Справа № 440/3692/18
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 р. Справа № 440/3692/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бершова Г.Є.

суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної фіскальної служби України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 (суддя І.С. Шевяков, м. Полтава, повний текст складено 25.01.19) по справі № 440/3692/18

за позовом ОСОБА_1

до Державної фіскальної служби України

про визнання протиправною та скасування податкової консультації,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (надалі також - відповідач, ДФС України) про визнання протиправною та скасування податкової консультації.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 року задовольнити частково.

Індивідуальну податкову консультацію Державної фіскальної служби України №2346/М/99-99-13-02-03-14/ІПК від 25 травня 2018 року визнано протиправною та скасовано.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її задовольнити.

Позивач в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні.

Відповідно до вимог статті 308 КАС України справа переглядається в межах задоволених позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що з 12 березня 2002 року по теперішній час ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з ПАТ "Укртатнафта", що підтверджують наявні в матеріалах справи копія трудової книжки позивача /а.с. 17-18/ та довідка підприємства від 18.10.2018 № 4/788 /а.с.19/. У передбаченому законом порядку отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 537 від 20 липня 2007 року /а.с. 16/.

18 квітня 2018 року позивач звернувся до Головного управління ДФС у Полтавській області із заявою, у якій просив надати індивідуальну податкову консультацію з того приводу, чи має він обов`язок як адвокат сплачувати єдиний внесок за себе в ті періоди, коли він не отримував дохід від здійснення адвокатської діяльності, але перебував у трудових відносинах і єдиний внесок за нього сплачував роботодавець, а також з того питання, як має визначатися база нарахування єдиного внеску, якщо такий обов`язок існує, і чи зобов`язаний він, за умови відсутності доходу від адвокатської діяльності, подавати звітність з єдиного соціального внеску /а.с. 21-22/.

25 травня 2018 року після перенаправлення відповідної заяви до ДФС України, останньою складена податкова консультація № 2346/М/99-99-13-02-03-14/ІПК, зі змісту якої вбачається, що на думку контролюючого органу, платник єдиного внеску, перебуваючи на обліку у контролюючому органі, у разі неотримання доходу у відповідному звітному періоді зобов`язаний визначити базу нарахування єдиного внеску та сплатити суму внеску у розмірі не менше мінімального страхового внеску на місяць, незважаючи на наявність трудових відносин з роботодавцем. При цьому такий платник зобов`язаний подавати звітність з єдиного внеску із зазначенням бази нарахування єдиного внеску, встановленої пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Не погодившись з такою податковою консультацією, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідач не довів суду правомірності прийнятої ним індивідуальної податкової консультації.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині, що оскаржується, з огляду на таке.

Так, підпунктом 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податкова консультація - індивідуальна податкова консультація та узагальнююча податкова консультація, що надаються в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до пункту 52.1 статті 52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Згідно з пунктом 52.2 статті 52 Податкового кодексу України індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Пунктом 53.2 статті 52 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Протягом 30 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов`язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено положеннями Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI (надалі по тексту - Закон № 2464).

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 3 вказаної частини застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Абзацом 2 частини 4 статті 5 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" встановлено, що обов`язки платників єдиного внеску виникають: у осіб, зазначених в абзацах четвертому, шостому та сьомому пункту 1, пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців), 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, - з початку провадження відповідної діяльності.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 вказаного Закону єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Згідно з підпунктом 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. В свою чергу, незалежна професійна діяльність - це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Статтею 13 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Частинами 2 та 3 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Абзацом 3 частини 8 статті 9 цього Закону встановлено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Колегією суддів встановлено, що з квітня 2002 року позивач безперервно працює на різних посадах в ПАТ "Укртатнафта", а з 2006 року обіймає посаду начальника юридичного управління вказаного підприємства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не здійснював і не здійснює незалежну адвокатську діяльність, а працює виключно як найманий працівник, що підтверджується відомостями з державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів /а.с. 59/). Підтверджено факт отримання позивачем доходів тільки від працевлаштування за основним місцем роботи в ПАТ "Укртатнафта" та відсутність здійснення адвокатської діяльності поза основним місцем працевлаштування в ПАТ "Укртатнафта".

З наданих до суду копії декларацій про майновий стан і доходи за 2015 рік та 2016 рік /а.с. 67-68, 71-72/, поданих ОСОБА_1 до контролюючого органу як особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, встановлено, що протягом 2015 та 2016 років ним від провадження незалежної професійної діяльності жодних доходів не отримано.

З довідки про дохід ОСОБА_1 від ПАТ "Укртатнафта" встановлено, що протягом 2017 року з нарахованої йому зарплати утриманий ПДФО (18%) та військовий збір /а.с. 95-97/. А з довідки про суми нарахованої заробітної плати застрахованої особи та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування вбачається, що з нарахованої зарплати позивача у 2017 році сплачено єдиний соціальний внесок /а.с. 20/.

Колегія суддів зазначає, що спір між сторонами у цій справі стосується тільки застосування норми права щодо наявності чи відсутності у адвоката обов`язку звітуватися та сплачувати єдиний соціальний внесок за умови відсутності ведення ним незалежної професійної діяльності та сплати за нього єдиного соціального внеску роботодавцем, з яким адвокат уклав трудову угоду.

З даного приводу колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо невірного застосування норм закону ДФС України в оскаржуваній індивідуальній податковій консультації.

Колегія суддів зазначає, що сам факт реєстрації особи (адвоката) як самозайнятої, ще не створює обов"язку особи сплачувати єдиний соціальний внесок.

Абзац 2 частини 4 статті 5 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" чітко вказує на момент виникнення у самозайнятої особи обов`язків платника єдиного внеску. Такі обов"язки виникають з початку провадження відповідної діяльності (незалежної професійної діяльності адвоката).

На підставі проаналізованих вище норм закону можна зробити висновок, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише при умові, що така особа не є найманим працівником в межах такої незалежної професійної діяльності і що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності.

Як встановлено судом, позивач своє право на заняття адвокатською діяльністю реалізовує не як самозайнята особа, а як найманий працівник - начальник юридичного відділу ПАТ "Укртатнафта". Зокрема, що стосується 2017 року, то його роботодавець щомісячно сплачував єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за найманого працівника ОСОБА_1 в розмірі 8 800 грн (протягом січня - квітня 2017 року) та у розмірі 9262 грн (протягом травня - листопада 2017 року), 9 691 грн за грудень 2017 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновки щодо обов"язку позивача сплачувати ЄСВ за відсутності провадження ним самостійної адвокатської діяльності, викладені відповідачем у індивідуальній податковій консультації №2346/М/99-99-13-02-03-14/ІПК від 25.05.2018 року, є невірними та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідач не довів суду правомірності прийнятої ним індивідуальної податкової консультації.

Таким чином, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а також з тим, що належним способом захисту прав позивача є визнання оскаржуваної індивідуальної податкової консультації протиправною та її скасування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 по справі № 440/3692/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Г.Є. Бершов
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов
Постанова складена в повному обсязі 24.06.19.