Справа № 826/14406/18
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Кампо С.В.,

від відповідача: Крайня Л.В.,

від третьої особи: Багатченко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Слов`янський дім ФПУ" про скасування містобудівних умов №830/17/012/009-17 від 26.05.2017, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 №830/17/012/009-17 від 26.05.2017.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, відповідно до змісту якої просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 березня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, а саме не повно з`ясував склад та зміст містобудівних умов та обмежень, що привело до неповного та необ`єктивного визначення намірів забудови викладених у МБУ.

На переконання апелянта, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи полягає у хибному посиланні суду на те, що МБУ не містять тверджень про наміри третьої особи здійснювати житлове будівництво.

Крім того, в апеляційній скарзі позивач також зазначає, що неправильне застосування норм матеріального права судом першої інстанції полягає в тому, що ігноруючи приписи чинного законодавства, суд фактично прирівняв землі житлової забудови до земель громадської забудови за їх цільовим призначенням.

За наведених обставин, апелянт вважає, що вказане рішення Окружного адміністративного суду м.Києва є незаконним та необґрунтованим, та таким, що підлягає скасуванню.

Представником третьої особи подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого останній зазначає, що вважає рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 15 березня 2019 року у справі № 826/14406/18 законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу на нього такою, що задоволенню не підлягає.

В обґрунтування вказаної правової позиції зазначає, що містобудівні умови та обмеження призначені виключно для встановлення вимог, які мають бути враховані при подальшому проектуванні об`єктів містобудування. Таким чином, третя особа вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку та звернув увагу позивача, що конкретизація намірів забудовника, дозвіл на реалізацію цих намірів, та відповідно, виконання оскаржуваних містобудівних умов та обмежень, відбувається на етапі проектування та отримання дозволу на будівництво, натомість, самі по собі містобудівні умови та обмеження, видані третій особі, не порушують прав позивача та вимог чинного законодавства.

З огляду на зазначене, ТОВ "Слов`янський дім ФПУ" просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 15 березня 2019 року - без змін.

У судовому засіданні учасники судового процесу підтримали доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі та відзиві - відповідно.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги з огляду на її необґрунтованість та безпідставність. Зазначив, що видані третій особі містобудівні умови та обмеження, яких останній зобов`язаний додержуватись, передують стадії розроблення та затвердження проектної документації, а також отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Тобто, встановлення відповідних обмежень навпаки виключає можливість для забудовника будувати об`єкт з порушенням вимог ДБН 360-92. Разом з цим, звертав увагу суду, що оскаржувані позивачем містобудівні умови та обмеження є актом індивідуальної дії та самі по собі жодним чином не впливають та відповідно не порушують законних прав та інтересів позивача.

За наведених обставин, відповідач зазначає, що судом першої інстанції було правомірно відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог, а тому дане рішення є законним та обґрунтованим, а отже підлягає залишенню без змін.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 , по АДРЕСА_1 .

Товариство з обмеженою відповідальністю "Слов`янський дім ФПУ" звернулося до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) через Центр надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з заявою про надання містобудівних умов та обмежень від 18 травня 2017 року. До вказаної заяви Товариством було надано наступні документи:

- договір оренди земельної ділянки;

- копії правовстановлюючих документів на нерухоме майно;

- копія статуту;

- ситуаційний план (схема) щодо місцезнаходження земельної ділянки; викопіювання з топографо-геодезичного плану МІ:2000;

- черговий кадастровий план (витяг із земельного кадастру);

- фотофіксація земельної ділянки (з оточенням);

- містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками запланованого об`єктами будівництва.

На підставі зазначеної заяви третій особі та інвестору - ТОВ "БК Девелопмент" відповідачем були видані містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки на АДРЕСА_1 для реконструкції будівель та споруд під багатофункціональний комплекс від 26.05.2017 № 830/17/012/009-17.

Зазначені містобудівні умови містять два розділи, один з яких, під назвою "Загальні дані», що являє собою опис об`єкта та основних техніко-економічних показників, запропонованих третьою особою, а другий, який має назву "Містобудівні умови та обмеження" містить встановлені для третьої особи обмеження, які мають бути враховані при проектуванні будівництва третьою особою.

Разом з тим, позивач, який є власником суміжної земельної ділянки, стверджуючи про недостовірність вказаної у розділі «Загальні дані» інформації та вважаючи, що наданими третій особі містобудівними умовами та обмеженнями забудови земельної ділянки порушуються його законні права та інтереси, звернувся за їх захистом до суду з даним позовом.

В обґрунтування доводів позовних вимог вказує, про наступні порушення: невідповідність намірів забудови Генеральному плану міста Києва (з огляду на те, що земельну ділянку віднесено до земель громадської забудови, натомість, містобудівні умови видано стосовно житлового будівництва); можливість негативного впливу будівництва на його земельну ділянку, з огляду на висновки щодо можливих зсувів; порушення його прав збільшенням мешканців, відстані між будівлями; віднесенням земельної ділянки до зони охоронюваного ландшафту; відсутністю прав на земельну ділянку, з огляду на відмову у поновленні договору оренди земельної ділянки.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що конкретизація намірів забудовника, дозвіл на реалізацію цих намірів, та, відповідно, виконання оскаржуваних містобудівних умов та обмежень, відбувається на етапі проектування та отримання дозволу на будівництво, у зв`язку з чим, Окружний адміністративний суд м.Києва дійшов висновку, що на цьому етапі, самі по собі містобудівні умови та обмеження, видані третій особі, не порушують прав позивача та вимог чинного законодавства України, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності визначені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 № 3038-VI (далі - Закон №3038-VI), у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин та спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно з положеннями ч.2 ст.26 цього Закону суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.

Відповідно до ч. 4-5 даної статті право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:

1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;

2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи;

3) затвердження проектної документації;

4) виконання підготовчих та будівельних робіт;

5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;

6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Основними складовими вихідних даних, згідно статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" є:

1) містобудівні умови та обмеження;

2) технічні умови;

3) завдання на проектування.

Згідно з п. 9 Порядку розроблення проектної документації на будівництво об`єктів", затвердженого наказом Міністерства (регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №45 від 16.05.2011), проектна документація на будівництво об`єктів розробляється з урахуванням вимог містобудівної документації, вихідних даних на проектування та дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, нормативно-правових актів з охорони праці, державних стандартів і правил.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 1 Закону № 3038-VI, містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону № 3038-VI, вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування.

За приписами ст. 29 вказаного Закону, фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.

Разом з цим, положеннями ч. 2 ст. 26 Закону № 3038 передбачено, що суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.

Тобто, вказана норма в поєднанні з оскаржуваним рішенням виключає можливість для забудовника будувати об`єкт з порушенням вимог ДБН 360-92.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил вважаються самочинним будівництвом.

Крім того, суд також акцентує увагу, що в містобудівних умовах та обмеженнях встановлено для замовника максимально допустиму щільність населення, що підлягає обов`язковому врахуванню при розробленні проектної документації. Недотримання вказаного обмеження проектантом, забудовником, замовником може мати своїм наслідком застосування до об`єкта будівництва процитованої норми та інших норм права, що передбачають відповідальність у сфері містобудування.

Отже, з наведеного вбачаться, що самі по собі містобудівні умови та обмеження, видані третій особі, на даному етапі не порушують прав позивача та вимог чинного законодавства України.

У свою чергу, колегія суддів зазначає, що право на судовий захист, гарантоване статтею 55 Конституції України і конкретизоване в інших законах, передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб ствердження про порушення було обґрунтованим.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення).

Тобто, встановлення факту наявності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковим під час судового розгляду.

Таким чином, підставами для визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що містобудівні умови та обмеження за своєю юридичною суттю є актами індивідуальної дії та направлені на врегулювання правовідносин, зокрема в даному випадку, між третьою особою та спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури згідно з нормами Закону. Тобто вказані містобудівні умови та обмеження не встановлюють для позивача будь-яких прав та обов`язків, а тому відповідно не можуть безпосередньо порушувати законні права та/або інтереси позивача.

Крім того, положеннями ст. 2 та 5 КАС України передбачено, що захист прав, свобод та інтересів особи має бути ефективним.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, згідно з вказаними нормами права, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. При цьому, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Колегія суддів також зауважує, що в розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, з аналізу наведених норм КАС України слідує, що особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд, про що останнім вказано, зокрема у постанові від 12 лютого 2019 року по справі 826/7806/17.

В той же час, у межах заявленого спору задоволення позовних вимог до змін у правовому становищі позивача не призведе, у зв`язку з недоведеністю позивачем існування у нього порушених прав на даному етапі, з огляду на що колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що самі по собі містобудівні умови та обмеження, видані третій особі, не порушують прав позивача та вимог чинного законодавства України.

Таким чином, колегією суддів встановленно, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до вимог ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.243-245, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович

Повний текст постанови виготовлено 24 червня 2019 року