії, - протиправними;

- визнати дії начальника Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради Корната Володимира Володимировича щодо винесення ним розпорядження від 23 березня 2018 року №32 "Про оголошення догани ОСОБА_1 " - протиправними;

- скасувати розпорядження начальника Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради Корната Володимира Володимировича "Про оголошення догани ОСОБА_1 " від 23 березня 2018 року №32 як незаконне.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2018 року провадження у справі закрито, оскільки суд дійшов висновку, що спір у даній справі не є публічно-правовим, а тому не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2018 року ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2018 року скасовано, а справу передано для продовження розгляду до суду першої інстанції. Колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про можливість розгляду вказаного спору в порядку адміністративного судочинства, оскільки позивач прийняв присягу державного службовця після проходження конкурсного відбору та призначення на посаду завідувача сектору зеленого господарства Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України, а трудова книжка не містить записів, які б спростовували факт перебування позивача на державній службі, тобто факт не перебування останнього на державній службі не спростовано належними доказами.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2018 року адміністративну справу №826/6378/18 прийнято до провадження та призначено до розгляду.

19 лютого 2019 року представником відповідача до суду подано клопотання про закриття провадження у справі.

В засіданні 24 червня 2019 року представник відповідача просила клопотання задовольнити та закрити провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Позивач та його представник проти закриття провадження заперечували, стверджували, що посада позивача відноситься до посад державної служби, а тому відносини у даному спорі є публічно-правовими та мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Суд, розглянувши подане клопотання, заслухавши думку сторін, при його вирішенні виходив з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Змістом статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (рішення у справі "Занд проти Австрії"). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися "судом, встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Так, відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням ним владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Разом з тим, варто враховувати, що хоча публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад, в якому обов`язковою є участь суб`єкта владних повноважень, все ж таки сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких саме прав особа звернулася до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом керівника по Управлінню адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної ради України від 07 лютого 2007 року №31 позивач призначений на посаду завідувача сектору зеленого господарства, як такий, що пройшов конкурсний відбір.

07 лютого 2007 року ОСОБА_1 прийняв присягу державного службовця та йому присвоєно сьомий ранг державного службовця, а наказами керівника по Управлінню адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної ради України від 20 лютого 2009 року №47 та від 19 грудня 2011 року №328 позивачу присвоєно 6 та 5 ранг державного службовця відповідно.

19 травня 2016 року згідно з наказом керівника по Управлінню адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної ради України від 19 травня 2016 року №143 ОСОБА_1 призначено порядком переведення на посаду завідувача сектору зеленого господарства відділу господарського обслуговування будинків по АДРЕСА_1, АДРЕСА_2.

В подальшому, постанова Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2013 року №703 "Про віднесення деяких посад працівників органів державної влади, інших державних органів, установ до відповідних категорій посад державних службовців та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України", додаток 1-1 до якої визначав належність посади завідувача сектору Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України до четвертої категорії державних службовців, втратила чинність з 06 серпня 2016 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2016 року №465.

Розпорядженням по Управлінню адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України від 07 жовтня 2016 року №105 "Про введення структури та штатних розписів Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України" введено в дію структуру Управління адміністративними будинками Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України; штатний розпис працівників Управління справами Апарату Верховної Ради України, які виконують функції з обслуговування; штатний розпис робітників Управління адміністративними будинками Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України, які виконують функції з обслуговування, зайнятих обслуговуванням адміністративних будинків Верховної Ради України.

Пунктом 2 вказаного розпорядження передбачено закріпити на підставі затвердженої структури та штатного розпису працівників Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України, які виконують функції з обслуговування Управління та штатного розпису робітників Управління справами Апарату Верховної Ради України, які виконують функції з обслуговування, зайнятих обслуговуванням адміністративних будинків Верховної Ради України, зокрема, за відділом утримання будинків та прибудинкових територій №1 будинку по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2.

Окрім того, пунктом 3 вказаного розпорядження відділу по роботі з кадрами та з питань державної служби доручено: в межах затвердженого штатного розпису працівників Управління справами Апарату Верховної Ради України, які виконують функції з обслуговування, повідомити працівників про зміни в структурі та штатному розписі, про наступне припинення державної служби та зміну істотних умов праці в порядку, передбаченому статтею 32 Кодексу законів про працю України; запропонувати працівникам переведення на іншу роботу та здійснити таке переведення згідно чинного законодавства.

Судом після повернення за результатами розгляду в суді апеляційної інстанції даної справи, додатково витребувано у відповідача матеріали особової справи позивача та відповідно встановлено, що в матеріалах особової справи міститься повідомлення працівника Управління справами Апарату Верховної Ради України ОСОБА_1 про зміну істотних умов праці, з яким позивач ознайомлений під підпис 12 жовтня 2016 року. У вказаному повідомленні ОСОБА_1 замість посади завідувача сектору зеленого господарства відділу господарського обслуговування будинків по АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 запропоновано посаду завідувача сектору зеленого господарства відділу утримання будинків та прибудинкових територій №1 будинку по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2.

В матеріалах справи також міститься заява позивача від 09 грудня 2016 року про переведення на посаду завідувача сектору зеленого господарства відділу утримання будинків та прибудинкових територій №1 будинку по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 і наказ першого заступника начальника по Управлінню адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної ради України від 12 грудня 2016 року №312 про переведення ОСОБА_1 з 12 грудня 2016 року з посади завідувача сектору зеленого господарства відділу господарського обслуговування будинків по АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 на посаду завідувача сектору зеленого господарства відділу утримання будинків та прибудинкових територій №1 будинку по АДРЕСА_1, АДРЕСА_2.

Так, з даного наказу вбачається, що підставою для його прийняття стала зміна правового статусу окремих категорій працівників Управління (втрата статусу державних службовців), а також розпорядження по Управлінню справами Апарату Верховної Ради України від 06 жовтня 2016 року №104 та введення в дію штатного розпису працівників Управління адміністративними будинками Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України, які виконують функції з обслуговування (розпорядження по Управлянню від 07 жовтня 2016 року).

З наказом по Управлінню адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної ради України від 12 грудня 2016 року №312 позивач ознайомлений 14 грудня 2016 року, про що свідчить його підпис у даному наказі.

Окрім того, варто зазначити, що постанова Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року №15 не відносить посаду позивача до державної служби, а лише визначає питання оплати праці працівників державних органів та вказує на відмінності в оплаті праці працівників Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України від оплати праці державних службовців.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що дійсно позивач приймав присягу державного службовця, йому присвоювався відповідний ранг, однак на момент виникнення спірних правовідносин посада завідувача сектору зеленого господарства відділу утримання будинків та прибудинкових територій №1, яку обіймав ОСОБА_1 , не належала до посад державної служби, що підтверджується вищенаведеними доказами, а тому перебування у трудових відносинах з Управлінням адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України не є проходженням публічної служби.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про державну службу" державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Разом з тим, відповідно до пункту 15 частини третьої статті 3 Закону України "Про державну службу" дія цього Закону не поширюється на працівників державних підприємств, установ, організацій, інших суб`єктів господарювання державної форми власності, а також навчальних закладів, заснованих державними органами.

Таким чином, правила проходження та припинення державної служби, регламентовані вказаним Законом, не поширюються на посаду, яку обіймав ОСОБА_1 .

Окрім того, суд враховує, що питання визначення юрисдикції спорів ОСОБА_1 до Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України про визнання дій протиправними, скасування розпоряджень, вже були предметом судового розгляду.

Так, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 жовтня 2018 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року, ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження у справі №826/13068/18 за його позовом до Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, та роз`яснено позивачу його право звернення з таким позовом в порядку цивільного судочинства.

У постанові від 28 листопада 2018 року колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду зазначила, що зі змісту посадової інструкції завідувача сектору зеленого господарства відділу утримання будинків та прибудинкових територій №1, затвердженої першим заступником начальника Управління адміністративними будинками 12 жовтня 2016 року, завідувач сектору належить до професійної групи "Керівники", є штатним співробітником сектору зеленого господарства відділу утримання будинків та прибудинкових територій №1, призначається на посаді і звільняється з посади наказом начальника Управління у встановленому трудовим законодавством порядку. Завідувач сектору підпорядковується безпосередньо начальнику відділу утримання будинків та прибудинкових територій №1 та заступнику начальника цього відділу. Згідно положень даної посадової інструкції за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, передбачених даною посадовою інструкцією, несе відповідальність у межах, визначених трудовим законодавством. Більше того, зі змісту Положення про Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України, затвердженого розпорядженням по Управлінню справами Апарату Верховної Ради України від 20 березня 2018 року №14, вбачається, що Управління, будучи складовою майнового комплексу, що забезпечує діяльність Верховної Ради України, є юридичною особою публічного права, створене з метою належного утримання та експлуатації адміністративних будинків Верховної Ради України, об`єктів спеціального та соціального призначення, споруд, іншого нерухомого майна, а також інженерних комунікацій і обладнання, що знаходиться на його балансі або перебувають у користуванні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що посада завідувача сектору зеленого господарства відділу утримання будинків та прибудинкових територій №1, яку обіймав ОСОБА_1 , не належить до посад державної служби у розумінні Закону України "Про державну службу", оскільки у межах її проходження останній не здійснював встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій державного органу.

Ухвалою Верховного Суду від 08 січня 2019 року позивачу відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі №826/13068/18, оскільки суд дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою, а застосовування пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України судом першої інстанції є очевидним та не викликає розумних сумнівів щодо його застосування чи тлумачення.

З огляду на вищевикладене, Верховний Суд в ухвалі від 08 січня 2019 року підтвердив, що посада завідувача сектору зеленого господарства відділу утримання будинків та прибудинкових територій №1 Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України, не відноситься до публічної служби, а тому оскаржувані дії та рішення не можуть бути предметом оцінки адміністративного суду.

Окрім того, варто звернути увагу, що в провадженні Печерського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа №757/3096/19-ц за позовом ОСОБА_1 до Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України про визнання дій начальника Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України Корната Володимира Володимировича протиправними, скасування розпорядження начальника Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України Корната Володимира Володимировича від 25 червня 2018 року №75, скасування доручення заступника начальника Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України Лазарчука Романа Вікторовича від 23 травня 2018 року та про скасування актів від 23 травня 2018 року, 29 травня 2018 року, 04 червня 2018 року.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 18 лютого 2019 року у справі №757/3096/19-ц в задоволені клопотання ОСОБА_1 про передачу за підсудністю цивільної справи №757/3096/19-ц відмовлено, оскільки суд дійшов висновку, що позивач не перебуває на публічній службі, отже даний спір не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з частиною другою статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

За приписами частини першої статті 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Так, за правилами пункту 1 частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи викладене, за суб`єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду місцевим загальним судом в порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а відповідачем не понесено витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 238, 248, 250, 256 КАС України,

ухвалив:

Клопотання представника відповідача задовольнити.

Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України про визнання дій протиправними, скасування розпоряджень, - закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені статтями 293, 295- 297 цього ж Кодексу.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст ухвали складено 02 липня 2019 року.

Суддя О.М. Чудак