Справа № 805/4085/18-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2019 року

Київ

справа №805/4085/18-а

провадження №К/9901/14163/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білак М. В., Губської О. А.,

розглянув у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції справу

за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Донецької області про зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення та ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року, постановлену у складі головуючого судді Толстолуцької М. М., та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року, прийняту у складі колегії суддів: Казначеєва Е. Г. (доповідач), Компанієць І. Д., Ястребової Л. В.

І. Суть спору

1. У травні 2018 року ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до прокуратури Донецької області (надалі також відповідач), у якому просив:

1.1. зобов`язати відповідача зробити перерахунок його посадового окладу за період з 2 липня 2015 року по 3 грудня 2015 року включно відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру»;

1.2. зобов`язати відповідача зробити перерахунок всіх доплат та надбавок до посадового окладу, які розраховано в період з 2 липня 2015 року по 3 грудня 2015 року відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру»;

1.3. зобов`язати відповідача зробити перерахунок його заробітної плати за період з 1 липня 2014 року по 3 грудня 2015 року включно, включивши до них виплати на відрядження;

1.4. стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати за період з 2 липня 2015 року по 3 грудня 2015 року включно, яка виникла у зв`язку із невірним розрахунком заробітної плати за перерахунком відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру» з урахуванням індексації;

1.5. стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати за період з 1 липня 2014 року по 3 грудня 2015 року включно, включивши до них виплати на відрядження до інших структурних підрозділів прокуратури Донецької області.

2. Позов обґрунтований протиправністю нарахування та виплати заробітної плати з 2 липня по 3 грудня 2015 року, а саме не у розмірах, визначених статтею 81 Закону України «Про прокуратуру».

3. Також позивач указував на те, що протягом 2014-2015 року він був прикомандирований до різних відділів прокуратури Донецької області, а тому заробітну плату з вересня 2014 по жовтень 2015 року необхідно перерахувати із включенням до неї витрат на відрядження.

4. Відповідач позов не визнав, зазначивши, що заробітна плата позивачу обрахована і виплачена правомірно, оскільки у бюджетних призначеннях органам прокуратури України на заробітну плату, встановлених Законами України «Про Державний бюджетом України на 2015 рік», кошти для реалізації вимог статті 81 Закону України «Про прокуратуру» не передбачені.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

5. ОСОБА_1 у період з 22 жовтня 2010 року по 19 жовтня 2015 року обіймав посаду прокурора (керівника прокуратури) Амвросіївського району Донецької області. З 19 жовтня 2015 року наказом Генерального прокурора України призначений на посаду прокурора Амросіївського району Донецької області та з 15 грудня 2015 року позивач до звільнення працював на посаді прокурора Волноваської місцевої прокуратури.

6. З 19 жовтня 2015 року по 14 грудня 2015 року ОСОБА_1 обіймав посаду прокурора прокуратури Марийської і міжрайонної прокуратури.

7. З 15 грудня 2015 року наказом позивач призначений на посаду прокурора Волноваської місцевої прокуратури.

8. Наказом прокурора Донецької області від 3 лютого 2017 року позивача звільнено з посади прокурора Волноваської місцевої прокуратури та призначено на посаду прокурора Марїнського відділу Волноваської місцевої прокуратури.

9. Заробітна плата за відповідні періоди виплачувалась із урахуванням посадових окладів, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

А. Щодо залишення адміністративного позову без розгляду

10. Донецький окружний адміністративний суд ухвалою від 24 січня 2019 року, яку залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року, залишив без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 у частині позовних вимог до прокуратури Донецької області про зобов`язання вчинити певні дії в частині зобов`язання відповідача зробити перерахунок його заробітної плати за період з 1 липня 2014 року по 3 грудня 2015 року включно, включивши до них виплати на відрядження та стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати за період з 1 липня 2014 року по 3 грудня 2015 року включно, включивши до них виплати на відрядження до інших структурних підрозділів прокуратури Донецької області.

11. Ухвалюючи такі рішення, суди виходили з того, що витрати на відрядження не відносяться до заробітної плати, у зв`язку з чим на них не поширюються положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (надалі також КЗпП) щодо необмеженої позовної давності.

12. При цьому суди зазначили, що про порушення свого права на отримання витрат на відрядження позивач мав можливість дізнатись ще у 2014 та 2015 роках або при звільненні, суд дійшов до висновку, натомість із цим позовом звернувся лише у травні 2018 року.

13. Також суди дійшли висновку про те, що наведені позивачем у якості обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду обставини не є поважними.

Б. Щодо розгляду справи по суті заявлених позовних вимог

14. Донецький окружний адміністративний суд рішенням від 24 січня 2019 року, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року, відмовив у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до прокуратури Донецької області про зобов`язання вчинити певні дії в частині:

14.1. зобов`язання відповідача зробити перерахунок його посадового окладу за період з 2 липня 2015 року по 3 грудня 2015 року включно відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру»;

14.2. зобов`язання відповідача зробити перерахунок всіх доплат та надбавок до посадового окладу, які розраховано в період з 2 липня 2015 року по 3 грудня 2015 року відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру»;

14.3. стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати за період з 2 липня 2015 року по 3 грудня 2015 року включно, яка виникла у зв`язку із невірним розрахунком заробітної плати за перерахунком відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру» з урахуванням індексації.

IV. Провадження в суді касаційної інстанції

15. ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судами першої й апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права.

16. Позивач наполягає на тому, що витрати на відрядження входять до складу заробітної плати, а тому на відповідні позовні вимоги поширюється дія частини другої статті 233 КЗпП.

17. Також автор скарги зазначає, що при обчисленні посадового окладу прокурорів у спірний період підлягає застосуванню саме стаття 81 Закону України «Про прокуратуру».

18. Верховний Суд ухвалою від 27 травня 2019 року відкрив касаційне провадження.

19. Прокуратура Донецької області правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористалась.

V. Оцінка Верховного Суду

А. Щодо строку звернення до суду

20. Згідно зі статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

21. Своєю чергою, відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

22. При цьому за змістом частини другої статті 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

23. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

24. До структури заробітної плати, визначеної у статті 2 цього Закону, входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

25. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 Закону України «Про оплату праці»).

26. Згідно з підпунктом 3.15 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, не належать до фонду оплати праці витрати на відрядження: добові (у повному обсязі), вартість проїзду, витрати на наймання житлового приміщення.

27. Наведене відповідає правовому висновку, висловленому Верховним Судом України в постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1638цс17.

28. Отже, частина друга статті 233 КЗпП на вищенаведену частину позовних вимог не поширюється.

29. Як правильно зазначили суди та висновується з матеріалів справи й аргументів касаційної скарги, позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав у частині оплати виплат на відрядження після закінчення відповідних відряджень у 2014-2015 роках, натомість із цим позовом звернувся у травні 2018 року.

30. При чому Верховний Суд погоджується з висновками судів про те, що наведені позивачем аргументи не дають підстав для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивача, перешкод для реалізації права на звернення до суду в установлений процесуальним законом місячний строк.

31. Таким чином, суди дійшли цілком обґрунтованого висновку про наявність підстав для залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 в частині позовних вимог, що стосуються виплат на відрядження.

32. Доводи касаційної скарги такого висновку не спростовують і ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального та процесуального права.

Б. Щодо перерахунку заробітної плати

33. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

34. 14 жовтня 2014 року прийнято Закон України № 1697-VII «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року.

35. Відповідно до частини третьої статті 81 Закону України «Про прокуратуру» посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

36. Отже, з липня 2015 року відбулися зміни в оплаті праці працівників прокуратури.

37. Разом із цим, відповідно до положень статей 8, 13 Закону України «Про оплату праці» умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону. Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

38. Частиною дев`ятою статті 81 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

39. Згідно зі статтями 89 та 90 Закону України «Про прокуратуру» фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України. Фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

40. Частинами першою, другою статті 23 Бюджетного кодексу України встановлено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

41. Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» установлено, що положення частини другої статті 33, статті 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

42. Тобто, Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», як спеціальним законом, який регулює бюджетні відносини, у тому числі й питання заробітної плати працівників органів прокуратури, які фінансуються з державного бюджету, надано повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір та порядок виплати заробітної плати працівників органів прокуратури.

43. Постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року № 763; надалі - Постанова № 505) надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів та інші виплати. Видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури (пункти 2, 6).

44. Підпунктом 1 пункту 13 Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» доручено Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

45. Однак, Кабінет Міністрів України вказаного не здійснив, тоді як реалізація положень Закону України «Про прокуратуру» є неможливою без унесення відповідних змін до Постанови № 505 та Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» щодо заробітної плати працівників органів прокуратури.

46. При цьому Законом України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» внесено зміни до Бюджетного кодексу України, розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» якого доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

47. Враховуючи викладене, Верховний Суд зазначає, що відповідач не наділений правом самостійно, без правового врегулювання збільшення видатків Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у розмірі, встановленому Законом України «Про прокуратуру», а тому висновок судів про відсутність підстав для задоволення відповідних позовних вимог є правильним.

VІ. Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

48. За наведеного правового регулювання та обставин справи Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

49. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

VIІ. Судові витрати

50. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року у справі № 805/4085/18-а залишити без змін.

3. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року у справі № 805/4085/18-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий М. І. Смокович

Судді М. В. Білак

О. А. Губська