Справа № 400/1449/19
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2019-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 червня 2019 р. № 400/1449/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В. розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (надалі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) про:

- визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 премії за лютий, березень, квітень 2018 року відповідно до пп. 31.1, 31.4 Розділу ХХХІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260 «Про затвердження інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам»;

- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 премію за лютий, березень, квітень 2018 року відповідно до пп. 31.1, 31.4 Розділу ХХХІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260 «Про затвердження інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він у період з 08.08.2016 по 13.09.2018 проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 . У період з лютого-квітень 2018 року позивачу не була нарахована та виплачена премія. Вважає, що такі дії відповідача суперечать пункту 31.1, 31.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Ухвалою від 17.05.2019 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 400/1449/19 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування відзиву вказав, що позивача не було включено до рапортів на преміювання безпосередніх командирів та відповідно до наказів командира ВЧ НОМЕР_1 в лютому 2018 року. В подальшому, у зв`язку з прийняттям Постанови Кабінету Мінстрів України від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядявого і начальницького складу та деяких інших осіб", до відповідача надійшла телеграма за вих. № 248/1479 від 26.03.2018 року, у відповідності до якої з 01.01.2018 року командирам військових частин вже не надавалось право на збільшення розміру щомісячної премії. Тобто, командири військових частин з 01.03.2018 року втратили право збільшувати розмір щомісячної премії.

Позивачем до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду подано відповідь на відзив, в якій він зазначив, що згідно рапортів за вх. № 1148/5, № 1148/6 від 01.03.2018 року його безпосередній командир клопотав перед командиром Військової частини НОМЕР_1 про збільшення розміру щомісячної премії за лютий 2018 року підлеглому йому особовому складу дивізіону. В списках яких позивач відсутній. Також вказав, що клопотань командира артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_1 про зменшення розміру премії ОСОБА_1 до командира Військової частини НОМЕР_1 не подаволось.

Позивач у судовому засіданні 18.06.2019 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Заяв чи клопотань до суду не надходило.

Відповідно до статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд здійснив розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

В період з 08.08.2016 по 13.09.2018 проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 на посадах головного старшини військового оркестру та головного старшини артилерійського дивізіону.

Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 212 від 13.09.2018 року позивача звільнено наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 31.07.2018 року № 78-РС у запас за п.п. «б» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок» (за станом здоров`я).

Нарахування додаткової премії (максимального відсотку премії) за лютий-квітень 2018 року позивачу не здійснювалось, оскільки його не було включено до рапортів на преміювання безпосередніх командирів та відповідно до наказів командира ВЧ НОМЕР_1 .

13.09.2018 року позивач звернувся зі скаргою до командувача ВМС ЗСУ щодо зобов`язання командування Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому премію за лютий - квітень 2018 року.

01.02.2019 року Фінансово-економічне управління командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України надало відповідь на звернення позивача, згідно якої ОСОБА_1 повідомлено, що відповідно до рішення Міністра оборони України від 09.02.2018 року № 248/7/9/2017 встановлення максимального відсотку премії військовослужбовцям не є обов`язковим, а є правом командира. За інформацією наданою Військовою частиною НОМЕР_1 нарахування додаткової премії (максимального відсотку премії) за лютий - квітень 2018 року ОСОБА_1 не здійснювалось, оскільтки його не було включено до рапортів на преміювання безпосередніх командирів та відповідно до наказів командира Військової чпстини А 2062.

20.02.2019 року позивач звернувся з аналогічною скаргою до Міністра оборони України.

Командувачем Військово-Морських Сил Збройних Сил України за дорученням Міністра оброни України надано позивачу відповідь від 14.03.2019 року, згідно якої вказано, що преміювання особового складу здійснювалося відповідно до вимог пунктів 31.1-31.10 розділу ХХХІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 року № 260, та рішенням Міністра оборони України від 09.02.2018 року № 248/3/9/1/107, яким визначено, що встановлення максимального відсотка премії військовослужбовцям не є обов`язковим, а є правом командира. Рішення щодо конкретних розмірів преміювання команлдири, зокрема приймають з урахуванням результатів виконання службових обов`язків. Фактів порушення, про які йдеться в скарзі позивача не встановлено та у її задоволенні відмовлено.

Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 20.12.1991року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон України № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

У відповідності до ст. 1 Закону України № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно до ч. 1 ст. 9 Закону України № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ст. 9 Закону України № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260 (далі - Інструкція № 206), визначено порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Згідно з пунктом 1.2 Інструкції № 206 грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 31.1 Інструкції № 206 передбачено, що командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право преміювати осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за їх особистий внесок у загальні результати служби. Командир військової частини має право позбавляти військовослужбовців премії повністю або частково.

Відповідно до пункту 31.2 Інструкції № 206 розміри премії, але не менше 10 відсотків посадових окладів, установлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України, та особливостей проходження служби.

За змістом пункту 31.4 Інструкції № 206 виплата премії військовослужбовцям здійснюється щомісяця за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира військової частини (командирам військових частин - наказу вищих командирів (начальників)), який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання.

Згідно з пунктом 31.5 Інструкції № 206 командир військової частини позбавляє військовослужбовців премії частково на: 10% - у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення догана; 20% - у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення сувора догана; 40% - у разі накладення на військовослужбовця двох дисциплінарних стягнень догана (сувора догана); 50% - у разі накладення на військовослужбовця трьох дисциплінарних стягнень догана (сувора догана).

Командир військової частини позбавляє премії частково за календарний місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому у військову частину надійшло повідомлення про накладання дисциплінарного стягнення вищим командиром (начальником).

Пунктом 31.6 Інструкції № 206 командир військової частини позбавляє військовослужбовців премії повністю:

- за невихід на службу без поважних причин;

- за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння);

- у разі накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, пониження в посаді, пониження військового звання на один ступінь, позбавлення військового звання (за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому у військову частину надійшло повідомлення про накладання дисциплінарного стягнення вищим командиром (начальником));

- у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією (за місяць, у якому така постанова надійшла у військову частину);

- у разі накладення на військовослужбовця у календарному місяці більше трьох дисциплінарних стягнень, крім дисциплінарного стягнення зауваження (за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому у військову частину надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром (начальником));

- у разі відрахування з ад`юнктури або докторантури вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу або науково-дослідної установи через невиконання індивідуального навчального плану (індивідуального плану наукової роботи) або недисциплінованість (за місяць, у якому було здійснено відрахування);

- у разі неуспішного закінчення ад`юнктури або докторантури вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу або науково-дослідної установи (за місяць, у якому закінчилося навчання).

Відповідно до пункту 31.7 Інструкції № 206 рішення про виплату премії, зменшення її розміру або позбавлення в повному розмірі оформлюється наказом командира військової частини на підставі поданих за командою в кінці місяця клопотань безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії підлеглим військовослужбовцям. У рапортах з клопотанням про позбавлення премії (повністю або частково) зазначаються конкретні причини, які стали підставою для цього.

Таким чином, підставою зменшення розміру премії або позбавлення в повному розмірі військовослужбовців премії є постанова про накладення адміністративного стягнення за вчинення військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення, рапорт з клопотанням про позбавлення премії (повністю або частково) із зазначенням конкретних причин, які стали підставою для цього.

Суд наголошує, що матеріали справи не містять ані постанов про накладення адміністративного стягнення за вчинення військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення у відношенні позивача, пов`язаного з корупцією, ані наказів командира військової частини про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення, ані наказів командира військової частини про зменшення її розміру на підставі поданих за командою в кінці місяця клопотань безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії підлеглим військовослужбовцям, відсутні також рапорти з клопотанням про позбавлення премії (повністю або частково) із зазначенням конкретних причин, які стали підставою для цього.

В свою чергу, як вбачається з відзиву та матеріалів справи, командиром артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_1 було подано рапорти за вх. № 1148/5, № 1148/6 від 01.03.2018 року, в яких він клопотав перед командиром Військової частини НОМЕР_1 про збільшення розміру щомісячної премії за лютий 2018 року підлеглому йому особовому складу дивізіону, однак позивач в рапортах № 1148/5 та № 1148/6 від 01.03.2018 року відсутній.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач не мав законних підстав для не виплати максимального відсотка премії ОСОБА_1 в лютому 2018 року, оскільки хоч це і право командира, однак у разі відмови від реалізації цього права, законодавством чітко встановлено, які дії повинен вчинити командир, а саме подати відповідні рапорти із зазначенням конкретних причин, які стали підставою для відмови від реалізації цього права.

Суд не приймає твердження відповідача, що з прийняттям Постанови Кабінету Мінстрів України від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядявого і начальницького складу та деяких інших осіб", якою уряд змінив порядок нарахування грошового забезпеченння військовослужбовцям, зокрема, встановлено залежність розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням від прожиткового мінімуму для працездатних осіб (забезпечить щорічне зростання розміру грошового забезпечення в залежності від збільшення соціальних стандартів в державі), а також збільшено у структурі грошового забезпечення частку основних його видів (посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років) до 60% та зменшено частку додаткових видів у структурі грошового забезпечення з 85% до 40%, оскільки цією постановою не було внесено змін до Інструкції "Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", затвердженою наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260.

Таким чином, приймаючи до уваги те, що за період безрезень-квітень 2018 року позивач не притягався ані до адміністративної, ані до дисциплінарної відповідальності, відсутні накази командира військової частини про зменшення розміру премії на підставі поданих за командою в кінці місяця клопотань безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії позивача, відсутні також рапорти з клопотанням про позбавлення премії (повністю або частково) позивач із зазначенням конкретних причин, які стали підставою для цього, суд доходить висновку, що і за цей період не було підстав для не виплати максимального відсотка премії ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Суханов та Ільченко проти України» (рішення від 26.06.2014, п.35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися ст.1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання» якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя.

В свою чергу, приймаючи до уваги, що позивач не був позбавлений премії взагалі, а лише не було виплачено максимальний відсоток премії, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги необхідність ефективного захисту прав та інтересів позивача, що ґрунтується на чинному законодавстві України, з метою повного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог позивача на підставі ч.2 ст.9 КАС України та встановити позивачу належний спосіб захисту порушених прав та інтересів шляхом: визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати максимального відсотку премії ОСОБА_1 за лютий, березень, квітень 2018 року відповідно до пп. 31.1, 31.4 Розділу ХХХІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю між виплаченою премією та максимальним відсотком премії за лютий, березень, квітень 2018 року відповідно до пп. 31.1, 31.4 Розділу ХХХІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності відмови у виплаті позивачеві максимального відсотку премії за лютий, березень, квітень 2018 року.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) про про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати максимального відсотку премії ОСОБА_1 за лютий, березень, квітень 2018 року відповідно до пп. 31.1, 31.4 Розділу ХХХІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю між виплаченою премією та максимальним відсотком премії за лютий, березень, квітень 2018 року відповідно до пп. 31.1, 31.4 Розділу ХХХІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 27.06.2019 року.

Суддя Г.В. Лебедєва