Справа № 607/7344/19
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/5989/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Качмара В. Я., Старунського Д. М.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н. В.,

розглянувши у судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 квітня 2019 року (рішення ухвалено у м. Тернополі судом у складі головуючого судді Герчаківської О. Я., повний текст рішення виготовлений 19 квітня 2019 року) у справі № 607/7344/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Позивач просив поновити строк звернення до суду з адміністративним позовом та скасувати постанову серії ДПО 18 № 235478 від 28 лютого 2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої його, ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1020 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 квітня 2019 року позов задоволено.

Поновлено строк оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО 18 № 235478 від 28 лютого 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 грн.

Постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО 18 № 235478 від 28 лютого 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 грн скасовано та справу про адміністративне правопорушення закрито.

Рішення суду першої інстанції оскаржило Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного її вирішення. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки факт зупинки автомобіля позивача в забороненій для нього зоні підтверджується фотографіями, що долучені до відзиву, а також самим позивачем, який не заперечує факту зупинки.

Враховуючи те, що позивач здійснив зупинку на місці, яке призначено для транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 122 КУпАП апелянт вважає обгрунтованим.

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову позивачу в задоволенні позову.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів правомірності оскаржуваної постанови, якою до ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 1020 грн відповідно до частини 5 статті 122 КУпАП, тому така постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції погодитися не може та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує таке.

У справі встановлено, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО 18 № 235478 від 28 лютого 2019 року, ОСОБА_1 28 лютого 2019 року об 11 год. 00 хв., керуючи автомобілем ГАЗ 32213418, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Теребовля Тернопільської області по вул. Князя Василька здійснив зупинку безпосередньо на місці, яке позначено дорожнім знаком 5.38 для інвалідів, чим порушив пункт 8.4 «ґ» ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 5 статті 122 КУпАП.

У позовній заяві позивач стверджує, що 28 лютого 2019 року він рухався автомобілем ГАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Теребовля Тернопільської області. Здійснив зупинку в місці для стоянки транспортних засобів. До його автомобіля підійшов поліцейський та повідомив, що він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 5 статті 122 КУпАП, а саме здійснив зупинку на місці, яке призначено для транспортних засобів осіб з інвалідністю. Однак, дане місце не було позначено жодним знаком та не відповідає будівельним нормам України. Відповідно до цих норм, розміри місця для паркування транспортного засобу, якими керують особи з інвалідністю, повинні бути не менше ніж 6,0 м х 2,5 м і позначені знаком 5.38.1 до якого потрібно додавати табличку 7.17 «Інваліди». Також дане місце не було обладнано відповідним пандусом.

Відповідно до Закону України «Про дорожній рух», порядок дорожнього руху на території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

При цьому, абзацом 3 частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов`язаний вживати всіх можливих заходів до забезпечення безпечних умов для пересування найбільш уразливих учасників дорожнього руху - дітей, інвалідів, велосипедистів і людей похилого віку.

Відповідно до пункту 8.1 Правил дорожнього руху, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Колегія суддів бере до уваги, що дорожній знак це технічний засіб організації дорожнього руху, який має умовні позначення, символи, які інформують учасників дорожнього руху про умови руху, його особливості і необхідні режими, а також про маршрут руху. Перелік і класифікація дорожніх знаків і їх вимоги до учасників дорожнього руху встановлюються главою 33 ПДР, а їх умовний зовнішній вигляд Додатком № 1 до цих Правил.

Відповідно до пунктів 15.1, 15.2 ПДР, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

На місцях для паркування транспортних засобів, зазначених у частині 6 статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», не можуть бути розміщені інші транспортні засоби.

У разі паркування на місцях, призначених для паркування транспортних засобів, зазначених у частині 6 статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», інших транспортних засобів користувачі цих засобів несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з пунктом 5.38 ПДР знак «Місце для стоянки» застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів. Знак з літерою «Р» та символом даху застосовується для критих стоянок. Знак з літерою «Р» та символом автобуса застосовується для критих стоянок з можливістю пересадки на маршрутні транспортні засоби.

Пункт 7.17 ПДР передбачає табличку «Інваліди» до дорожнього знаку 5.38, яка означає, що дія знаку 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак «Інвалід» відповідно до вимог цих Правил.

Частиною 5 статті 122 КУпАП встановлено, що зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» - тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , не будучи особою з інвалідністю та не здійснюючи перевезення осіб з інвалідністю, здійснив зупинку свого транспортного засобу в зоні дії знаку 5.38 «Місце для стоянки» під яким було розміщено табличку 7.17 «Інваліди» та табличку 7.2.5, якою визначено напрямок та зону дії знаку (10 м). Вказане підтверджується фотографіями з місця події, що долучені відповідачем до відзиву на позовну заяву.

Крім того, сам позивач не заперечує факту зупинки свого транспортного засобу, однак стверджує, що місце для зупинки транспортних засобів осіб з інвалідністю не відповідає галузевим будівельним нормам України та не було позначено жодним знаком.

Однак, доводи позивача в частині невідповідності місця для стоянки галузевим будівельним нормам України нічим у справі не підтверджені, тому колегія суддів їх до уваги не бере.

Щодо позначення місця стоянки для осіб з інвалідністю відповідним знаком та табличками, то такі, як видно з поданих відповідачем фотографій, були встановлені відповідно до вимог ПДР.

Згідно з статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 23 КУпАП визначено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Позивач як водій транспортного засобу, повинен був виконувати встановлені діючим законодавством правила дорожнього руху. Відступати від виконання своїх обов`язків водій може лише в умовах дії непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву громадян.

Враховуючи те, що вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, які суд першої інстанції помилково вважав недопустимими та неналежними, постанова відповідача про притягнення позивача до відповідальності за частиною 5 статті 122 КУпАП та накладення на нього штрафу у розмірі 1020 грн є правомірною, тому не може бути скасована.

Доводи позивача щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам КУпАП та посилання на недотримання працівником поліції процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, а також в частині того, що відведене місце зупинки транспортних засобів для інвалідів не відповідає встановленим стандартам, не знайшли належного підтвердження в ході судового розгляду справи.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, що є підставою для його скасування та прийняття постанови про відмову в задоволенні позову з наведених вище мотивів.

Керуючись ст. 268, ст. 286, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 квітня 2019 року у справі № 607/7344/19 скасувати та прийняти постанову, якою ОСОБА_1 в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. М. Багрій
судді В. Я. Качмар
Д. М. Старунський