Справа № 640/3933/19
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2019-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

27 червня 2019 року м. Київ№ 640/3933/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Фонду державного майна України в особі Екзаменаційної комісії Фонду державного майна України, Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі
провизнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
встановив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Фонду державного майна України в особі Екзаменаційної комісії та до Регіонального відділення Фонду державного майна України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, в останній редакції якого від 03.05.2019 просив:

- визнати протиправною бездіяльність Фонду державного майна України в особі Екзаменаційної комісії щодо незабезпечення належного (в частині дотримання строків розгляду скарги та дотримання прав скаржника на участь в розгляді скарги) розгляду скарги ОСОБА_1 на дії Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі в особі головного спеціаліста сектору оціночної діяльності Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Бударіної-Пулавської Надії Володимирівни щодо складання неналежної рецензії на Звіти про незалежну оцінку ринкової вартості однієї простої іменної акції у пакеті розміром 100% номінальною вартістю 0,25 грн. за одну акцію, код ISIN , Емітент ПАТ «Дім марочних коньяків «Таврія» (), дата оцінки - 23.03.2017 та 26.03.2018, складені суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , та зобов`язати Фонд державного майна України забезпечити належний розгляд зазначеної скарги ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення Екзаменаційної комісії стосовно оцінювача ОСОБА_3 , оформлене протоколом від 31.01.2019 №110, в частині визнання звітів про незалежну оцінку ринкової вартості однієї простої іменної акції у пакеті розміром 100% номінальною вартістю 0.25 грн. за одну акцію, код ISIN , Емітент ПАТ «Дім марочних коньяків «Таврія» (), дата оцінки - 23.03.2017 та 26.03.2018, такими, що ці звіти про оцінку класифікуються за ознакою абзацу п`ятого пункту 67 Національного стандарту №1 як такі, що не відповідають вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісними та (або) непрофесійними і не можуть бути використаними, а також щодо повідомлення про це всіх заінтересованих осіб та громадськість;

- зобов`язати Регіональне відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі відкликати рецензії на звіти про незалежну оцінку ринкової вартості однієї простої іменної акції у пакеті розміром 100% номінальною вартістю 0.25 грн. за одну акцію, код ISIN , Емітент ПАТ «Дім марочних коньяків «Таврія» (), дата оцінки - 23.03.2017 та 26.03.2018.

Ухвалою суду від 03.04.2019 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку спрощеного провадження.

Однак в частині, що стосуються позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Екзаменаційної комісії стосовно оцінювача ОСОБА_3 , оформленого протоколом від 31.01.2019 №110, в частині визнання звітів про незалежну оцінку ринкової вартості однієї простої іменної акції у пакеті розміром 100% номінальною вартістю 0.25 грн. за одну акцію, код ISIN , Емітент ПАТ «Дім марочних коньяків «Таврія» (), дата оцінки - 23.03.2017 та 26.03.2018, такими, що ці звіти про оцінку класифікуються за ознакою абзацу п`ятого пункту 67 Національного стандарту №1 як такі, що не відповідають вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісними та (або) непрофесійними і не можуть бути використаними, а також щодо повідомлення про це всіх заінтересованих осіб та громадськість, суд дійшов висновку про необхідність закрити провадження у справі, що обґрунтовується таким.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пункті 53 рішення від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України» зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Основного Закону України, у Рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист (пункт 4.1 мотивувальної частини вказаного Рішення).

За змістом частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 щодо поняття порушення права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним».

ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

За приписами пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до пункту 18 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт - це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який установлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.

У вітчизняній теорії права загальновизнано, що нормативно-правовий акт - це письмовий документ компетентного органу держави, уповноваженого нею органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта, в якому закріплено забезпечуване нею формально обов`язкове правило поведінки загального характеру. Такий акт приймається як шляхом безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це суб`єктом за встановленою процедурою, розрахований на невизначене коло осіб і на багаторазове застосування.

Натомість індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

Отже, нормативно-правовий акт містить загальнообов`язкові правила поведінки (норми права), тоді як акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх суб`єктів, які опиняються в нормативно регламентованій ситуації, а акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує свою дію фактами його застосування, тоді як дія акта застосування норм права закінчується у зв`язку з припиненням існування конкретних правовідносин.

З огляду на наведені вище положення Кодексу адміністративного судочинства України та загальновідомі ознаки та властивості нормативно-правового й індивідуального актів, рішення Екзаменаційної комісії від 31.01.2018 №110 в оскаржуваній частині, що стосується оцінювача ОСОБА_3 , є актом індивідуальної дії, оскільки: не містить загальнообов`язкових правил поведінки, а передбачає індивідуалізовані приписи, які стосуються виключно названої конкретної особи, а саме:

- щодо визначення необхідності позачергового проходження оцінювачем ОСОБА_3 навчання за програмою підвищення кваліфікації за напрямом «Оцінка цілісних майнових комплексів, паїв, цінних паперів, майнових прав та нематеріальних активів, у тому числі прав на об`єкти інтелектуальної власності» за спеціалізацією 2.1 «Оцінка цілісних майнових комплексів, паїв, цінних паперів, майнових прав та нематеріальних активів (крім прав на об`єкти інтелектуальної власності)»;

- щодо попередження оцінювача ОСОБА_3 про те, що у разі невиконання ним до 01.04.2019 рішення Екзаменаційної комісії про позачергове проходження навчання за програмою підвищення кваліфікації, на розгляд Екзаменаційної комісії буде винесено питання щодо позбавлення його кваліфікаційного свідоцтва (кваліфікаційного документа) оцінювача (його анулювання) за відповідною спеціалізацією.

Відтак, згаданий акт адресований оцінювачу ОСОБА_3 та Екзаменаційній комісії, не регулює певний вид суспільних відносин, та стосується правовідносин між оцінювачем ОСОБА_3 та Екзаменаційною комісією; не розрахований на багаторазове застосування, а вичерпує свою дію після завершення позачергового проходження оцінювачем ОСОБА_3 навчання за програмою підвищення кваліфікації за напрямом «Оцінка цілісних майнових комплексів, паїв, цінних паперів, майнових прав та нематеріальних активів, у тому числі прав на об`єкти інтелектуальної власності» за спеціалізацією 2.1 «Оцінка цілісних майнових комплексів, паїв, цінних паперів, майнових прав та нематеріальних активів (крім прав на об`єкти інтелектуальної власності)».

Відповідно, право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується.

Такий висновок суду в даному випадку узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим в постановах від 14.03.2018 у справі № 9901/22/17, від 06.06.2018 у справі № 800/489/17, від 12.06.2018 у справі № 800/587/17, від 16.10.2018 у справі № 9901/415/18, від 09.04.2019 у справі № 9901/611/18, від 29.05.2019 у справі № 9901/284/19.

Оскільки позивач не є учасником (суб`єктом) правовідносин стосовно визначення необхідності позачергового проходження оцінювачем ОСОБА_3 відповідного навчання та висловлення йому попередження про винесення на розгляд в установленому порядку питання щодо позбавлення його кваліфікаційного свідоцтва (кваліфікаційного документа) оцінювача (його анулювання) за відповідною спеціалізацією у разі невиконання до 01.04.2019 рішення Екзаменаційної комісії про проходження такого навчання, то таке рішення не породжує для позивача права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим в постановах від 14.03.2018 у справі № 9901/22/17, від 06.06.2018 у справі № 800/489/17, від 12.06.2018 у справі № 800/587/17, від 16.10.2018 у справі № 9901/415/18, від 09.04.2019 у справі № 9901/611/18, а також висновком Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 9901/284/19.

За правилами пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому необхідно зауважити, що законодавчі обмеження стосовно можливості оскарження актів індивідуальної дії не шкодять самій суті права на доступ до суду, оскільки ці акти можуть бути оскаржені в суді їхніми адресатами, тобто суб`єктами, для яких відповідні акти створюють права та/чи обов`язки.

Беручи до уваги вищевикладене та керуючись статтею 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі №640/3933/19 в частині позовних вимог, що стосуються визнання протиправним та скасування рішення Екзаменаційної комісії Фонду державного майна України стосовно оцінювача ОСОБА_3 , оформленого протоколом від 31.01.2019 №110, в частині визнання звітів про незалежну оцінку ринкової вартості однієї простої іменної акції у пакеті розміром 100% номінальною вартістю 0.25 грн. за одну акцію, код ISIN , Емітент ПАТ «Дім марочних коньяків «Таврія» (), дата оцінки - 23.03.2017 та 26.03.2018, такими, що ці звіти про оцінку класифікуються за ознакою абзацу п`ятого пункту 67 Національного стандарту №1 як такі, що не відповідають вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісними та (або) непрофесійними і не можуть бути використаними, а також щодо повідомлення про це всіх заінтересованих осіб та громадськість.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко