Справа № 744/1316/17
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 744/1316/17 Суддя (судді) першої інстанції: Смага С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Сорочка Є.О., Чаку Є.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на ухвалу Семенівського районного суду Чернігівської області від 26 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Семенівського районного суду Чернігівської області із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо невиконання рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 18 січня 2018 року в адміністративній справі № 744/1316/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії; зокрема просив постановити окрему ухвалу, в якій зазначити заходи щодо негайного виконання рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 18 січня 2018 року у точній відповідності з їх резолютивними частинами та вирішити питання щодо притягнення до відповідальності службових осіб відповідача, причетних до невиконання чинних рішень суду та порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 Кримінального кодексу України.

Ухвалою Семенівського районного суду Чернігівської області від 26 квітня 2019 року заява ОСОБА_1 задоволена.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Позивачем надано до суду відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З урахуванням частини другої статті 12 КАС України, а також беручи до уваги, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у цій справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін суд дійшов висновку щодо наявності підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, заява позивача обґрунтована тим, що відповідно до рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 18 січня 2018 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії відповідач зобов`язаний здійснити з 01 січня 2016 року перерахунок та виплату позивачу пенсії, як пенсіонеру органів внутрішніх справ згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» № 900-VІІІ від 23 грудня 2015 року, ст. ст. 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України № 988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», згідно наданої довідки про грошове забезпечення для перерахунку пенсії з урахуванням грошового забезпечення поліцейських».

Вказане рішення набрало законної сили 27 лютого 2018 року, але у зв`язку з тим, що відповідач його не виконував, позивач отримав в Семенівському районному суді Чернігівської області виконавчий лист № 744/1316/17 від 12.06.2018 року, який з метою примусового виконання рішення у вересні 2018 року пред`явив до відділу примусового виконання рішень управління виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області.

20 вересня 2018 року головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Бабенко Віталій Миколайович виніс постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 57252213).

Незважаючи на відкриття виконавчого провадження та певні дії виконавця направлені на примусове виконання судового рішення, вищезазначене рішення так і не було виконане відповідачем, пенсія з 1 січня 2016 року не була перерахована та виплачена.

27 березня 2019 року головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Бабенко В. М. у вищезазначеному виконавчому провадженні виніс постанову про закінчення виконавчого провадження. Постанова мотивована наступним: - «рішення суду виконано до відкриття виконавчого провадження, боржником було здійснено перерахунок пенсії з січня 2016 року. Основний розмір пенсії за рішенням суду складає 3789,30 грн., що є меншим, ніж стягувач отримував на дату виконання рішення суду. Пенсія в розмірі 4288,95 грн. виплачується згідно з чинним законодавством».

Вищезазначене рішення про закінчення виконавчого провадження виконавець прийняв на підставі інформації яку відповідач, Головне Управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, за підписом заступника начальника Помилуйко М. О . надало на вимогу державного виконавця 31.10.2018 року за № 12488/03.

У вказаній інформації зазначено, що відповідачем 10 квітня 2018 року було здійснено перерахунок пенсії з січня 2016 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 року №103. Основний розмір пенсії склав 3885 грн. 95 коп. Пенсія в розмірі 4288 грн. 95 коп. виплачується згідно з чинним законодавством.

Крім того, згідно даної інформації виплата пенсії позивачу не здійснюється, оскільки на думку відповідача в рішенні суду не встановлений порядок здійснення виплат нарахованих сум, а відповідно до ст.ст. 113, 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі виконавчої влади, забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, звітує перед Верховною Радою України про його виконання, в межах компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання, а бюджетне призначення для виплати позивачу пенсій відсутнє, що і дає право відповідачу вважати, що рішення суду є виконаним добровільно.

Таким чином, пенсія позивачу виплачується у розмірі 4288 грн.95 коп., однак така пенсія виплачується позивачу тільки з 5 березня 2018 року.

Разом з тим, відповідно виписки по картковому рахунку позивача, на який здійснюється виплата пенсії, з січня 2016 року по квітень 2016 року включно йому була нарахована та виплачена пенсія у розмірі 1956, 62 грн. щомісячно. З травня 2016 року по листопад 2016 року - у розмірі 1970, 62 грн. щомісячно. З грудня 2016 року по квітень 2017 року - у розмірі 2057, 55 грн. щомісячно. З травня 2017 року по жовтень 2017 року - у розмірі 2164, 9 грн. щомісячно. З листопада 2017 року по лютий 2018 року - у розмірі 2395, 8 грн. Будь який перерахунок та виплата пенсій за вказані періоди не здійснювались, у зв`язку з чим позивач зазначив, що відповідачем не перераховано та не виплачено йому за період з січня 2016 року по лютий 2018 року грошові кошти пенсійного забезпечення на загальну суму 54 908, 48 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно зі ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до приписів ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Водночас, Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Європейської конвенції з прав людини, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення. Так, у рішенні по справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6.

З метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень законодавцем нормативно врегульовано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду, регламентований ст. 383 КАС України. Статтею 383 КАС України, зокрема, передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст. 383 КАС України є можливим у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду вказаної заяви є протиправність бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, яка виражається у невиконанні рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 18 січня 2018 року в адміністративній справі № 744/1316/17, яке набрало законної сили, в частині виплати позивачу нарахованої на виконання рішення суду пенсії за період з січня 2016 року по грудень 2017 року.

Так, відповідно рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 18 січня 2018 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, яке набрало законної сили, відповідач зобов`язаний здійснити з 01 січня 2016 року перерахунок та виплату позивачу пенсії, як пенсіонеру органів внутрішніх справ згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» № 900-VІІІ від 23 грудня 2015 року, ст. ст. 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України № 988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», згідно наданої довідки про грошове забезпечення для перерахунку пенсії з урахуванням грошового забезпечення поліцейських».

Втім, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем на виконання вищевказаного рішення суду було здійснено перерахунок пенсії відповідно до чинного законодавства, однак виплату грошових коштів згідно проведеного перерахунку було здійснено лише за січень 2018 року.

Таким чином, виплату грошових коштів згідно проведеного перерахунку за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року позивачу ОСОБА_1 здійснено не було.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області порушено положення ч. 2 ст. 14, ч.1 ст. 370 КАС України та ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а саме: не виконано у повному обсязі рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 18 січня 2018 року в адміністративній справі № 744/1316/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, яке набрало законної сили, в частині виплати позивачу нарахованої на виконання рішення суду пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до приписів ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення «Москаль проти Польщі»).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії»).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» та у справах «Ґаші проти Хорватії» «Трґо проти Хорватії»).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини», «із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача та винесення ухвали у порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Головним управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області було допущено порушення вимог статей 14, 370, 372 Кодексу адміністративного судочинства України, яке полягало у невиконанні судового рішення в повному обсязі, у зв`язку з чим подана заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді заяви було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а ухвалу Семенівського районного суду Чернігівської області від 26 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя Є.О.Сорочко

суддя Є.В.Чаку