Справа № 360/1773/19
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року справа №360/1773/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 р. у справі № 360/1773/19 (головуючий І інстанції А.Г. Секірська) за позовом Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства "Сєвєродонецьке комфорт-авто" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-

ВСТАНОВИВ:

Луганське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач, Луганське обласне відділення ФСЗІ) звернулось до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Приватного підприємства "Сєвєродонецьке комфорт-авто" (далі - відповідач, ПП "Сєвєродонецьке комфорт-авто"), в якому просило: стягнути адміністративно-господарські санкцій за 2018 рік у сумі 184000,00 грн та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій за період з 16.04.2019 по 18.04.2019 у розмірі 331,20 грн.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, як прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтовано скаргу тим, що відповідач не використав усіх можливих заходів, не здійснив самостійний пошук безробітних осіб з інвалідністю для працевлаштування. Суб`єкти визначені статтею 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ (далі - Закон № 875-XІI) лише сприяють у працевлаштуванні осіб з інвалідністю, а безпосереднє їх працевлаштування здійснюють роботодавці. Відповідачем не виконані вимоги Закону № 875-ХІІ, щодо додержання встановленого нормативу створення робочих місць для осіб з інвалідністю, що обумовлює притягнення його до відповідальності за невиконання вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Приватне підприємство "Сєвєродонецьке Комфорт-Авто" є юридичною особою, зареєстровано у позивача 31.08.2018 за № 44/129/874, як роботодавець (а.с.16, 26-28).

20.02.2019 відповідачем до ЛОВ ФСЗІ подано звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2018 рік, у якому зазначено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) становить 145 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб) - 2; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (осіб) - 6; фонд оплати праці штатних працівників (тис. грн) - 6670; середньорічна заробітна плата штатного працівника (грн) - 3833; сума адміністративно - господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів (грн) - не визначена (а.с. 17).

27.02.2019 позивачем за вих. № 03-10/176 на адресу керівника ПП "Сєвєродонецьке Комфорт-Авто" направлено лист з проханням своєчасно здійснити сплату адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 році до 15 квітня 2019 року, не допускаючи нарахування пені за звернення до суду за примусовим стягненням боргу (а.с. 18).

04.03.2019 позивач направив на адресу Сєвєродонецького міського центру зайнятості населення запит № 04-02/204, чи надавалися ПП "Сєвєродонецьке Комфорт-Авто" до Сєвєродонецького міського центру зайнятості відомості про вільні робочі місця (вакансії), на які можливе працевлаштування осіб з інвалідністю, а також про випадки відмови роботодавцем у працевлаштуванні осіб з інвалідністю, які направлялися центром зайнятості, протягом 2018 року; чи здійснювалося ПП "Сєвєродонецьке Комфорт-Авто" замовлення до Сєвєродонецького міського центру зайнятості на професійне навчання або підготовку особи з інвалідністю у разі відсутності фахівців з потрібними професіями серед зареєстрованих у державній службі зайнятості осіб з інвалідністю (а.с. 19).

15.03.2019 позивачем отримано відповідь Сєвєродонецького міського центру зайнятості від 11.03.2019 № 13/04-764 з інформацією про надання протягом 2018 року звітності за формою 3-ПН, з зазначенням того, що замовлень до Сєвєродонецького міського центру зайнятості на професійне навчання або підготовки осіб з інвалідністю від ПП "Сєвєродонецьке Комфорт-Авто" не було (а.с. 20).

Позивачем за несвоєчасну сплату відповідачем адміністративно-господарських санкцій за 2018 рік нараховано пеню в сумі 331,20 грн (а.с.. 21).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи свідчать про виконання відповідачем обов`язку, передбаченого нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні, по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів. Відповідачем вжиті передбачені чинним законодавством певні заходи по забезпеченню працевлаштування інвалідів.

Суд апеляційної інстанції із зазначеним висновком суду першої інстанції погоджується, з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Закону № 875-XІI, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб -у кількості одного робочого місця.

Статтею 20 цього Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.

З огляду на приписи статті 238 Господарського кодексу України до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків, та за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Серед переліку адміністративно-господарських санкцій, встановленого у частині 1 статті 239 Господарського кодексу України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб`єктів господарювання, зокрема, адміністративно-господарський штраф, а також і інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.

Спірні у цій справі санкції застосовуються до суб`єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями.

Отже, законом передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій для підприємств, які не забезпечили середньооблікову чисельність працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу.

Відтак, при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, стаття 218 цього Кодексу, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками.

Відповідно до статті 18 Закону №875-XII, забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 18-1 Закону №875-XII, особа з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованою у державній службі зайнятості як безробітна.

В силу частини 3 статті 18-1 цього Закону, Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.

Відповідно до пункту 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 70 від 31 січня 2007 року, звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом. Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Наведене свідчить про те, що обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині першій статті 18 Закону № 875-ХІІ.

Однак на підприємство покладається обов`язок створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів та інформувати про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів.

Судом встановлено, що відповідачем протягом 2018 року подавалось до Сєвєродонецького міського центру зайнятості звітність форми № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" від 30.01.2018 (а.с. 86-87), від 28.02.2018 (а.с. 83-85), від 30.03.2018 (а.с. 80-82), від 26.04.2018 (а.с. 77-79), від 31.05.2018 (а.с. 73-76), від 27.06.2018 (а.с. 69-72), від 31.07.2018 (а.с. 65-68), від 31.08.2018 (а.с. 61-64), від 28.09.2018 (а.с. 57-60), від 31.10.2018 (а.с. 53-56), від 30.11.2018 (а.с. 49-52), від 28.12.2018 (а.с. 45-48).

Протягом 2018 року на підприємстві працювало 2 особи з інвалідністю, що підтверджується: наказом від 21.11.2017 № 165/к про прийняття на роботу ОСОБА_1 з 22.11.2017 (а.с. 41), наказом від 09.07.2018 № 118/к про прийняття на роботу ОСОБА_2 з 10.07.2018 (а.с. 42), пенсійного посвідчення ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с. 121), довідки до акта огляду МСЕК щодо ОСОБА_2 (а.с. 122). Також, у період з 05.03.2018 по 02.04.2018 працював ОСОБА_3, що підтверджується наказами від 03.03.2018 № 45/к та від 02.04.2018 № 54/1-к (а.с. 43-44).

Зазначені обставини підтверджуються також листом Сєвєродонецького міського центру зайнятості від 07.05.2019 № 13/06-1382 "Про надання інформації", в якому повідомлено, що протягом 2018 року від ПП "Сєвєродонецьке Комфорт-Авто" надходила інформація про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю за формою № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії). Відмов підприємства у працевлаштуванні осіб з інвалідністю за направленням центру зайнятості не було. Інформація від ЛОВ ФСЗІ про невиконання ПП "Сєвєродонецьке Комфорт-Авто" нормативу щодо працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 році до Сєвєродонецького міського центру зайнятості не надходила (а.с.35-37).

Сєвєродонецьким МЦЗ протягом 2018 року було проведено семінари: 02.03.2018 - на тему "Удосконалення співпраці з метою працевлаштування осіб, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню", 31.08.2018 - на тему "Послуги СЗ на допомогу роботодавцям". Також проведено круглі столи на теми: "Удосконалення співпраці з метою працевлаштування осіб з інвалідністю" - 08.06.2018, "Підвищення ефективності зайнятості учасників АТО та інших соціально вразливих категорій населення" - 21.09.2018. Відбулась презентаційна робота - 27.09.2018. В ході заходів представників підприємства ознайомлено з професійно - кваліфікаційним складом безробітних осіб з інвалідністю, надана інформація про працевлаштування з виплатою компенсації єдиного соціального внеску, про працевлаштування внутрішньо переміщених осіб з числа осіб з інвалідністю, про надання дотацій за рахунок коштів ФСЗІ зі створення спеціальних робочих місць для осіб з інвалідністю, зареєстрованих ДСЗ, Доведено інформацію щодо можливості працевлаштування осіб з інвалідністю з компенсацією ЄСВ та з числа ВПО, яким відповідно до чинного законодавства допомога по безробіттю не призначається. Також під час проведення заходів представникам підприємства надавались пропозиції щодо підвищення якості вакансій, можливості зміни професій або умов праці, враховуючи професійний склад осіб з інвалідністю, який перебуває на обліку центру зайнятості (а.с.. 35).

Також, відповідачем вживалися інші заходи щодо працевлаштування осіб з інвалідністю, а саме участь у Ярмарку вакансій для осіб з інвалідністю 02.03.2018, 08.06.2018, 21.09.2018, 30.11.2018, який проводився Сєвєродонецьким міським центром зайнятості (а.с.35).

Вказані обставини дають підстави для висновку про виконання відповідачем вимог щодо створення робочих місць відповідно до нормативів встановлених статтею 19 № 875-XІI та належне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць на підприємстві та потребу у направленні йому центром зайнятості інвалідів для працевлаштування.

Суд зазначає, що підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно зробило необхідні заходи по створенню робочих місць для осіб з інвалідністю, зокрема, створило робочі місця для осіб з інвалідністю та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало осіб з інвалідністю з причин незалежних від нього: відсутність осіб з інвалідністю, відмова інваліда від працевлаштування на працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню осіб з інвалідністю.

Стосовно доводів апелянта щодо правомірності нарахування адміністративно-господарських санкцій та пені, що підприємство повинно самостійно здійснювати працевлаштування осіб з інвалідністю, суд зазначає, що, як зазначалось, за змістом статей 18 та 18-1 Закону №875-XII обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування, а відповідно до частини п`ятої статті 19 цього Закону виконанням нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів вважається саме їх працевлаштування, а не лише створення відповідних робочих місць.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про вжиття відповідачем заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та недопущення правопорушення, яке є підставою для застосування до нього штрафних санкцій, визначених статтею 20 Закону № 875-XІI.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статями 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 р. у справі № 360/1773/19 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 р. у справі № 360/1773/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 02 липня 2019 року.

Суддя-доповідач Е.Г.Казначеєв

Судді І.Д. Компанієць

Л.В. Ястребова