Справа № 340/1087/19
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 липня 2019 року м. Дніпросправа № 340/1087/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Шальєвої В.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Малиш Н.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.05.2019 р. (суддя Притула К.М.) в справі № 340/1087/19 за позовом ОСОБА_1 до Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про визнання неправомірними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (далі - Фортечний ВДВС) про визнання неправомірними та скасування постанов від 18.04.2019 р. про стягнення виконавчого збору в розмірі 44941,51 грн. та від 18.04.2019 р. про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 169,97 грн., прийнятих у виконавчому провадженні № 48019576.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.05.2019 р. позов задоволено, визнано неправомірною та скасовано постанови Фортечного відділу державної виконавчої служби м. Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області по виконавчому провадженню № 48019576: від 18.04.2019 про стягнення виконавчого збору у сумі 44 941,51 грн. та від 18.04.2019 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 169,97 грн.; присуджено на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Фортечного ВДВС судовий збір у розмірі 1334,7 грн. та судові витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 4500,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права. Доводи апелянта аналогічні доводам, викладеним відповідачем у відзиві на позовну заяву. Зокрема, вказує на неправильний висновок суду першої інстанції про порушення державним виконавцем процедури відновлення виконавчого провадження. Також вважає необґрунтованим стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу та не підтвердження розміру таких витрат.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_2 та виконавчого листа № 405/8528/14-ц, виданого 05.06.2015 Ленінським районним судом м. Кіровограда, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсацію за 3/4 квартири у сумі 447 142 грн. Кіровським відділом державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції (на цей час чинна назва - Фортечний ВДВС), відкрито виконавче провадження № 48019576, боржнику надано строк на самостійне виконання до 15.07.2015.

Постанова про відкриття виконавчого провадження від 08.07.2015 р. № 48019576 в 10-денний строк з моменту її одержання боржником не оскаржувалась та в строк, наданий державним виконавцем для самостійного виконання рішення - до 15.07.2015, боржником не виконана.

Враховуючине невиконання боржником самостійно рішення 15.07.2015 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 44 941,51 грн., тобто у розмірі 10% суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

26.12.2016 до відділу державної виконавчої служби від стягувача надійшла заява про повернення виконавчого листа № 405/8528/14-ц, виданого 05.06.2015 р. Ленінським районним судом м. Кіровограда, про стягнення на її користь грошої компенсації та судових витрат на загальну суму 449 415,10 грн. без подальшого виконання, тому 27.12.2016 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві та направлено на адресу заявника виконавчий документ.

16.04.2019 начальником відділу ДВС винесено постанову про скасування процесуального документу від 16.04.2019, а саме «Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу» від 27.12.2016 р. (ВП № 48019576), та постанову про скасування процесуального документу від 16.04.2019 - «Постанова про стягнення з боржника виконавчого збору» від 15.07.2015 р. (ВП № 48019576), отже у в Автоматизованій системі виконавчого провадження виконавче провадження № 48019576 автоматично отримало стан «примусове виконання».

18.04.2019 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та в межах виконавчого провадження № 48019576 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору, яку виведено в окреме провадження.

За відомостями Автоматизованої системи виконавчого провадження в системі зареєстровано виконавче провадження № 58945506.

18.04.2019 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 48019576, відповідно до якої постановлено стягнути з ОСОБА_1 . виконавчий збір у розмірі 44941,51 грн., та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, відповідно до якої постановлено стягнути витрати на проведення виконавчих дій у сумі 169,97 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Фортечним ВДВС порушено процедуру відновлення виконавчого провадження, що призводить до протиправності прийняття спірних постанов.

Визнавши, що судові витрати на оплату професійної правничої допомоги підтверджуються належними доказами, суд першої інстанції задовольнив вимоги про стягнення судових витрат в повному обсязі.

Суд вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_2 та виконавчого листа №405/8528/14-ц, виданого 05.06.2015 р. Ленінським районним судом м. Кіровограда, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 (далі - стягувач) грошової компенсацію у сумі 447 142 грн. Кіровським відділом ДВС м. Кіровограда (нове найменування - Фортечний ВДВС) відкрито виконавче провадження № 48019576, боржнику надано строк на самостійне виконання до 15.07.2015 р.

Через невиконання боржником рішення у строк, встановлений державним виконавцем, виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 44 941,51 грн.

26.12.2016 р. стягувачем до ВДВС подана заява про повернення виконавчого листа № 405/8528/14-ц, виданого 05.06.2015 р. Ленінським районним судом м. Кіровограда, про стягнення на її користь грошої компенсації та судових витрат на загальну суму 449 415,10 грн. без подальшого виконання.

Постановою державного виконавця від 27.12.2016 р. виконавчий документ повернуто стягувачу.

Постановами від 16.04.2019 р. начальника Фортечного ВДВС скасовані пстанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.12.2016 р. (ВП № 48019576), постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 15.07.2015 р. (ВП № 48019576).

18.04.2019 р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та в межах виконавчого провадження № 48019576 винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 44941,51 грн. та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 169,97 грн.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), відповідно до статті 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За частиною 1 статті 42 Закону № 1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

В спірному випадку постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження прийняті після скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі: визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; затвердження (визнання) судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; визнання боржника банкрутом; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України; якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

За змістом ст. 40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 41 Закону № 1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

В порушенням статті 41 Закону № 1404-VIII державним виконавцем не приймалась постанова про відновлення виконавчого провадження, проте постановою державного виконавця Фортечного ВДВС від 18.04.2019 р. повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII та прийнято постанови, які є предметом цього позову.

Оскільки державним виконавцем не відновлювалось виконавче провадження № 48019576 після скасування постанови про повернення виконавчого документу, державний виконавець не мав підстав приймати будь-які процесуальні документи у виконавчому провадженні, зокрема, постанови від 18.04.2019 р. про стягнення виконавчого збору в розмірі 44941,51 грн. та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 169,97 грн.

Доводи апелянта щодо правомірності прийняття таких постанов спростовані приведеними вище висновками суду.

Суд зауважує, що у разі, якщо б відповідачем було дотримано приписи статті 41 Закону № 1404-VIII щодо відновлення виконавчого провадження після скасування відповідної постанови про повернення виконавчого документу, у зв`язку з не стягненням виконавчого збору в межах цього виконавчого провадження державним виконавцем на виконання ч. 3 ст. 40 цього Закону винесення постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження було б правомірним.

Стосовно посилання апелянта на необґрунтованість стягнення на користь позивача з бюджетних асигнувань відповідача витрат на правничу допомогу суд вказує на таке.

За приписами статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1).

Відповідно до частин 1, 4 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частинами 2-5 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивачем підтверджено розмір витрат на правничу допомогу належними доказами, а саме договором про надання правничої допомоги від 28.10.2017 р., додатковою угодою до договору про надання професійної правничої допомоги від 05.05.2019 р., розрахунком витрат, актом приймання-передачі до договору про надання професійної правничої допомоги, оригіналом квитанції до прибуткового касового ордера № 39 від 05.05.2019 р.

Частиною 7 статті 134 КАС визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем не доведено не співмірність витрат, тому суд погоджує висновок суду першої інстанції про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 268-269, 271-272, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.05.2019 р. в справі № 340/1087/19 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.05.2019 р. в справі № 340/1087/19 за позовом ОСОБА_1 до Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про визнання неправомірними та скасування постанов залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 04.07.2019 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення повного судового рішення).

Повне судове рішення складено 04.07.2019 р.

Головуючий - суддя В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.І. Малиш