Справа № 340/1084/19
Суддя: О.С. Петренко
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року справа № 340/1084/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Петренко О.С.

за участю секретаря судового засідання Толстової О.І

представника позивача Пронін Ю ОСОБА_1 ,

представника відповідача Коваль Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: фізичної особи підприємця ОСОБА_2 Вікторовича, АДРЕСА_1

до відповідача: Головного управління державної казначейської служби України у Рівненській області, вул. С. Пелюри,13, м. Рівне,33028

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить:

1)визнати протиправними дії Головного управління державної казначейської служби України у Рівненській області щодо повернення без прийняття до виконання ухвали господарського суду Рівненської області від 02.04.2019 року у справі №918/328/16;

2)зобов`язати Головного управління державної казначейської служби України у Рівненській області прийняти до виконання ухвалу господарського суду Рівненської області від 02.04.2019 року у справі №918/328/16;

3)встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.

Ухвалою суду від 02 травня 2019 року справу відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.1-2).

Ухвалою суду від 05 червня 2019 року задоволено клопотання представника відповідача щодо його участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.61-62).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ухвалою господарського суду Рівненської області від 02.04.2019 року в справі №918/328/16 звернуто стягнення на його користь на грошові кошти в розмірі 171 770 грн. 33 коп., що належать Службі автомобільних доріг Рівненської області в межах заборгованості останнього перед ДП "Рівненський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", відповідно до рішення господарського суду Рівненської області у справі №918/201/18 від 10.08.2018 року. Вказана ухвала набрала законної сили та, відповідно до положень ч.7 ст.327 ГПК України, є виконавчим документом. Позивач зазначив, що з метою виконання ухвали, він звернувся до відповідача з відповідною заявою. Однак листом від 17.04.2019 року за вих.№13-08-10/1068 відповідач повернув подану позивачем ухвалу без прийняття, в зв`язку з тим, що вона не є виконавчим документом. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, що і стало підставою для звернення до суду.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог зазначивши, що оскільки приписами ч.7 ст.327 ГПК України визначено перелік ухвал, якими вирішуються процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у господарських справах, які вносяться до Єдиного державного реєстру виконавчих документів у порядку, передбаченому ч.3 цієї статті, але не вказано, що ці ухвали є виконавчими документами. Тому дії казначейства є правомірними та такими, що відповідають вимогам Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 року №845 (а.с.45-47).

Представником позивача до суду надано відповідь на відзив (а.с.55-56).

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, з підстав викладених у адміністративному позові, відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти адміністративного позову, з підстав викладених у відзиві.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ухвалою господарського суду Рівненської області від 02.04.2019р. у справі №918/328/16 звернуто стягнення на грошові кошти у розмірі 171 770 грн. (сто сімдесят одну тисячу сімсот сімдесят гривень) 33 коп., що належать Службі автомобільних доріг Рівненської області (33028, вул. Пушкіна, буд. 19, ) в межах заборгованості останнього перед Дочірнім підприємством "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (33028.м. Рівне, вул. Остафова. буд. 7, ) відповідно до рішення Господарського суду Рівненської області у справі № 918/201 18 від 10.08.2018, на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (а.с.8-11). Вказана ухвала набрала законної сили 02.04.2019р. (а.с.11).

10.04.2019 р. ФОП ОСОБА_4 .В ОСОБА_5 звернувся до відповідача з заявою про виконання ухвали господарського суду Рівненської області від 02.04.2019 року у справі №918/328/16 про звернення стягнення на грошові кошти (а.с.12-13).

Листом №13-08-10/1068 від 17.04.2019р. відповідач повернув подану позивачем ухвалу з додатком) без прийняття до виконання. Обґрунтовуючи свої дії, відповідач зазначив. що ухвала господарського суду Рівненської області від 02.04.2019р. у справі №918/328/16, відповідно до ст.336 ГПК України не є виконавчим документом, а відтак, відповідно до п. 6 Порядку, така ухвала повертається без прийняття її до виконання (а.с.14-15).

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

У відповідності до ч.1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV, рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" є спеціальним у сфері гарантування державою виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державні підприємство, установа, організація.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржника, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком №845.

Пунктом 2 Порядку №845 визначено, що виконавчі документи - це оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з п.3 цього Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до п.28 Порядку №845 орган Казначейства протягом трьох робочих днів після надходження виконавчого документа на підставі документів, поданих стягувачем, визначає коди програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету (коди тимчасової класифікації видатків та кредитування місцевих бюджетів) та економічної класифікації видатків бюджету і рахунки боржника, з яких проводиться безспірне списання коштів.

Тобто, обов`язок щодо виконання ухвали господарського суду Рівненської області, покладено на Державну казначейську службу України, як на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Так, пунктом 9 того ж Порядку визначено вичерпний перелік причин, за наявності яких виконавчий документ підлягає поверненню стягувачеві, до яких віднесено, зокрема, те, що виконавчий документ не підлягає виконанню органом Казначейства та/або виданий чи оформлений з порушенням установлених законодавством вимог.

Посилання відповідача на те, що ст.336 ГПК України не визначено, що ухвала про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, є виконавчим документом, судом не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Так, абз. 3 п. 7.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 17.10.2012 року №9 передбачено, що ухвала про відстрочку або розстрочку виконання рішення, зміну способу та порядку виконання рішення, ухвали, постанови, підлягає виконанню на підставі п.2 ч. 2 ст.17 Закону України "Про виконавче провадження", тому відповідний наказ в цьому випадку не видається.

При цьому, в п.7.1.2 зазначеної постанови розтлумачено, що під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленим.

Зокрема, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості. Змінюючи спосіб і порядок виконання рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Судом встановлено, що приймаючи ухвалу від 02.04.2019 року у справі №918/328/16, господарський суд Рівненської області не змінив по суті рішення, а лише визначив порядок звернення стягнення на грошові кошти, що знаходяться у третіх осіб , в порядку ст.336 ГПК України.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд зауважує, що в даному випадку ухвала господарського суду Рівненської області від 02.04.2019 року є похідною від трьох наказів господарського суду Рівненської області від 05.09.2019 року в справі №918/328/16, а тому видача нового наказу на виконання вказаного наказу законодавцем не передбачена.

Згідно з приписами ч.7 ст.327 ГПК України, у разі вирішення питання про: виправлення помилки у виконавчому документі; визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; забезпечення виконання судового рішення; стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за виконавчим документом; поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання; відстрочення чи розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання; звернення стягнення на грошові кошти, що належать третім особам, та нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку; зупинення виконання (дії) судового рішення; заміну сторони виконавчого провадження - суд вносить відповідну ухвалу до Єдиного державного реєстру виконавчих документів не пізніше двох днів з дня її постановлення у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, законодавцем чітко визначено обов`язок суду внести відповідну ухвалу до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, як окремого виконавчого документу.

При цьому, ч. 7 ст.327 ГПК не передбачено видачу виконавчого документу у формі наказу.

Вказані обставини підтверджені листом господарського суду Рівненської області від 27.05.2019 року, в якому за результатами розгляду заяви позивача про видачу наказу на виконання ухвали від 02.04.2019 у справі №918/3238/19 повідомлено, що ухвала господарського суду про звернення стягнення на грошові кошти підлягає виконанню органами ДВС або іншим органами виконання судових рішень, відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження", видача наказу при цьому не передбачена ГПК України (а.с.57).

Пунктом 19.1 Перехідних положень ГПК України, оформлення виконавчих листів до створення реєстру виконавчих документів здійснюється у письмовій формі, а отже передана відповідачу ухвала є виконавчим документом.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного відповідач не довів правомірність власних дій в порядку частини 2 статті 77 КАС України, внаслідок чого позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом подання звіту, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі. Тобто, питання щодо зобов`язання відповідача подати такий звіт вирішується судом під час постановлення судового рішення.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Отже, зазначене є правом суду, а не обов`язком, водночас, позивачем не наведено обставин, які б викликали у суду сумнів у тому, що відповідач може ухилятись від виконання судового рішення, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для застосування приписів ст.382 КАС України щодо встановлення судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 134 КАС України ("Витрати на професійну правничу допомогу") витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

Представник позивача на підтвердження розміру витрат ФОП Вакуленка ОСОБА_6 В ОСОБА_5 на правничу допомогу адвоката у ході розгляду справи надав копії наступних документів:

договору про надання правничої допомоги від 02.04.2019 року, укладеного між позивачем та адвокатом Проніним Ю.О., протокол №1 до Договору від 20.06.2019 року (а.с.77), копії квитанцій про сплату позивачем на користь ОСОБА_7 4250 грн. (а.с.78-79)

У протоколі до договору про надання правової допомоги року наведений опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та їх вартість:

1) Підготовка позовної заяви клієнта, що включало у себе: вивчення наданих клієнтом документів, вивчення та аналіз законодавства; набір та друкування позовної заяви, копіювання додатків до позовної заяви, роздруківка реквізитів для сплати судового збору - 2,5 представницькі години/25.04.2019р.; 26.04.2019р./ - 2125,00 грн.;

2) Підготовка відповіді на відзив поданого відповідачем, в тому числі: вивчення та аналіз відзиву, набір та друкування відповіді на відзив, направлення копії відзиву 31.05.2019р. 03.06.2019р. 850 грн.;

3) Представлення інтересів Клієнта в судовому засіданні - 0,5 год. 19.06.2019р. 425 грн.

4) Підготування заяви про стягнення судових витрат - 1 год. 20.06.2019р.-21.06.2019р. 850 грн.

Суд вважає, що такі послуги адвоката як вивчення наданих клієнтом документів, вивчення та аналіз законодавства охоплюються послугою щодо підготовки та подання позовної заяви.

З огляду на складність та обсяг виконаних адвокатом робіт щодо підготовки та подання позовної заяви у цій справі, розумний та справедливий розмір винагороди за цю послугу для цілей включення її до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, не може перевищувати 1275,00 грн. Відтак, суд визнає підтвердженими, співмірними та такими, що пов`язані з розглядом даної справи, витрати позивача на правничу допомогу адвоката на суму 2975,00 грн.

У постанові Верховного Суду від 23 квітня 2019 року по справі №826/9047/16 зазначено, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Первинні документи щодо погодження з клієнтом переліку послуг правничої професійної допомоги не можуть вважатися достовірним та достатнім доказом факту прийняття їх (послуг) виконання таким клієнтом. При цьому, при визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

За наслідками розгляду справи підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1921 грн. (а.с.4), витрати на правничу допомогу в розмірі 2975 грн., на підтвердження понесення яких надано: ордер серії МК №99859 від 26.04.2019р. (а.с.18), протокол до договору №1 від 20.06.2019р. (а.с.77), квитанція №0.0..1 від 20.06.2019р. та квитанція №0.0..1 (а.с.78-79).

Керуючись ст.ст. 243-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління державної казначейської служби України у Рівненській області щодо повернення без прийняття до виконання ухвали господарського суду Рівненської області від 02.04.2019 року у справі №918/328/16.

Зобов`язати Головне управління державної казначейської служби України у Рівненській області прийняти до виконання ухвалу господарського суду Рівненської області від 02.04.2019 року у справі №918/328/16.

Стягнути на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (ін. код - НОМЕР_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2975,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління державної казначейської служби України у Рівненській області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту.

Повний текс рішення складено та підписано - 02.07.2019 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.С. Петренко