Справа № 522/5723/19
Суддя: Науменко А. В.
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/5723/19
Провадження № 2-а/522/470/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Науменко А.В.,

за участю секретаря - Полегенького В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження, -

ВСТАНОВИВ:

02 квітня 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження.

Позивач вказує, що Головним спеціалістом відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення ГУ ДМС України в Одеській області Вінцевським В.А., за погодженням начальника відділу Домбровського Ю. С. було прийнято рішення від 04.03.2019 № 154 про примусове повернення в країну походження громадянина Судану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України в термін до 02.04.2019 року.

Позивач вказує, що уродженець Судану відноситься до етнічної групи населення мосалітів, тому йому загрожує небезпека при поверненні до країни походження.

Позивач та його представник наполягали на задоволенні позову. Послалися на те, що Позивач є уродженцем Судану, та не може повернутися до країни походження через небезпеку для свого життя та здоров`я. Оскільки позивач належить до етнічної групи маса літів та через це може стати жертвою переслідувань. До того ж інформація по країні походження позивача підтверджує численні порушення прав людини та поширеність насилля на території Судану.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, вважаючи його необґрунтованим, та просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Звернув увагу що іншими рішеннями судів вже встановлене, що позивач не довів наявність ризику повернення до країни походження.

Заслухавши доводи представника позивача, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 04.03.2019 співробітниками ОЗНМРВ ГУ ДМС України в Одеській області за адресою вул. Преображенська, 64, м. Одеса, було виявлено громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Перевіркою позивача було встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином ОСОБА_2 . До України прибув 10.09.2010, з метою визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, державний кордон перетинав через контрольно пропускнй пункт України «Бориспіль» по паспорту громадянина Судану для виїзду за кордон. В позивача наявний паспортний документ громадянина Судану серії: Р № 04308430 від 27.11.2017, терміном дії до 26.11.2022 року.

На даний час громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України перебуває незаконно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

27.04.2015 ОСОБА_1 вперше звернувся за наданням міжнародного захисту до ГУ ДМС України у м. Києві. За результатами розгляду особової справи ДМС України було прийнято рішення від 07.10.2016 № 516-16 про відмову в визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Зазначене рішення Яхуб Мавія ОСОБА_5 оскаржив в судовому порядку.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.02.2017 по справі № 826/18098/16 було відмовлено в задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до ДМС України. Не погоджуючись з зазначеним рішенням позивач подав апеляційну скаргу. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2017 по справі № 826/18098/16 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.02.2017 року - без змін.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням позивач подав касаційну скаргу. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.04.2017 року по справі № 826/18098/16 було відмовлено в відкритті касаційного провадження за касаційної скаргою ОСОБА_1 .

19.02.2018 року ОСОБА_1 повторно звернувся з заявою про надання міжнародного захисту до ГУ ДМС України в Одеській області. На підставі наказу Головного управління ДМС України в Одеській області від 19.02.2018 № 34 ОСОБА_6 ОСОБА_7 було відмовлено в оформлені документів вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Зазначене рішення Яхуб ОСОБА_7 оскаржив в судовому порядку. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.04.2018 по раві №814/526/18 було відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_8 . Не погоджуючись з зазначеним рішенням позивач подав апеляційну скаргу.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.08.2018 заві № 814/526/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.04.2018 року - без змін.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням позивач подав касаційну скаргу. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.12.2018 по справі 114/526/18 було відмовлено в відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Позивач не звертався до ГУ ДМС України в Одеській області та інших територіальних підрозділів ДМС України для добровільного повернення. 04.03.2019 року головним спеціалістом відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення ГУ ДМС України в Одеській області Вінцевськнм В.А. було складено протокол про адміністративне правопорушення за номером ПР МОД 007509 передбаченого ч.І ст. 203 Кодексу про адміністративні правопорушення.

04.03.2019 року було здійснено розгляд справи та винесено постанову про накладання штрафу за номером ПН МОД 007509 заступником начальника ГУ ДМС України в Одеській області Максименко А.В.

Головним спеціалістом відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення ГУ ДМС України в Одеській області Вінцевським В.А., за погодженням начальника відділу Домбровського Ю. С. було прийнято рішення від 04.03.2019 № 154 про примусове повернення в країну походження громадянина Судану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України в термін до 02.04.2019 року.

Побоювання позивача стосовно небезпеки для свого життя та здоров`я були неодноразово досліджені судами та встановлено необґрунтованість зазначених побоювань.

Відповідно до постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.02.2017 року по справі № 826/18098/16 суд дійшов висновку, що «Таким чином, позивач не зміг пояснити причин прибуття на територію України. Крім того, під час вказаної співбесіди останнім також зазначено, що про відсутність погроз застосування до нього у країні походження фізичного та психологічного насилля. При цьому, факти щодо вбивства його родичів, про що позивачем вказано у заяві-анкеті від 27.04.2015 року, позивачем не було підтверджено, вказавши про таке припущення.

Отже, жодних доказів на підтвердження можливої загрози життю позивача ані під час звернення до органу міграційної служби, ані під час розгляду та перевірки його заяви міграційним органом, ані під час розгляду справи судом, позивачем не надано.

Слід також зазначити, що позивачем не доведена належність до політичних, релігійних чи будь - яких інших громадських організацій.

Таким чином, позивачем не доведено, що перебування у країні походження або повернення до неї реально загрожує його життю та свободі з підстав переслідування за ознакою раси, віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань. Також, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження обґрунтованості побоювань загрози життю, не доведено існування умов для визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та наявності підстав для прийняття Державною міграційною службою України відповідного рішення.»

Відповідно до ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2017 року по справі № 826/18098/16 суд дійшов до висновку, що «Як вбачається з протоколу співбесіди від 24.11.2015 року, позивач належним чином не зміг пояснити причини прибуття його на територію України та не навів жодних аргументів, які б свідчили про наявність обставин щодо застосування до нього у країні походження фізичного та психологічного насилля. При цьому, наведені позивачем факти вбивства його родичів, про що останнім було зазначено у заяві-анкеті від 27.04.2015, не підтверджуються належними доказами, а є лише припущенням позивача.»

Відповідно до постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.04.2018 року по справі № 815/526/18 суд дійшов до висновку, що «В заяві про надання міжнародного захисту в ОСОБА_1 відсутні посилання на нововиявлені обставини або матеріали, що підтверджують обґрунтованість побоювань щодо повернення до своєї країни походження. Позивачем не надано доказів, що його подальше перебування у країні походження або повернення до неї реально загрожує його життю та свободі і така ситуація склалася внаслідок його переслідування за ознакою раси, віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань.»

Відповідно до ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.08.2018 року по справі № 815/526/18 суд дійшов до висновку, що «Апеляційний суд зазначає, що при повторному зверненні до Головного управління ДМС України в Одеській області Яхуб ОСОБА_7 не надав жодних нових відомостей, які б слугували підставою для повторного розгляду такої заяви. Крім того, з протоколів співбесіди вбачається, що апелянт заперечив отримання будь-яких погроз в свою адресу, заперечив будь-які переслідування стосовно нього за ознакою раси, віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань, що свідчило б про загрозу його життю. Апелянт надавав неоднозначні відповіді на одні і ті ж запитання в різні періоди проведення співбесіди. Апелянт не надав жодних відомостей чи документальних підтверджень для встановлення факту реальної загрози його безпеці, життю та свободі у разі повернення в країну його походження. Також, ствердження про вбивство батька, сестри та братів мають характер припущення, оскільки документального підтвердження цим відомостям Яхуб Мавія Ахмед також не надав, а свою не переконаність в цьому не заперечував, згідно протоколу співбесіди від 24 листопада 2018року.

Згідно ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно листа Вищого адміністративного суду України (далі ВАСУ) від 14.11.2012 року № 2379/12/13-12 щодо роз`яснення застосування ст.72 КАСУ для спростування преюдиційних обставин (ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили), передбачених частиною першою статті 72 КАС України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 86 КАС України.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Так, судами під час звернень за наданням міжнародного захисту було неодноразово встановлено, що побоювання позивача за своє житття є безпідставними та не ґрунтуються на фактичних обставинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб з громадянства» іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово вернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

-де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

-де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

-де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

-де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Під час прийняття оскаржуваного рішення не було встановлено наявності обставин, передбачених ст.ст. 30, 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», які забороняють примусове повернення позивача.

Крім того, відсутні підстави вважати, що позивач підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" відсутні, суд дійшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для прийняття рішення про примусове повернення громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в країну походження.

Таким чином, суд вважає, що у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243-246,250, 251, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до Приморського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом десяті днів.

Суддя А.В. Науменко

25.06.19