Справа № 814/1595/17
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 814/1595/17

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Димерлія О.О.,

- Єщенка О.В.,

за участю: секретар судового засідання - Уштаніт Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року, прийняту у складі суду судді Біоносенка В.В. в місті Миколаїв по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАЛ В» до Головного управління ДФС у Миколаївській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Термінал В» звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04 травня 2017 року: №, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 159068 грн.; №, яким зменшено суму податкового зобов`язання на суму 9078,33 грн. та податкового кредиту на суму 7780 грн.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАЛ В» задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області від 04 травня 2017 року № та № .

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі. Апелянт зазначив, що аналіз норм права, якими врегульовані спірні правовідносини та фактичні обставини справи не дають підстав вважати позов таким, що є обґрунтованим.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ГУ ДФС у Миколаївській області вказує, що до перевірки не було надано карантинних сертифікатів, фіто санітарних сертифікатів, сертифікатів про походження товару. Апелянт зазначає, що у наданих до перевірки товарно-транспортних накладних, отриманих від ТОВ «Лима ЮГ» наявні певні недоліки в оформленні, а також відсутність у контрагента позивача власних транспортних засобів та недостатню кількість трудових ресурсів. Апелянт також вказує, на невідповідність у номенклатурі придбаних та реалізованих товарів, що у сукупності, на думку апелянта свідчить про не підтвердження реальності здійснення господарських операцій.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року скасовано постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 18 квітня 2019 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал В» задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Терминал В» зареєстровано юридичною особою у Миколаївському міському управлінні юстиції 02.10.2013 року.

Основним видом діяльності ТОВ «Терминал В» є діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами, оптова торгівля фруктами і овочами та ін.

13.07.16 ТОВ «Терминал В» уклав договір купівлі-продажу №20 з ТОВ «Лима-Юг». На виконання цього договору у липні 2016 року ТОВ «Лима-Юг» поставило на адресу ТОВ «Терминал-В» 15000 кг яблука та 700 кг абрикос, на загальну суму 46680 гривень.

28.07.16 ТОВ «Терминал-В» перерахував на користь ТОВ «Лима-Юг» 46680 гривень, з них 7780 гривень податок на додану вартість. В свою чергу постачальник видав на адресу позивача товарну податкову та товарно-транспортну накладні.

В подальшому, придбані фрукти у ТОВ «Лима-Юг» позивач перепродав ПАТ «Виробниче об`єднання «Одеський консервний завод» та СП «Вітмарк-Україна».

Кошти, сплачені ТОВ «Лима-Юг» за зазначеним договором та отримані від ПАТ «Виробниче об`єднання «Одеський консервний завод», ТОВ «Терминал-Юг» врахував у власному податковому обліку.

26.09.16 ТОВ «Терминал В» уклав договір транспортного перевезення вантажів №17/2016 з ТОВ «АТП 199». На виконання цього договору у листопаді 2016 року сторонами підписано 5 актів здачі-приймання робіт (надання послуг) на загальну суму 639872,51 гривень.

В листопаді-грудні 2016 року ТОВ «Терминал-В» перерахував на банківський рахунок ТОВ «АТП 1996» 767847 гривень, з них 127974,51 грн. податок на додану вартість. В свою чергу перевізник видав на адресу позивача податкову та товарно-транспортну накладні.

Кошти, сплачені ТОВ «АТП 1996» за зазначеним договором врахував у власному податковому обліку.

В період з 30.03.17 по 05.04.17 ГУ ДФС України провело документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Терминал В» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Лима-Юг» та ТОВ «АТП 1996», за результатами якої складено Акт «№245/14-29-14-08/38922309 від 12.04.17.

Під час перевірки податківці дійшли висновку, що ТОВ «Терминал В» в порушення ст.ст.185, 188, 198, 200 ПК України врахувало у своєму податковому обліку в якості податкового кредиту 127974 гривень за листопад 2016 року, сплачених на користь ТОВ «АТП 1996», 7780 гривень за липень 2016 року, сплачених на користь ТОВ «Лима-Юг», в якості податкових зобов`язань 9078,33 гривень, отриманих від ПАТ «Виробниче об`єднання «Одеський консервний завод» та СП «Вітмарк-Україна» за проданий товар за липень 2016 року.

Такі висновку у Акті перевірки обґрунтовані тим, що у товарно-транспортних накладних, отриманих від ТОВ «Лима-Юг» не зазначені наступні позиції: реквізити автомобільного перевізника ПП «Транзит», реквізити посвідчень водії, які перевозили товар (ОСОБА_3 та ОСОБА_4.), пункти навантаження та розвантаження, вид пакувань. До того ж, згідно додатку 5 до декларації з ПДВ серед контрагентов ТОВ «Лима-Юг» та ТОВ «Термінал В» відсутній такий постачальник, як ПП «Транзит». В товарно-транспортній накладної №41 від 15.07.16 виписаній на перевезення яблук від ТОВ «Лима-Юг» на адресу позивача в якості пункту розвантаження зазначається - м. Миколаїв. А в товарно-транспортній накладеній №40 від 15.07.16, виписаній на перевезення яблук 15.07.16 від позивача до ПАТ «Виробниче об`єднання «Одеський консервний завод», в якості пункту навантаження зазначено - Миколаївська область. На думку ДФС, надані документи містять суперечливі відомості, що не дає можливість встановити маршрут перевезень та безпосереднього перевізника, неможливість підтвердити реальність надання транспортних послуг, а відповідно і факт руху товару. До того ж, відповідно до податкової звітності ТОВ «Лима-Юг» в нього відсутні належні матеріальні, фінансові та трудові ресурси для здійснення таких господарських операцій. Згідно відомостей з Єдиного реєстру податкових накладних встановлено, до ТОВ «Лима-Юг» у липні 2016 року придбав яблуко та абрикоси у ТОВ «АББАДОН». Разом з тим, у самого ТОВ «АББАДОН» відсутні надходження зазначених товарів, оскільки податковий кредит цього підприємства сформований за рахунок придбання мінеральної води, спортивного обладнання, взуття, інструменти, канцелярські товари, меблі. До перевірки на надано карантинні сертифікати, фітосанітарні сертифікати, сертифікати походження, довідки сільської ради або Держкомзему про наявність земельної ділянки, оренди паїв, реєстри закупівлі продукції та ін. З цього відповідач здійснив висновок про не можливість підтвердження факту реального здійснення господарської операції ТОВ «Терминал» із платником податків ТОВ «Лима-Юг» за період липень 2016 року.

Щодо ТОВ «АТП 1996» то відповідач зазначив в Акті перевірки, що у товарно-транспортних накладних не зазначені реквізити посвідчень водіїв, які перевозили товар (ОСОБА_5 , ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_8.), пункти навантаження. Зазначене, на думку відповідача, унеможливлює ідентифікацію безпосередніх осіб - виконавців перевезень, а також адреси пунктів навантаження, з яких перевозився товар. До того ж, згідно баз даних «НАІС ДДАІ» МВС України власниками транспортних засобів зазначених у товарно-транспортних накладних зазначені інші особи. Але, відповідно до звітів за формою №1ДФ «Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку» ТОВ «АТП 1996» не відображає дохід виплачений самозайнятим особами, що свідчить про відсутність факту отримання послуг перевезення або оренди. Також, відсутнє декларування власників автотранспорту у додатку №5 до декларації з ПДВ. Також, у підприємства ТОВ «АТП 1996» відповідно до податкової звітності відсутні основні засоби та інші необоротні активи, трудові ресурси. Отже, неможливо підтвердити реальність надання транспортних послуг ТОВ «АТП 1996» на адресу ТОВ «Термінал В».

04.05.2017 року уповноважена особа ГУ ДФС у Миколаївській області ухвалила податкове повідомлення-рішення № про збільшення ТОВ «Терминал В» суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 159968 гривень, з них 127974 гривень за основним зобов`язанням та 31994 гривень штрафу.

Крім того, уповноважена особа ГУ ДФС у Миколаївській області ухвалила податкове повідомлення рішення № без дати, про зменшення ТОВ «Терминал В» податкового зобов`язання за липень 2016 року на суму 9078,33 гривень та податкового кредиту на суму 7780 гривень.

Не погоджуючись із правомірністю податкових повідомлень-рішень № від 04.05.2017 року та №, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем доказів нереальності господарських операцій ТОВ «Терминал В» з ТОВ «Лима-Юг» та ТОВ «АТП 1996» не надано, а висновки, зроблені в Акті перевірки є бездоказовими. Суд першої інстанції дійшов висновку, що недостатність у постачальників позивача власних трудових чи матеріальних ресурсів, є лише приводом (сигналом) для більш ретельної перевірки (дослідження) їх діяльності. Самі по собі ці обставини не можуть бути підставами для позбавлення покупців цих підприємств права на віднесення сплачених на їх користь коштів до податкового кредиту та валових витрат. За висновками суду першої інстанції, за наявності всіх необхідних відповідно до Податкового кодексу України первинних документів (договори, акти приймання, товарні та податкові накладні, платіжні документи), що підтверджують право на податковий кредит, витрати і за відсутності доказів, які заперечують реальність господарських операцій, платник податків не може бути позбавлений права на цей податковий кредит та витрати.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Підпунктом 44.1 ст.44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, на підставі даних, не підтверджених документами.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999 року визначено загальне поняття та характеристика документу, на підставі якого виникає право та обов`язок в платника податків на формування показників податкової, бухгалтерської та фінансової звітності. Таким документом є первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинного документу встановлені ст. 9 цього ж Закону та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», на даних бухгалтерського обліку базуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності.

Отже, первинні документи по відображенню господарської операції є підставою й для податкового обліку.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи) врегульовано Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (далі -Положення).

Відповідно до п. п. 2.1., 2.2 п. 2 Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведенім. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи.

Таким чином, обов`язковою умовою для визнання та врахування витрат при обчисленні об`єкта оподаткування є здійснення цих витрат в межах провадження господарської діяльності та підтвердження цих витрат відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 цього Кодексу передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Виходячи зі змісту наведених вище норм законодавства, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у суб`єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції; наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства. При цьому, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем та суму бюджетного відшкодування.

Підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень слугувало згідно з Актом перевірки заниження податку на додану вартість та відсутність реальності господарських операцій по взаємовідносинам з контрагентами ТОВ «ЛИМА-ЮГ» та ТОВ «АТП 1996».

Разом з тим, колегією суддів досліджені надані позивачем договори з ТОВ «ЛИМА-ЮГ» та ТОВ «АТП 1996», та первинні документи, які складені під час виконання вказаних договорів.

Так, судом встановлено, що 13 липня 2016 року ТОВ «ЛИМА-ЮГ» (продавець) і ТОВ «ТЕРМІНАЛ В» (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 20, відповідно до якого продавець зобов`язався передати у власність покупцеві, а покупець зобов`язався прийняти від продавця товар, зазначений у накладних. (т.1 а.с. 74-75).

15 липня 2016 року ТОВ «ЛИМА-ЮГ» здійснив в адресу ТОВ «ТЕРМІНАЛ В» поставку яблук кількістю 15000,00 кг, про що свідчать: видаткова накладна №34 від 15.07.2016р (т.1 а.с. 76)., товарно-транспортна накладна №000041 від 15.07.2016р., податкова накладна №50 від 15.07.2016р. (т.1 а .с. 77), а ТОВ «ТЕРМІНАЛ В» прийняв вказаний товар та оплатив, що підтверджується рахунком на оплату №34 від 15.07.2016 року (т.1 а.с. 78), платіжним дорученням № 62 від 28.07.2016 року (т.1 а.с. 79), а також карткою рахунку 631 за 01.07.2016-30.07.2016 року по взаємовідносинам з ТОВ «ЛИМА-ЮГ» (т.2 а.с. 82).

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що 15.07.2016 року придбаний ТОВ «ТЕРМІНАЛ В» товар - яблука в кількості 14968 кг., на підставі договору поставки № 1051-е від 14.07.2016 року., відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця товар та оплатити його на умовах договору, був поставлений ПАТ «ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ «ОДЕСЬКИЙ КОНСЕРВНИЙ ЗАВОД», про що свідчать: договір поставки № 1051-е від 14.07.2016 року (т.1 а.с. 83-86), видаткова накладна №40 від 15.07.2016р. (т.1 а.с. 87), товарно-транспортна накладна від 15.07.2016р. (т.1 а.с. 88) а також картка рахунку 361 за 01.07.2016-30.07.2016 року по взаємовідносинам з ПАТ «ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ «ОДЕСЬКИЙ КОНСЕРВНИЙ ЗАВОД» (т.2 а.с. 80). Як вбачається з товарно-транспортної накладної від 15.07.2016р., поставка товару була здійснена ТОВ «ВИРОБНИЧА ФІРМА ДЗЕТА» на підставі договору №12 про надання транспортних послуг, укладеному між ТОВ «ТЕРМІНАЛ В» та ТОВ «ВИРОБНИЧА ФІРМА ДЗЕТА» 01.05.2016 року ( т.1 а.с. 90-91).

20 липня 2016р. ТОВ «ЛИМА-ЮГ» здійснено поставку ТОВ «ТЕРМІНАЛ В» абрикосів кількістю 700,00 кг, про що свідчать: видаткова накладна №38 від 20.07.2016р. (т.1 а.с. 96), товарно-транспортна накладна №000058 від 20.07.2016р. (т.1 а.с. 97), а ТОВ «ТЕРМІНАЛ В» прийняв вказаний товар та оплатив, що підтверджується рахунком на оплату №38 від 20.07.2016 року (т.1 а.с. 99), платіжним дорученням № 63 від 28.07.2016 року (т.1 а.с. 100).

20.07.2016 року придбаний ТОВ «ТЕРМІНАЛ В» абрикос в кількості 693,989 кг., підставі договору поставки сільськогосподарської сировини № ЦО 3167 від 25.08.2015 року, був поставлений Спільному підприємству «Вітмарк-Україна» в формі товариства з обмеженою відповідальністю, про що свідчать: договір поставки № ЦО 3167 від 25.08.2015р. (т.1 а.с. 101-105), видаткова накладна №41 від 20.07.2016р. рахунком на оплату №34 від 15.07.2016 року (т.1 а.с. 106), товарно-транспортна накладна №41 від 20.07.2016р. (т.1 а.с. 107-108), платіжне доручення № 11106 від 10.08.2016р. (т.1 а.с. 110) а також карткою рахунку 631 за 01.07.2016-30.07.2016 року по взаємовідносинам з ТОВ «ЛИМА-ЮГ» (т.2 а.с. 82).

Крім того, колегією суддів встановлено, що 26 вересня 2016 року, між ТОВ «ТЕРМІНАЛ В» (замовник) та ТОВ «АТП 1996» (перевізник) укладено договір транспортного перевезення вантажів № 17/2016, відповідно до якого перевізник зобов`язався здійснювати замовлення замовника з транспортного перевезення вантажів та надавати інші допоміжні послуги, пов`язані з перевезенням, а замовник зобов`язався приймати та сплачувати послуги перевізника на умовах, визначених цим договором. Здача-приймання послуг та належне виконання Перевізником умов даного Договору підтверджується пакетом документів, передбачених та оформлених згідно п.4.2. Договору (п. 2.15 Договору).

Умовами п. 4.2 Договору сторони визначили, що Замовник здійснює оплату за цим Договором з моменту отримання від Перевізника повного комплекту належним чином оформлених документів: рахунок-фактура, акт виконаних робіт, податкова накладна, товарно-транспортна накладна із відмітками про прийняття вантажу вантажоодержувачем (т.2 а.с. 8-14).

Судом встановлено, що 19 вересня 2016 року, ТОВ «ТЕРМІНАЛ В» (постачальник) уклав з ТОВ «Сандора» (покупець) договір поставки продукції № S-11-164. В межах вказаного договору, Позивач протягом листопада 2016 року за допомогою ТОВ «АТП 1996», здійснював поставку яблук на склад ТОВ «Сандора» про свідчать видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, податкові накладні, акти приймання с/г сировини та акти відбору проб (т.1 а.с. 116-187), а також карткою рахунку 361 за 01.11.2016-20.11.2016 року по взаємовідносинам з ТОВ «Сандора» (т.2 а.с. 71-78)

Як вбачається з матеріалів справи, поставлене ТОВ «Сандора» яблуко Позивач придбав у: ПАТ «Зелений Гай» на підставі договору купівлі-продажу №В-12/15 від 11.09.2016р.; ТОВ «СПП «Лана» на підставі договору купівлі-продажу №9/2016 від 16.09.2016р.; ПП «Фірма Езра» на підставі договору купівлі-продажу №19/2016 від 10.10.2016р.; ПП «Фаворит-ІІІ» на підставі договору купівлі-продажу №26/2016 від 26.10.2016р.; Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство «Агросвіт» і підставі договору купівлі-продажу №28/2016 від 28.10.2016р.; ТОВ «Торговий дім «Горностаіївський райагрохім» на підставі договору купівлі-продажу №30/2016 від 31.10.2016р.; ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ САД» на підставі договору купівлі-продажу №01-11.16 від 01.11.2016р.; Селянське фермерське господарство «Соломія» на підставі договору купівлі-продажу №31/2016 від 07.11.2016р., що підтверджується наявними в матеріалах справи договорами, видатковими та податковими накладними, платіжними дорученнями (т.1 а.с. 188-250, т.2 а.с. 1-7).

Судом встановлено, що за результатами наданих ТОВ «АТП 1996» транспортних послуг, сторони підписали акти здачі-приймання робіт (наданих послуг) №5 від 08.11.2016р., №6 від 08.11.2016р., №12 від 30.11.2016р. №13 від 30.11.2016р., №14 від 30.11.2016р.; перевізником видано податкову накладну №5 від 08.11.2016р. №6 від 08.11.2016р., №12 від 30.11.2016р., №13 від 30.11.2016р., №14 від 30.11.2016р. (т.1 а.с. 15024). Оплата послуг ТОВ «АТП 1996» підтверджується платіжними дорученнями №268 від 18.11.2016 р., №222 від 03.11.2016 року (т.2 а. с. 25-26), а також карткою рахунку 631 за 01.11.2016-10.11.2016 року по взаємовідносинам з ТОВ «АТП 1996» (т.2 а.с. 79).

Таким чином, у позивача наявні первинні документи щодо здійснення господарських операцій з ТОВ «ЛИМА-ЮГ» та ТОВ «АТП 1996» та відповідно наявність підстав для формування податкового кредиту по вказаній господарській операції.

Аналіз змісту Акту перевірки, свідчить про те, що податковий орган, фактично не дослідивши наявні у позивача первинні документи щодо формування податкового кредиту, вважає його формування неправомірним з посиланням на податкову інформацію щодо контрагентів позивача. Проте колегія суддів вважає, що податкова інформація може бути лише підставою для проведення перевірки позивача, проте ніяк не для висновків щодо порушення ним податкового законодавства, оскільки саме позивачем дотримано вимог податкового законодавства по господарським операціям з вказаними контрагентами. Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податків-покупця від дотримання його контрагентом податкової дисципліни та правильності ведення ним податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених господарських операцій, суб`єкт господарювання не може відповідати за порушення, допущені його контрагентом, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи. Позивачем надані всі документи, які свідчать про реальність здійснення господарської діяльності, а в Акті перевірки відсутні будь-які докази про причетність позивача до порушень допущених його контрагентами.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює посилання відповідача на відсутність у контрагентів позивача достатніх трудових ресурсів, складських приміщень для зберігання товару, оскільки сама по собі наявність або відсутність у контрагентів основних фондів, певної кількості персоналу, не можуть являтися вичерпними ознаками неправомірності вчиненої господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю. Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки; податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником. При цьому залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Зазначений висновок суду відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові по справі №2а/1770/3360/12 від 30.01.2018 року.

Відповідно до положень ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що навіть наявність акту перевірки відносно контрагента та зазначені в ньому обставини про порушення податкового законодавства контрагентом може бути підставою для застосування негативних наслідків для перевіряємого платника податків лише за умови прийняття податкового повідомлення-рішення відносно вказаного контрагента. В інших випадках такі дані заборонено застосовувати, що прямо зазначено у п.86.7 ст.86 ПК України. Таким чином, лише за наявності зібраних в установленому законодавством порядку доказів щодо причетності до порушень податкового законодавства контрагентом платника податків, такий платник податків може нести відповідальність за таки порушення.

Саме така позиція зазначена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 9 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України». У п.38 рішення зазначено: «На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів для запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б указували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань».

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Більш того, колегія суддів наголошує, що податкові накладні, які відповідно до п. 201.10 Податкового кодексу України є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, були видані позивачу та надавали право па формування відповідного податкового кредиту та їх юридична дійсність податковою інспекцією не оспорюється.

Також, податковим органом не оспорюється те, що і позивач, і його контрагенти на час укладання спірних правочинів були зареєстровані як платники податку на додану вартість, як вірно встановлено судом першої інстанції.

Крім того, правова позиція Верховного Суду від 12.06.2018 р. у справі №826/11879/13-а, вказує на те, що наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Щодо доводів апелянта про невідповідності у номенклатурі придбаних та реалізованих товарів, колегія суддів зазначає, що сам по собі факт невідповідності номенклатури придбаного контрагентом платника податку товару видам продукції, поставленої платнику, не може виступати свідченням безтоварності спірних операцій, позаяк стосується порядку обліку цим контрагентом здійснюваних ним операцій; при укладенні та виконанні господарських операцій платник не зобов`язаний перевіряти джерело походження товару, що поставляється в його адресу; чинним податковим законодавством не встановлено, що перевірка таких відомостей впливає на право платника на податковий кредит.

Подання платником усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не доведено, що такі відомості неповні, недостовірні та/або суперечливі.

Крім того колегія суддів вважає, що зазначені апелянтом недоліки у товарно-транспортних накладних, зокрема відсутність реквізитів автомобільного перевізника ПП «Транзит», реквізити посвідчень водії, які перевозили товар ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4.), пункти навантаження та розвантаження, вид пакувань, не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій проведених з контрагентами, натомість факт передання товару позивачеві та, відповідно, набуття права власності на нього, підтверджується належно оформленими видатковими накладними, які наявні в матеріалах справи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач, дотримуючись правил податкового законодавства, правомірно сформував податковий кредит за рахунок господарських операцій, яка здійснена відповідно до умов договорів з ТОВ «ЛИМА-ЮГ» та ТОВ «АТП 1996», що підтверджується первинними документами. При цьому висновки Акту перевірки щодо наявності ознак нереальності здійснення операцій у господарській діяльності контрагентів позивача, які фактично покладені в основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені жодними документами та доказами з боку відповідача, а тому таки висновки не є підставою для позбавлення позивача, як добросовісного платника податку, права на віднесення сплачених ним у ціні товару та послуг відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту. Позивач виконав усі передбачені законом обов`язки щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту по господарській операції з його контрагентом.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності податкових повідомлень-рішень від 04 травня 2017 року: №, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 159068 грн. №, яким зменшено суму податкового зобов`язання на суму 9078,33 грн. та податкового кредиту на суму 7780 грн., та наявності підстав для їх скасування.

При цьому доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, при цьому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАЛ В» до Головного управління ДФС у Миколаївській області про скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРМІНАЛ В» до Головного управління ДФС у Миколаївській області про скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Димерлій

Суддя: О. В. Єщенко