Справа № 802/2614/17-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/2614/17-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чернюк А.Ю.

Суддя-доповідач - Матохнюк Д.Б.

26 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: Довбенко М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області про визнання наказів протиправними та їх скасування, поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В :

у грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області (ГУ НП у Вінницькій області) в якому просив:

-визнати протиправним та скасувати наказ №1728 від 14.12.2017 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського БПСП ОП «Вінниця» ГУ НП у Вінницькій області капрала поліції ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ НП у Вінницькій області №216 о/с від 19.12.2017 року;

- поновити позивача на посаді поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Вінниця» із спеціальним званням - капрал поліції з 14.12.2017 року;

- стягнути з ГУ НП у Вінницькій області на користь позивача 50000 грн. у відшкодування моральної шкоди;

- допустити рішення суду в частині поновлення позивача на посаді поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Вінниця» із спеціальним званням - капрал поліції з 14.12.2017 року до негайного виконання.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

У судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник відповідача про задоволення апеляційної скарги заперечила, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач проходив службу в органах поліції на посаді поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Вінниця» із спеціальним званням - капрал поліції.

Так, 15.09.2017 року відповідно до Журналу розстановки сил та засобів о 9.00. годині позивач заступив на добове чергування по охороні ПО-09-Д автомобільного моста через річку Казенний торець м. Краматорськ Донецької області. Близько 18.30. години позивача було помічено без зброї та з порушенням однострою (у цивільному одязі).

Наказом ГУ НП у Вінницькій області №1465 від 19.09.2017 року призначено проведення службового розслідування за фактом порушення однострою та неналежного виконання службових обов`язків 15.09.2017 року в зоні проведення Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей співробітником БПСП ОП "Вінниця" ГУНП у Вінницькій області капрала поліції Козака В.В.

У ході службового розслідування надані рапорти та пояснення співробітників стосовно факту, що відбувся 15.09.2017 року, а також акт про відмову надати пояснення від 22.09.2017 року відносно позивача. Також, під час службового розслідування встановлено, що позивач перебуває на лікарняному з 20.09.2017 року у зв`язку із переломами обох рук.

За результатом службового розслідування 19.10.2017 року складений висновок, згідно якого під час проведення вказаного розслідування встановлено факт порушення позивачем вимог п.п. 1, 2 п. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС, затвердженого законом України від 22.02.2006 року № 3460, п.п. 9 п. 1 р. 2 "Правил етичної поведінки поліцейських", які затверджені наказом МВСУ від 01.02.2016 року №1179, п.п. 6 п. 10 р. 1, п.п. 1 пр. 3 розділу 4 Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, яка затверджена наказом МВСУ від 01.02.2016 року №70, що виразилося у порушенні порядку належного збереження зброї, її передачі іншим особам та порушенням однострою на службі 15.09.2017 року в зоні проведення Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей та рекомендовано звільнити позивача зі служби в поліції після виходу з лікарняного.

На підставі вказаного висновку 14.12.2017 року наказом №1728 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського БПСП ОП "Вінниця" ГУНП у Вінницькій області капрала поліції ОСОБА_1 " за грубе порушення службової дисципліни, вимог п.п. 1,2 п. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС, затвердженого законом України від 22.02.2006 року №3460, п.п. 9 п. 1 р. 2 "Правил етичної поведінки поліцейських", які затверджені наказом МВСУ від 01.02.2016 року №1179, п.п. 6 п. 10 р. 1, п.п. 1 пр. 3 розділу 4 Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, яка затверджена наказом МВСУ від 01.02.2016 року №70, що виразилося у порушенні порядку зберігання зброї та носіння однострою на службі, притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

19.12.2017 року ГУ НП у Вінницькій області прийнято наказ №216 о/с відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" про звільнення зі служби в поліції за п. 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення) ч. 1 ст. 77 позивача із відповідною виплатою за невикористану відпустку.

Не погоджуючись з такими наказами позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при прийнятті оскаржуваних наказів діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02 липня 2015 року (Закон №580).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону №580 у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Пунктами 1, 3, 4 статті 59 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Частиною 9 розділу II Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" №901-VIII від 23.12.2015 року, (який набрав чинності з 28.12.2015 року), встановлено, що до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" №3460-IV від 22.02.2006 року.

Вказаний Статут визначає сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Статтею 1 Дисциплінарного Статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Так, ст. 2 Дисциплінарного Статуту визначено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно із ст. 5 Дисциплінарного Статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

При цьому, ст. 7 Дисциплінарного Статут визначені обов`язки осіб рядового і начальницького складу, а саме:

-дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників;

- захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави;

- поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу;

- дотримуватися норм професійної та службової етики;

- берегти державну таємницю;

- у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб;

- стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою;

- постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень;

- сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку;

- виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету;

- з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють;

- берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного Статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень:

-усне зауваження;

- зауваження;

- догана;

- сувора догана;

- попередження про неповну посадову відповідність;

- звільнення з посади;

- пониження в спеціальному званні на один ступінь;

- звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно із ст. 14 Дисциплінарного Статуту з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

При цьому, при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

Крім того, відповідно до п.18 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ особа рядового або начальницького складу вважається такою, яка не має дисциплінарного стягнення, якщо її заохочено шляхом дострокового зняття дисциплінарного стягнення, нагороджено державною нагородою чи відзнакою Президента України або минув рік з дня накладення дисциплінарного стягнення.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, наказом ГУ НП у Вінницькій області №1323 від 19 грудня 2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді суворої догани зі зняттям премії 55% терміном на 3 місяці.

Таким чином, з урахуванням п. 18 Дисциплінарного статуту станом на 14.12.2017 року позивач вважався таким, який має дисциплінарне стягнення, оскільки з моменту винесення наказу №1323 від 19.12.2016 року до 14.12.2017 року не минув один рік.

Крім того, згідно службової характеристики від 18.10.2017, наданою командиром взводу №2 роти №2 БПСП ОП "Вінниця" ГУ НП у Вінницькій області лейтенантом поліції Загоруєм М.С., у період служби позивач зарекомендував себе негативно, порушував дисципліну.

Таким чином, матеріалами службового розслідування та показами свідка, наданих в суді першої інстанції, який попереджений про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих відомостей, доведено факт порушення позивачем службової дисципліни.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем правомірно застосовано до позивача такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення, у зв`язку доведенням факту порушення ним службової дисципліни та наявністю у нього попереднього дисциплінарного стягнення.

Зважаючи на встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані накази відповідача про звільнення позивача зі служби в поліції, відповідають вказаним критеріям правомірності, є обґрунтованими та правомірним, а тому не підлягають скасуванню.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 грн., з огляду на наступне.

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у своїй Постанові "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

У вимозі про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, підстави (причини) в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно особі, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Проте, позивачем необґрунтовані підстави (причини) в чому полягає моральна шкода та жодними доказами не підтверджено розмір моральної шкоди.

Таким чином, колегією суддів не встановлено обставин на підтвердження обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржувано рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 02 липня 2019 року.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Курко О. П. Совгира Д. І.