Справа № 826/6611/17
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 липня 2019 року № 826/6611/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Арсірія Р.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної казначейської служби України в місті Києві Державної казначейської служби України
провизнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

прийняв до уваги таке:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві, в якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві щодо тривалого невиконання постанови Солом`янського районного суду м. Києва № 2-а-2739/11 від 01.06.2011 про стягнення коштів з Управління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва на користь ОСОБА_1 для виконання; постанови Солом`янського районного суду м. Києва № 2-а-2740/11 від 07.06.2011 про стягнення коштів з Управління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва на користь ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві відповідно до п. п. 1,2 ст. 5 Закону України від 05.06.2012 № 4901-VI здійснити нарахування по вказаним судовим справам на користь ОСОБА_1 сум інфляції та компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду;

стягнути з Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві належні ОСОБА_1 за рішеннями судів кошти, з урахуванням інфляції за 2011-2017 роки та компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу;

в резолютивній частині рішення зобов`язати відповідача виконати постанову суду негайно.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.06.2017 відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання 21.09.2017 представник ДКСУ не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла на момент постановлення ухвали), якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла на момент постановлення ухвали), суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Разом з тим, ухвалою суду від 05.06.2019 залучено до участі у справі в якості другого відповідача Державну казначейську службу України, надано 10 -денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву.

Згідно повідомлення про вручення копію ухвали разом з позовними матеріалами ДКС України отримало 07.06.2019, однак станом на час розгляду справи відзиву на позовну заяву не подано.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність щодо невиплати грошових коштів на виконання судових рішень, які набрали законної сили. Крім того, позивачка просила зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу суму індексу інфляції та компенсацію за затримку виконання судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідач 1 проти задоволення позовних вимог заперечив. Посилався на те, що судові рішення виконуються в порядку черговості в межах коштів, передбачених бюджетною програмою. Виплати належних позивачу грошових коштів на виконання судових рішень здійснені після надходження відповідних бюджетних асигнувань. Вважає, що бездіяльність відповідачами допущена не була, оскільки виплати здійснюються по мірі надходження коштів.

Відповідач 2 відзиву на позовну заяву не надав.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Відповідно до судових рішень, які набрали законної сили, позивачу присуджено виплату грошових коштів, а саме:

-постанова Солом`янського районного суду міста Києва від 07.06.2011№ 2-а-2740/11;

- постанова Солом`янського районного суду міста Києва від 01.06.2011№ 2-а-2739/11.

Вказані судові рішення були направлені до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві для виконання.

Суд встановив, що ГУ ДКСУ виконало вищезазначені судові рішення. Так, відповідачем надано до матеріалів справи докази виплати ОСОБА_1 грошових коштів на виконання судових рішень, а саме:

-постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 07.06.2011№ 2-а-2740/11;

- постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 01.06.2011№ 2-а-2739/11.

ОСОБА_1 на виконання вищезазначених судових рішень виплачено грошові кошти на загальну суму 46445,45 грн.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві щодо тривалого невиконання рішень судів, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та частиною 2 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (який набрав чинності з 05.10.2016) визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Положеннями частини 1 статті 2 та частини 1 статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 №4901-VI встановлено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно із пунктом 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Заборгованість погашається в такій черговості: у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника; у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами; у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", інвентаризації та погашення заборгованості за такими судовими рішеннями врегульований постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою" від 03.09.2014 №440.

Згідно із пунктом 2 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 № 845 (далі - Порядок № 845) під "безспірним списанням" розуміються операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання рішень про стягнення коштів Казначейством та його територіальними органами без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Відповідно до абзацу 1 пункту 25 Порядку № 845, безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. Проведення платежів за його платіжними дорученнями здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку.

Пунктом 33 вказаного Порядку передбачено, що у разі коли судове рішення стосується спорів фізичних осіб із суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг або судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку, орган Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості згідно з підпунктом 1 пункту 47 цього Порядку.

Процедура безспірного списання коштів з державного бюджету за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів визначена пунктами 47-52 Порядку.

Безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством України відповідно до пункту 47 Порядку №845 на підставі поданих органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника.

Тобто, безспірне списання коштів за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів здійснюється у разі неможливості здійснити таке списання відповідно до пункту 24 Порядку №845.

Відповідно до пункту 48 Порядку №845 для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі України відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей.

Пунктом 49 Порядку №845 також закріплено, що у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Матеріали справи свідчать про те, що Головне управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві передало ГУ ДКС України у м. Києві пакет документів, згідно акту №1 приймання-передавання за 1-ий квартал 2015 року, а саме: -постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 07.06.2011№ 2-а-2740/11; постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 01.06.2011№ 2-а-2739/11. Вказані постанови щодо стягнення з УПФУ у Солом`янському районі м. Києва на користь ОСОБА_1 коштів.

Суд встановив, що ГУ ДКС України у м. Києві вказані судові рішення прийнято на облік для виконання за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504040 "Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою". В подальшому інформацію щодо акту №1 приймання-передавання з 1-ий квартал 2015 року було внесено відповідачем до прикладної програми забезпечення "Про формування інформації про виконання судових рішень" (витяг з якої наявної у матеріалах справи).

Відповідно до частини 4 статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

У відповідності до частини 1 статті 25 Бюджетного кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Отже, обов`язок саме Державної казначейської служби України та її територіальних органів виконувати рішення суду про стягнення коштів з державного чи місцевого бюджету шляхом їх безспірного списання на підставі рішення суду визначений положеннями законодавства України.

Суд встановив, що ОСОБА_1 надала всі необхідні документи для виконання судових рішень (постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 07.06.2011№ 2-а-2740/11; постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 01.06.2011№ 2-а-2739/11) до ГУ ДКС України у м. Києві від органу державної виконавчої служби судових рішень у справах про стягнення з державних органів коштів на користь позивача, та їх виконання спливло декілька років, що свідчить про порушення відповідачем 2 граничних строків виконання судових рішень та допущення відповідачем бездіяльності при виконанні цих рішень судів щодо стягнення коштів на користь ОСОБА_1 .

Суд відхиляє посилання відповідача 1 на те, що абзац 2 підпункту 1 пункту 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України та пункт 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845, передбачене безспірне списання коштів державного бюджету за черговістю надходження таких рішень та в межах бюджетних асигнувань, у зв`язку з наступним, оскільки, положеннями частини 4 статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та положень абзацу 2 пункту 48 Порядку №845 щодо строку перерахування коштів, законодавцем визначені чіткі часові межі виконання рішень суду. У будь-якому разі черговість здійснення перерахування коштів стягувачу за рішенням суду повинна узгоджуватися з такими приписами закону й рішення судів можуть виконуватися за чергою, однак, у тримісячний строк.

Також суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини, який у рішенні від 08.11.2015 у справі "Кечко проти України" зазначив, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

У зв`язку з цим посилання на те, що на виконанні в органі Казначейства перебуває судових рішень на значно більшу суму, ніж було виділено законами України про Державний бюджет України на 2015-2017 роки також відхиляються судом як необґрунтовані.

Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача 2 щодо тривалого невиконання судових рішень.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити нарахування відповідно до судових рішень, які набрали законної сили, сум інфляції і сум компенсації за втрату позивачем частини доходів у зв`язку із порушенням строку перерахування коштів за рішеннями суду, суд зазначає наступне.

Стаття 5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" передбачає, у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахувала кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Аналогічно в пункті 50 Порядку №845 встановлено, що за порушення встановленого законом строку перерахування коштів компенсація нараховується Казначейством, якщо боржником є державний орган.

Компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів.

У рішенні (постанові) про виплату компенсації зазначаються: назва і дата видачі виконавчого документа, найменування органу, що його видав; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), код згідно з ЄДРПОУ або податковий номер (для юридичних осіб), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) або серія і номер паспорта для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття такого номера, реквізити рахунків стягувача і боржника; дата надходження документів та відомостей, необхідних для перерахування коштів, дата закінчення встановленого законом строку для перерахування коштів, дата перерахування коштів стягувачу; строк прострочення платежу; реквізити рахунка, з якого здійснюється безспірне списання; спосіб перерахування коштів стягувачу; сума нарахованої компенсації.

Рішення про виплату компенсації затверджується Головою Казначейства, а постанова - керівником органу державної виконавчої служби.

З наведених вище положень та пунктів 33 і 47 Порядку №845, норм частини 1 статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", вбачається, що відповідальним за виконання судових рішень, що гарантовані державою, якими є постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 07.06.2011№ 2-а-2740/11; Солом`янського районного суду міста Києва від 01.06.2011№ 2-а-2739/11, а також виплати компенсації стягувачу, у разі неперерахування коштів за рішенням суду, є саме Державна казначейська служба України (Казначейство), яка є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання Державної казначейської служби України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію в розмірі трьох відсотків річних за період невиплати позивачу суми грошових коштів на виконання судових рішень.

Щодо позовної вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат у зв`язку з невиконанням грошових зобов`язань за час прострочення виконання грошового зобов`язання, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 Цивільного кодексу України. Відтак, приписи розділу І книги 5 Цивільного кодексу України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України).

Отже, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Таким чином, з урахуванням наведених норм, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача грошового зобов`язання в зв`язку з невчасним виконанням рішення суду індексу інфляції за період невиплати грошових коштів на виконання судових рішень.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палата Верховного Суду України від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо позовної вимоги про звернення рішення суду до негайного виконання, суд зазначає, що дана адміністративна справа не належить до справ, рішення у яких підлягає негайному виконанню, відповідно до положень статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України. Враховуючи предмет спірних правовідносин, суд не вбачає підстав для звернення даного рішення до негайного виконання.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, а також доводи стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково.

Керуючись положеннями статей 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2.Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві та Державної казначейської служби України щодо тривалого невиконання постанови Солом`янського районного суду м. Києва № 2-а-2739/11 від 01.06.2011 про стягнення коштів з Управління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва на користь ОСОБА_1 для виконання; постанови Солом`янського районного суду м. Києва № 2-а-2740/11 від 07.06.2011 про стягнення коштів з Управління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва на користь ОСОБА_1 ;

3. Зобов`язати Держану казначейську службу України відповідно до п. п. 1,2 ст. 5 Закону України від 05.06.2012 № 4901-VI здійснити нарахування по вказаним судовим справам на користь ОСОБА_1 сум інфляції та компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду;

4. Стягнути з Державної казначейської служби України належні ОСОБА_1 за рішеннями судів кошти, з урахуванням інфляції за 2011-2017 роки та компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу;

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ).

Відповідач 1: Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві (адреса: 01601, м. Київ, вул. Терещенківська, 11А, ).

Відповідач 2: державна казначейська служба України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ).

Суддя Р.О. Арсірій