Справа № 540/1094/19
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1094/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

В травні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Херсонській області), в якому просить визнати протиправними та скасувати рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії позивачу, викладені у відмовах від 20.12.2018 року та визнати бездіяльність відповідача, щодо не призначення пенсії - протиправною та зобов`язати його вчинити певні дії - призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 29.09.2017 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Позов обґрунтував тим, що Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області незаконно відмовило йому у призначенні пенсії за віком з підстав невідповідності документу, що посвідчує особу позивача, вимогам законодавства, ненадання належним чином завірених копій документів, необхідних для призначення пенсії, та ненадання відповідачу документів уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території АРК та м. Севастополя. Позивач зазначав, що ним дотримано вимоги Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, при зверненні із заявою про призначення пенсії.

Ухвалою від 03.06.2019 року Херсонський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі та ухвалив слухати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до приписів ст. 263 КАС України.

24.06.2019 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на адміністративний позов з додатками, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначив, що 29.09.2017 року та 30.11.2017 року позивач через свого представника на підставі довіреності звертався до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком. При першому зверненні ОСОБА_1 до заяви додав: копію довіреності, копію паспорту, копію трудової книжки, копію диплому про навчання, копію довідки про проходження навчання, оригінал апостильованої заяви про призначення пенсії. При другому зверненні до ГУ ПФУ надано: довіреність, паспорт громадянина для виїзду за кордон, трудову книжку, ідентифікаційний номер. Листом від 04.10.2017р. №2270/02, рішенням від 30.10.2017 року № 30, листом від 11.12.2017 року № 3907/02 Генічеське об`єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області (правонаступник - ГУ ПФУ у Херсонській області) відмовило ОСОБА_1 в призначенні пенсії з посиланням на порушення заявником порядку звернення з відповідною заявою, встановленого Порядом, затвердженим ПППФУ від 25.11.2005 року № 22-1, яке полягало у наступному: паспорт громадянина України для виїзду за кордон не є документом, передбаченим п. 2.9 Порядку № 22-1; ОСОБА_1 (його представник) має звернутися до пенсійного органу з оригіналами документів; рішення про призначення пенсії може бути прийнято відповідним управлінням Фонду у районі, місті, районі у місті за місцем проживання (реєстрації) заявника в Україні та за умови особистого звернення заявника або його уповноваженого представника та надання заяви установленої форми разом з документами, необхідними для призначення пенсії. Наведені відмови були оскаржені позивачем у судовому порядку, за результатами якого 21.08.2018 року Одеським апеляційним адміністративним судом ухвалено постанову по справі № 821/862/18, якою відповідача зобов`язано розглянути заяви позивача від 29.09.2017 року, 30.11.2017 року з прийняттям за результатами їх розгляду відповідного рішення з урахуванням висновків суду. 11.12.2018 року представником позивача було надіслано до відповідача вимогу про добровільне виконання наведеного судового рішення. Листами від 20.12.2018 року №13185/03-01, №3090/02-04 відповідачем повідомлено представнику про те, що територіальним органом ПФУ виконано вимогу рішення суду та розглянуто його заяви про призначення пенсії. Згідно доводів відповідача, за результатом розгляду заяв встановлено, що заяви про призначення пенсії подані із порушенням вимог ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме: у позивача відсутня реєстрація на території України за місцезнаходженням відповідача; документ, що посвідчує особу позивача не відповідає Порядку, затвердженому ПППФУ від 25.11.2005 року № 22-1; надані копії документів, необхідних для призначення пенсії, не завірені належним чином. Отже, відмова у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 є такою, що відповідає нормам пенсійного законодавства.

03.07.2019 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив. Проте, згідно ч. 3 ст. 263 КАС України, у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив, тому суд розглядатиме дану справу із врахуванням доводів сторін, які зазначені у позові та відзиві.

Відповідно до статті 263 КАС України, суд здійснив розгляд справи у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є громадянином України, який на даний час проживає в державі Ізраїль АДРЕСА_1 . Факт українського громадянства позивача було встановлено постановою Одеського апеляційного адміністративного суду, ухваленою 21.08.2018 року по справі №821/862/18.

29.09.2017 року позивач через свого представника на підставі нотаріально посвідченої та апостильованої довіреності звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком. Разом із заявою подано особисту декларацію у відповідності до пп. 6 п. 2.1 Розділу ІІ Порядку, затвердженого ПППФУ від 25.11.2005 року № 22-1.

До заяви ОСОБА_1 додав: копію довіреності, копію паспорту, копію трудової книжки, копію диплому про навчання № 178458 від 01.07.1975 року та Д-1 № 062050 від 14.06.1980 року, копію довідки про проходження навчання від 14.06.1980 року, оригінал апостильованої заяви про призначення пенсії.

Листом від 04.10.2017 року № 2270/02 Генічеське об`єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області (правонаступником якого є ГУ ПФУ у Херсонській області) відмовило ОСОБА_1 в призначенні пенсії з посиланням на порушення заявником порядку звернення з відповідною заявою, встановленого Порядом, затвердженим ПППФУ від 25.11.2005 року № 22-1. Зокрема, УПФУ зазначило, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон не є документом, передбаченим п. 2.9 Порядку, а лише дає право на виїзд з України та в`їзд на її територію та посвідчує громадянина України під час перебування за межами України. Також, зазначено, що ОСОБА_1 або його представник мають звернутися до пенсійного органу з оригіналами документів.

Рішенням Генічеського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області № 30 від 30.10.2017 року відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 , в якому зазначено, що рішення про призначення пенсії може бути прийнято відповідним управлінням Фонду у районі, місті, районі у місті за місцем проживання (реєстрації) заявника в Україні та за умови особистого звернення заявника або його уповноваженого представника та надання заяви установленої форми разом з документами, необхідними для призначення пенсії.

30.11.2017 року позивач через свого представника на підставі нотаріально посвідченої та апостильованої довіреності повторно звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком, до якої, серед іншого, додано: довіреність, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, трудову книжку та ідентифікаційний номер.

Листом від 11.12.2017р. № 3907/02 Генічеське об`єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області знову відмовило ОСОБА_1 в призначенні пенсії з посиланням на порушення заявником порядку звернення з відповідною заявою, встановленого Порядом № 22-1. Зі змісту вказаного листа слідує, що підстави для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком є аналогічними підставам, зазначеним в листі від 04.10.2017р. № 2270/02.

Наведені відмови були оскаржені позивачем у судовому порядку, за результатами якого 21.08.2018 року Одеським апеляційним адміністративним судом ухвалено постанову по справі №821/862/18, якою відповідача зобов`язано розглянути заяви позивача від 29.09.2017 року, 30.11.2017 року з прийняттям за результатами їх розгляду відповідного рішення з урахуванням висновків суду.

11.12.2018 року представником позивача було надіслано до відповідача вимогу про добровільне виконання наведеного судового рішення.

Листом від 20.12.2018 року за № 13185/03-01 позивачу повідомлено про те, що рішення суду апеляційної інстанції виконано, тим самим розглянуто його заяви про призначення пенсії від 29.09.2017 року, 30.11.2017 року, за результатами розгляду ГУ ПФУ в Херсонській області дійшло висновку, що позивачем порушено порядок звернення до органу ПФУ із відповідною заявою, а саме не дотримано вимоги, встановлені приписами статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Порядку, затвердженого ПППФУ від 25.11.2005 року № 22-1. Наявність порушень пояснюється встановленням наступних обставин: документ, що посвідчує особу позивача не відповідає Порядку, затвердженому ПППФУ від 25.11.2005 року № 22-1; надані копії документів, необхідних для призначення пенсії, не завірені належним чином; не надано документів уповноваженого органу Російської Федерації на підтвердження того, що позивачу не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території АРК та м. Севастополя.

Листом від 20.12.2018 року за № 3090/02-04 ГУ ПФУ в Херсонської області повідомило позивачу про відмову в призначенні пенсії з посиланням на порушення заявником порядку звернення з відповідною заявою. Зі змісту вказаного листа слідує, що підстави для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком є аналогічними підставам, зазначеним в листі від 20.12.2018 року за №13185/03-01.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, згідно ч.1 ст.44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунку) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пунктом 1.1 Порядку №22-1 передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління за місцем проживання (реєстрації).

Пунктом 2.1 Порядку №22-1 визначено перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії, в тому числі: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків, документи про стаж, відомості про заробітну плату, документи про місце проживання (реєстрації) особи, документи, що засвідчують особливий статус особи.

Відповідно до п.2.9 Порядку №22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Відмовляючи ОСОБА_1 в призначенні пенсії Генічеський відділ обслуговування громадян ГУ ПФУ в Херсонській області виходив з того, що позивачем не дотримано вимог п. п. 2.22, 2.9 Порядку № 22-1, зокрема, не пред`явлено паспорт або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік. При цьому, відповідач не визнав таким документом наданий представниками позивача паспорт громадянина України для виїзду за кордон, посилаючись на те, що дає даний паспорт лише дає право на виїзд з України та в`їзд на її територію та посвідчує громадянина України під час перебування за межами України.

Наведені посилання органу пенсійного фонду спростовуються приписами пункту 1 ч.1 ст.13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» згідно яких документами, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України є як паспорт громадянина України, так і паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Разом з тим, у відповідності до положень статті 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, при подачі заяви до пенсійного органу позивачем було надано паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що відповідає вище наведеним вимогам Закону та Порядку. В той же час, як вбачається із матеріалів справи, строк дії паспорту продовжено на 10 років, тобто до 17.07.2018 року, про що свідчить печатка консульської установи України та підпис уповноваженої особи. Відтак, на момент звернення позивача із заявою до пенсійного органу його паспорт був дійсний.

Частиною 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження.

Відмовляючи ОСОБА_1 в призначенні пенсії листом від 20.12.2018 року №3090/02-04, відповідачем зазначено, що представниками позивача надано не належно завірені копії документів, тоді як відповідні документи мали бути подані в оригіналах.

Пунктом 2.23 Порядку № 22-1 передбачено, що документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.

Як вбачається з матеріалів справи при первинному зверненні 29.09.2017 року із заявою про призначення пенсії представником позивача дійсно подано копії документів, а саме: копію довіреності, копію паспорту, копію трудової книжки, копію диплому про навчання № 178458 від 01.07.1975 року та Д-1 № 062050 від 14.06.1980 року, копію довідки про проходження навчання від 14.06.1980 року, оригінал апостильованої заяви про призначення пенсії. При цьому, при зверненні із заявою від 30.11.2017 року представником позивача надано було в оригіналах довіреність, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, трудову книжку та ідентифікаційний номер.

Суд критично ставиться до посилань ГУ ПФУ в Херсонській області на те, що такі документи було надано не в оригіналах, а у вигляді копій з нотаріально посвідчених документів, так як ці посилання не підтверджені жодним доказом та спростовуються безпосередньо змістом заяви від 30.11.2017 року.

Також однією з підстав для відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії вказано відсутність документів уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території АРК та м. Севастополі. Надаючи оцінку наведеному твердженню, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до п. 4.2 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Тобто, управління пенсійного фонду наділено повноваженнями збирати необхідні для розгляду заяви особи (у тому числі щодо призначення пенсії) документи.

Доказів здійснення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на встановлення наявності чи відсутності в позивача права на призначення пенсії, зокрема, направлення запитів щодо отримання таких документів до уповноваженого органу Російської Федерації, суду не надано.

При цьому, суд враховує, що згідно матеріалів справи, позивач при первинному зверненні до Головного управління із заявою про призначення йому пенсії подавав особисту декларацію у відповідності до пп. 6 п. 2.1 Розділу ІІ Порядку, затвердженому ПППФУ від 25.11.2005 року № 22-1, згідно п. 4 якої, зазначив, що пенсія йому не призначалася, пенсійних виплат від уповноважених органів Російської Федерації, в тому числі на території АРК, позивач не отримував.

Відтак, суд вважає, що наведені твердження відповідача не можуть слугувати безумовною підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу, разом з тим відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження призначення позивачу пенсії уповноваженими органами РФ.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не порушено порядку звернення до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії, встановленого Порядком, затвердженим ПППФУ від 25.11.2005 року № 22-1, Законом України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», доказів на спростування цього висновку відповідачем не надано.

З огляду на вказане, суд вважає протиправними рішення відповідача, оформлені листами від 20.12.2018 року за № 13185/03-01, № 3090/02-04.

В той же час, суд вважає, що у межах спірних правовідносин пенсійним органом фактично не приймались до розгляду по суті заяви позивача про призначення пенсії і, як наслідок, не перевірялось наявність у останнього права на її призначення та виплату. Тобто фактичного розгляду заяв позивача про призначення пенсії по суті не було.

Разом з тим, оскільки відповідачем не перевірено подані заяви про призначення пенсії по суті, у тому числі із дослідженням віку позивача, стажу, у тому числі страхового, суд вважає передчасними вимоги про зобов`язання органу пенсійного фонду призначити і нарахувати у встановленому порядку пенсії, в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

При цьому, адміністративний суд не може підміняти інші органи державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до виключної компетенції таких органів, зокрема, щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області призначити пенсію позивачу.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В даному випадку, суд вважає за необхідне, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача у справі, вийти за межі заявлених позовних вимог та зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути подані представником ОСОБА_1 заяви про призначення пенсії по суті, а саме вирішити питання щодо наявності/відсутності у позивача права на призначення йому пенсії, з прийняттям за результатами такого розгляду відповідного рішення.

При цьому, слід зауважити, що надання суб`єктом владних повноважень відмови з аналогічних підстав, що перевірялися у межах розгляду даної судової справи, не буде вважатися належним виконанням судового рішення та нестиме негативні наслідки, передбачені чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приймає рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Так, позивачем при поданні адміністративного позову було сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією № 68471 від 27.05.2019 року. З огляду на те, що позов задоволено частково, суд дійшов висновку щодо стягнення судового збору з відповідача в розмірі 384,20 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул. 28 Армії, 6, ) про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , держава АДРЕСА_1 ), яка викладена у листах відповідача від 20 грудня 2018 року за № 13185/03-01, № 3090/02-04.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул. 28 Армії, 6, ) розглянути по суті заяви ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , держава АДРЕСА_1 ) від 29 вересня 2017 року та від 30 листопада 2017 року про призначення пенсії, з перевіркою наявності у ОСОБА_1 права на її призначення та виплату, з прийняттям за результатами розгляду відповідного рішення з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6, ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , держава АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири гривні, двадцять копійок), шляхом безспірного списання.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Гомельчук С.В.

кат. 112010200