Справа № 619/1090/19
Суддя: Кононихіна Н. Ю.
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №619/1090/19
провадження №2-а/619/21/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року

Дергачівський районний суд Харківської області, діючий як адміністративний суд,

у складі: головуючого судді - Кононихіної Н.Ю.

за участю секретаря судового засідання - Мєщан І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в м. Дергачі

адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 інспектор Управління патрульної поліції м. Києва ДПП, Управління патрульної поліції м. Києва ДПП, Департаменту патрульної поліції України «про відновлення строку на оскарження та скасування постанови про адміністративне правопорушення»,

встановив:

До суду звернувся позивач ОСОБА_1 до ОСОБА_2 інспектора Управління патрульної поліції м. Києва ДПП, Управління патрульної поліції м. Києва ДПП, Департаменту патрульної поліції України «про відновлення строку на оскарження та скасування постанови про адміністративне правопорушення». Із матеріалів позову вбачається, що ОСОБА_1 , 22.02.2019 приблизно о 16.50, знаходячись у м.Києві по вул.М.Бажана сів в автомобіль Chevrolet Volt номерний знак НОМЕР_1 , який йому належить, та хотів розпочати рух. Проте, рух був заблокований іншими автомобілями, зокрема тим, що був зупинений зліва. Після того як від`їхав вказаний автомобіль рух автомобіля позивача було заблоковано автомобілем патрульної поліції, д.н. НОМЕР_2 .

До автомобіля позивача підійшов працівник патрульної поліції, який попросив пред`явити документи на автомобіль та водійське посвідчення, що він і зробив вийшовши з автомобіля.

Після чого, працівник патрульної поліції повідомив, що буде винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, за те, що останній здійснив зупинку ближче 30 метрів від зупинки. На що позивач повідомив, що чинним КУпАП передбачений відповідний порядок розгляду адміністративної справи, у ході якої особа, яка здійснює її розгляд повинна виконати певні дії, що передбачені цим кодексом. Крім того, він попросив працівника поліції роз`яснити його права, як особі відносно якої розглядається адміністративна справа, пред`явити докази правопорушення, опитати свідків правопорушення, у тому числі й тих що перебували у його автомобілі (та фактично керували автомобілем перед його зупинкою по вул. м.Бажана у м.Києві, до того як ОСОБА_1 сів за кермо автомобіля), а також позивач заявив клопотання про те, що бажає скористатися правовою допомогою, для чого просив відкласти розгляд справи. Працівник поліції сказав зачекати у автомобілі.

Через 15 хвилин працівник поліції підійшов до автомобіля позивача та дав йому планшет, на якому була закріплена постанова серії НК №555136 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Позивач повідомив, що не згоден з правопорушенням, та у даному випадку працівник поліції повинен був скласти протокол. Проте, останній у грубій формі повідомив, що якщо він хоче отримати копію постанови, то повинен розписатися, в іншому випадку постанову не отримає.

Позивач сказав, що допише у постанові про свою незгоду з її змістом, після чого поставить підпис про її отримання. На що працівник поліції почав поводити себе неадекватно вихопив у нього планшет з постановою та пішов до свого автомобіля. На вимогу повернутися та видати постанову не реагував.

Накладене адміністративне стягнення не відповідає фактичним обставинам справи, а оскаржувана Постанова є незаконною та такою що підлягає скасуванню виходячи з нижченаведеного.

По-перше, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він здійснив зупинку ближче 30 метрів від посадкового майданчика, призначеного для зупинки маршрутних транспортних засобів. Однак, позивач не здійснював зупинки, він сів у вже припаркований у цьому місці автомобіль.

По-друге, жодних доказів правопорушення працівником поліції під час розгляду справи не досліджено та не оцінено.

По-третє, місцем скоєння правопорушення зазначено: м АДРЕСА_1 Києв, вул.М.Бажана, Зв, проте, фактично працівник поліції підійшов до автомобіля, який фактично стояв на протилежній смузі руху. Крім того, за адресою вказаною у постанові знаходиться заклад харчування - «Макдональдс», та взагалі відсутні зупинки маршрутного транспорту.

Крім того, грубо порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, з огляду на те, що позивачу не було роз`яснено права, не вирішено клопотання про допит свідків, та про відкладення розгляду справи. Також не було забезпечено право на використання правової допомоги.

Тому позивач просив відновити строк для подачі до суду вказаного позову, пропущеного з поважної причини. А також скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії НК №555136 від 22.02.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не з`явилися, сповіщені належним чином про дату. час та місце розгляду справи, просили розглядати справу у їх відсутності, тому суд розглядає справу у відсутності позивача та його представника.

В судове засідання відповідач Гаркуша М. М ОСОБА_4 , інспектор Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП не з`явився, сповіщений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив, не з`явився без поважних причин, тому суд розглядає справу у відсутності відповідача.

В судове засідання представник відповідача Управління патрульної поліції м. Києва ДПП не з`явився, сповіщений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив, не з`явився без поважних причин, тому суд розглядає справу у відсутності представника відповідача.

В судове засідання представник відповідача Департаменту патрульної поліції України не з`явився, сповіщений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, надав заяву про розгляд справи без участі представника відповідача з урахуванням відзиву на адміністративний позов, де вказано, що твердження позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, виходячи з наступного.

Відповідно до Постанови, водій ОСОБА_1 , 22.02.2019 о 16 год 50 хв., керуючи автомобілем «Chevrolet Volt», н.з. НОМЕР_1 за адресою: м. Київ, просп. Миколи Бажана, З В здійснив зупинку ближче 30 метрів від посадкового майданчика призначеного для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив пункт 15.9 е) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 та створив перешкоду в русі іншим учасникам дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, за яке частиною третьою статті 122 КупАП передбачена адміністративна відповідальність. Внаслідок чого ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності шляхом накладення на нього штрафу в розмірі 510 гривень.

В обґрунтування правомірності винесення постанови зазначено наступне.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (частина перша статті 9 КУпАП).

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з пунктом 1.1. ПДР, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватись на вимогах цих Правил.

Разом з тим, відповідно до пункта 1.9. ПДР особи, які порушують Правила дорожнього руху, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 15.1 ПДР передбачено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

У відповідності до пункту 15.9 е) ПДР забороняється зупинка ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Згідно із статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Разом з тим, відповідачем було виявлено, що автомобіль «Chevrolet Volt», н.з. НОМЕР_1 , який здійснив зупинку за адресою: м. Київ, просп. Миколи Бажана, З В, створив перешкоду для руху іншим учасникам дорожнього руху.

Відповідач підійшов до водія, ким виявився ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР на підставі статті 32 Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 а) ПДР.

Згідно приписів частини третьої статті 122 КУпАП, особа підлягає адміністративній відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Водночас, положеннями статті 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції та від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень, в тому числі справи про правопорушення правил дорожнього руху, передбачені й частиною третьою статті 122 КУпАП.

Згідно статті 279 КУпАП розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Таким чином, відповідачем було розпочато розгляд справи відразу, після його представлення.

Відповідно до положень Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до частини другої статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно із частиною четвертою статті 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті посадовими особами Національної поліції на місці вчинення правопорушення виноситься Постанова у справі про адміністративне правопорушення.

У відповідності до частини п`ятої статті 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 252 КУпАП відповідач оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Разом з тим, позивач особисто зазначає в позові, що сів у вже припаркований у цьомі місці автомобіль, з чого випливає, що перед паркуванням автомобіля «Chevrolet Volt», н.з. НОМЕР_1 , позивачем була здійснена зупинка.

Водночас, слід звернути увагу на те, що зазначене позивачем в позові, що за адресою місця скоєння адміністративного правопорушення, а саме: АДРЕСА_2 знаходиться заклад харчування «МакДональдз» є помилковим.

Статтею 268 Кодексу визначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Під час розгляду адміністративної справи по суті відповідачем від позивача не надходило письмового пояснення. Адже подання пояснень - це право особи, відносно якої розглядається адміністративна справа. Відповідач не має право вимагати від позивача надання пояснення.

Слід звернути увагу суду, що в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідач не перешкоджав позивачу реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі.

Враховуючи, що підготовка та розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснена відповідачем у відповідності до статтей 278, 279 КУпАП, який в даному випадку був уповноважений розглядати вказану адміністративну справу, враховуючи характер вчиненого правопорушення, винесено Постанову у присутності позивача, роз`яснено всі його права та надано її на ознайомлення та підписання, але позивач відмовився від підписання постанови та отримання її копії.

Таким чином, розглядаючи дану адміністративну справу, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно- правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Разом з тим, відповідно до статтей 72, 73, 90 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина третя статті 132 КАС України).

Частиною сьомою статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно до частин 1-3 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями частини четвертої статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для оцінювання рішень, дії чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди на підставі частини другої статті 2 КАС України повинні перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, як зазначає Пленум Вищого адміністративного суду у постанові від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ», підставами для визнання будь-якого акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Суд, вивчивши та налізуючи матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з частково таких підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, (ст.1 КУпАП).

Згідно з ч.І ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходам впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку встановленому законом. Провадження по даних справах здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться у межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, прокурорським наглядом, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Згідно з статтею 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне порушення, підлягає відповідальності на підставі закону.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами України.

Обставини справи: ОСОБА_1 , 22.02.2019 приблизно о 16.50, знаходячись у м. Києві по вул. М.Бажана сів в автомобіль Chevrolet Volt номерний знак НОМЕР_1 , який йому належить, та хотів розпочати рух. Проте, рух був заблокований іншими автомобілями, зокрема тим, що був зупинений зліва. Після того як від`їхав вказаний автомобіль рух автомобіля позивача було заблоковано автомобілем патрульної поліції, д.н. НОМЕР_2 .

До автомобіля позивача підійшов працівник патрульної поліції, який попросив пред`явити документи на автомобіль та водійське посвідчення, що він і зробив вийшовши з автомобіля.

Після чого, працівник патрульної поліції повідомив, що буде винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, за те, що останній здійснив зупинку ближче ЗО метрів від зупинки. На що позивач повідомив, що чинним КУпАП передбачений відповідний порядок розгляду адміністративної справи, у ході якої особа, яка здійснює її розгляд повинна виконати певні дії, що передбачені цим кодексом. Крім того, він попросив працівника поліції роз`яснити його права, як особі відносно якої розглядається адміністративна справа, пред`явити докази правопорушення, опитати свідків правопорушення, у тому числі й тих що перебували у його автомобілі (та фактично керували автомобілем перед його зупинкою по вул. м.Бажана у м.Києві, до того як ОСОБА_1 сів за кермо автомобіля), а також позивач заявив клопотання про те, що бажає скористатися правовою допомогою, для чого просив відкласти розгляд справи. Працівник поліції сказав зачекати у автомобілі.

Через 15 хвилин працівник поліції підійшов до автомобіля позивача та дав йому планшет, на якому була закріплена постанова серії НК №555136 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Позивач повідомив, що не згоден з правопорушенням, та у даному випадку працівник поліції повинен був скласти протокол. Проте, останній у грубій формі повідомив, що якщо він хоче отримати копію постанови, то повинен розписатися, в іншому випадку постанову не отримає.

Позивач сказав, що допише у постанові про свою незгоду з її змістом, після чого поставить підпис про її отримання. На що працівник поліції почав поводити себе неадекватно вихопив у нього планшет з постановою та пішов до свого автомобіля. На вимогу повернутися та видати постанову не реагував.

Накладене адміністративне стягнення не відповідає фактичним обставинам справи, а оскаржувана Постанова є незаконною та такою що підлягає скасуванню, т.я. позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він здійснив зупинку ближче ЗО метрів від посадкового майданчика, призначеного для зупинки маршрутних транспортних засобів. Однак, позивач не здійснював зупинки, він сів у вже припаркований у цьому місці автомобіль; крім того, жодних доказів правопорушення працівником поліції під час розгляду справи не досліджено та не оцінено; також місцем скоєння правопорушення зазначено: АДРЕСА_2 . АДРЕСА_2 .Бажана, Зв, проте, фактично працівник поліції підійшов до автомобіля, який фактично стояв на протилежній смузі руху. Крім того, за адресою вказаною у постанові знаходиться заклад харчування - «Макдональдс», та взагалі відсутні зупинки маршрутного транспорту.

Крім того, грубо порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, з огляду на те, що позивачу не було роз`яснено права, не вирішено клопотання про допит свідків, та про відкладення розгляду справи. Також не було забезпечено право на використання правової допомоги.

Основним для вирішення справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення складу правопорушення. Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визначається протиправна, виння (умисна або необережна) дія чи бездіяльність.

Діяння повинне бути винним, а саме суб`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення характеризується умислом або з необережності.

Адміністративне правопорушення визначається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визначається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна і могла їх передбачити.

У діях позивача, які кваліфікуються за ч.3 ст.122 КУпАП - відсутній склад правопорушення, адже відсутня суб`єктивна сторона вищевказаного складу адміністративного правопорушення, також до відповідальності було притягнуто неналежного суб`єкта правопорушення. Винних дій саме позивач не вчиняв.

Крім того, під час винесення постанови не дотримано вимоги ст. 245 та ст. 280 КУпАП відповідно до яких основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та дотримання процесуального порядку розгляду справи.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адмінправопорушення, провину особи в його вчиненні та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- та відеозйомки тощо.

Згідно із ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненні такої особи до відповідальності.

Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення,реалізація яких можлива лише у разі,якщо між стадією складання протоколу про адмінправопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

При розгляді даної справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

Пояснення позивача про те, що саме він не здійснював зупинку автомобіля, працівником поліції не враховувалися. Тому є очевидним, що постанову про адміністративне правопорушення складено за спрощеною процедурою, із значними процесуальними порушеннями.

У частинах першій, другій статті 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення №5-рп/2015 від 26.05.2015 аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв`язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до абзацу 2 п.З Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1376 від 06.11.2015 (надалі - Інструкція) якщо під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення й адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа органу поліції зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статті 256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 КУпАП.

Незважаючи на позивача пояснення про те, що він незгоден з постановою через те, що в його діях відсутній склад правопорушення працівником поліції протокол не складено .

З урахуванням викладеного справу про адміністративне правопорушення необхідно розглядати відповідно до частини першої статті 277 Кодексу - у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання посадовою особою Управління патрульної поліції м. Києва, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Проте, у оскаржуваній постанові доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та мотивів відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів, мотиви відхилення інших доказів взагалі не зазначено.

Крім того, в порушення вимог п.4 Інструкції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачу не роз`яснено його права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України.

Сама форма постанови взагалі не відповідає формі, викладеній в Додатку 7 до Інструкції (пункт 8 розділу IV), зокрема, в частині наявності інформації про порядок виконання постанови з моменту її винесення згідно зі ст. 299 КУпАП, та про права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, тощо.

Відповідно до ч.3 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Проте, оскаржувана постанова не містить відомостей про: технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, порядок сплати штрафу, правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження та відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

У відповідності до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тому суд поновлює позивачу строк на оскарження постанови до суду та скасовує постанову про адміністративне правопорушення серії НК №555136 від 22.02.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.З ст.122 КУпАП.

Однак, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у відшкодуванні витрат на правничу допомогу з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина третя статті 132 КАС України).

Частиною сьомою статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно до частин 1-3 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями частини четвертої статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

-складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

-часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

-обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

-ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тому у задоволенні позову в частині стягнення витрат на правничу допомогу слід відмовити .

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ухвалив:

Скасовати постанову про адміністративне правопорушення серії НК №555136 від 22.02.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.З ст.122 КУпАП, поновивши строк для подання позову до суду.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч.2 ст.299 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. Ю. Кононихіна