Справа № 308/10154/18
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/4467/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ваврик Х.Б.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року у справі № 308/10154/18 (рішення ухвалено в м. Ужгород, головуючий суддя Скраль Т.В.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 07.09.2018 звернувся в суд із адміністративним позовом до Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови в призначенні та виплаті йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% заробітної плати з урахуванням до стажу роботи судді строк перебування на військовій службі та половини строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті та Державному інституті інтелектуальної власності Державної форми власності;

- зобов`язати відповідача зарахувати йому до стажу роботи, який дає право на призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці, строк перебування на службі у збройних силах та половини строку навчання у Харківському юридичному інституті та Державному інституті інтелектуальної власності 5 років 7 місяців та 15 днів;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплачувати йому, починаючи з 14 серпня 2018 року, щомісячне довічне грошове утримання судді у розмірі 90 % заробітної плати на відповідній посаді судді господарського суду Закарпатської області, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити недоплачену суму щомісячного довічного грошового утримання судді за період з 14 серпня 2018 року, з урахуванням проведених виплат.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області по відмові в призначенні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% заробітної плати. Зобов`язано Ужгородське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці, період проходження строкової військової служби та половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та прийняти нове, яким позовні його вимоги задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції є неповним і необґрунтованим, таким, що не здійснює захист його прав за захистом яких він звернувся до суду. Вказує, що відмовляючи йому у похідній вимозі про зобов`язання відповідача нарахувати та виплачувати йому, починаючи з 14 серпня 2018 року, щомісячне довічне грошове утримання судді у розмірі 90 % заробітної плати на відповідній посаді судді господарського суду Закарпатської області, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, суд першої інстанції фактично не встановив коли його право має бути реалізованим і таким чином позбавив права на нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 90 % заробітної плати починаючи з 14 серпня 2018 року.

Також зазначає, що обираючи захист порушеного права, слід враховувати положення ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що позивач: - з 01 серпня 1983 року по 10 грудня 1985 року проходив строкову військову службу (а.с. 17); - з 01 вересня 1988 року по 30 червня 1993 року навчався у Харківському юридичному інституті на денній формі навчання, який згодом став Українською юридичною академією (а.с. 18); - з 14 липня 1997 року по 13 липня 2018 року працював на посаді судді Господарського суду Закарпатської області; - з 23 жовтня 2006 року по 01 липня 2008 року навчався в Державному інституті інтелектуальної власності та пройшов повний курс навчання за спеціальністю інтелектуальна власність.

03.07.2018, ОСОБА_1 , рішенням Вищої ради правосуддя № 2120/0/15-18, було звільнено з посади судді Господарського суду Закарпатської області у відставку (а.с. 9).

13.07.2018, наказом Господарського суду Закарпатської області № 02.4-06/50-к, ОСОБА_1 , було відраховано зі штату з посади судді (а.с. 10).

16.07.2018, позивач звернувся до Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області для призначення йому щомісячного грошового утримання судді на підставі якої йому було призначено довічне грошове утримання судді (а.с. 12).

14.08.2018, ОСОБА_1 ,, подав заяву до Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області з проханням повідомити його чи зараховано в обчислення розрахунку щомісячного довічного грошового утримання строк перебування на військовій службі в Збройних силах та половина строку стаціонарного навчання у вищому навчальному закладі, які відповідно до встановленого законом порядку підлягають зарахуванню і дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 % заробітку на посаді судді, (а.с. 6).

20.08.2018, Ужгородське об`єднане управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області, листом № 02/Й-156, повідомило позивача про те, що йому призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 82 % від суми заробітної плати, а спірні періоди були зараховані тільки до стажу, який дає право на відставку судді 26 років 7 місяців 15 днів, так як розмір грошового утримання залежить тільки від стажу роботи на посаді судді (21 рік 0 місяців 1 день), що відповідає 82 відсоткам щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, (а.с. 7-8).

Не погоджуючись із прийнятим рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що незарахування до стажу роботи на посаді судді, зокрема, періоду проходження військової служби та половини строку навчання за денною формою, і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є протиправними.

При цьому, суд дійшов висновку про передчасність вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 , починаючи з 14 серпня 2018 року, щомісячне довічне грошове утримання судді у розмірі 90 % заробітної плати на відповідній посаді судді Господарського суду Закарпатської області, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та з урахуванням проведених виплат.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, але вважає їх такими, що не забезпечують ефективного захисту порушеного права з огляду на наступне.

На момент виходу позивача у відставку та призначення йому щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон №1402).

Відповідно до пункту 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Таким чином, спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - закон №2453).

Відповідно до положень частини першої статті 135 Закону № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною третьою статті 141 Закону № 2453-VI в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №1-8/2016, визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (в редакції, чинній до 28 березня 2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ (далі - Закон №2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з частиною четвертою статті 43 Закону № 2453-VI, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно із частиною першої статті 25 Конституційного Договору від 08 червня 1995 року №1к/95-ВР між Верховною Радою України та Президентом України «Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України» Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення (зазначений Договір був чинний на момент видання Президентом України указу Президента України від 10 липня 1995 року N 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та втратив чинність із набранням чинності Конституції України 28 червня 1996 року).

Відповідно до пункту 1 Розділу XV «Перехідні положення» Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.

Згідно частини третьої статті 106 Конституції України Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.

Відповідно до частини першої статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Згідно із статтею 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року N 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (стаття втратила чинність 20 березня 2008 року), чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Крім того, згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (яка діяла одночасно із Законом № 2862-ХІІ; втратила чинність 01 січня 2012 року), доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Таким чином, до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання належить враховувати, крім роботи на посаді судді (21 рік 0 місяців 0 днів), календарний період проходження строкової служби у Збройних силах (2 роки 4 місяць 10 дні) та половину строку навчання у Харківському юридичному інституті (2 роки 5 місяців).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що так як стаж роботи позивача, який дає йому право на одержання щомісячного грошового утримання судді у відставці становить більше 25 років, тому має право на призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % від заробітної плати діючого судді, який працює на відповідній посаді.

Аналогічна правова позиція викладені у постановах Верховного суду від 09.11.2018 у справі №243/4794/17, від 03.04.2019 у справі №149/610/17.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 , починаючи з 14 серпня 2018 року, щомісячне довічне грошове утримання судді у розмірі 90 % заробітної плати на відповідній посаді судді Господарського суду Закарпатської області, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, то суд першої інстанції протиправно відмовив у задоволенні такої, оскільки на переконання колегії суддів така вимога випливає із попередніх обох, які задоволені судом першої інстанції. В даному випадку це ефективний спосіб захисту порушеного права позивача.

Проте, на вказане суд першої інстанції не звернув увагу.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до частини шостої статті 47 та пункту 8 частини четвертої статті 48 Закону № 2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Крім того, Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Також, в рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Таким чином, доводи апелянта про необхідність зобов`язання Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 , починаючи з 14 серпня 2018 року, щомісячне довічне грошове утримання судді у розмірі 90 % заробітної плати на відповідній посаді судді Господарського суду Закарпатської області, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням виплачених сум є обґрунтованими і підлягаючими до задоволення.

Таке формулювання резолютивної частини судового рішення виключає задоволення вимоги апеляційної скарги про зобов`язання стягнути недоплачену суму щомісячного грошового утримання за період з 14.08.2018, так як перерахунок щомісячного грошового утримання у розмірі 90 % заробітної плати на відповідній посаді судді Господарського суду Закарпатської області з урахуванням виплачених сум передбачений саме з 14.08.2018.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального права, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції частково з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 229, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року у справі № 308/10154/18 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 , починаючи з 14 серпня 2018 року, щомісячне довічне грошове утримання судді у розмірі 90 % заробітної плати на відповідній посаді судді Господарського суду Закарпатської області, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині задовольнити.

Зобов`язати Ужгородське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 , починаючи з 14 серпня 2018 року, щомісячне довічне грошове утримання судді у розмірі 90 % заробітної плати на відповідній посаді судді Господарського суду Закарпатської області, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням виплачених сум.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 25.06.2019