Справа № 826/5164/16
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5164/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.

За участю секретаря (помічника): Савін І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року, суддя Добрівська Н.А., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у м. Києві, Головного управління Національної поліції у м. Києві, третя особа: Святошинське управління поліції у м. Києві про визнання протиправним наказу від 29.02.2016 року, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування наказу №182 о/с від 29.12.2016 року Головного управління НП у м. Києві про звільнення зі служби; про зобов`язання поновити на службі в НП України, про зобов`язання виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Національного поліції у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В ході апеляційного розгляду справи Шостим апеляційним адміністративним судом в якості співвідповідача було залучено до участі у розгляді справи Головне управління Національної поліції у м. Києві, так як судом першої інстанції з порушенням норм процесуального і матеріального права не було залучено до розгляду справи Головне управління Національної поліції у м. Києві, тобто особу, яка звільнила позивачку з роботи та яка виплачувала їй грошове забезпечення.

Як пояснила в судовому засіданні 11.06.2019 року представник ГУ Національної поліції у м. Києві Святошинське управління поліції у м. Києві не є самостійною юридичною особою, грошове забезпечення позивачці виплачувало Головне управління Національної поліції у м. Києві.

Крім того, Атестаційна комісія, яку суд першої інстанції зобов`язав виплатити позивачці середній заробіток, не є тією особою, де проходила позивачка службу та отримувала грошове забезпечення.

Враховуючи, що зазначені порушення норм матеріального і процесуального права, допущені судом першої інстанції, призвели до неправильного вирішення справи, оскаржуване рішення Окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року підлягає скасуванню у повному обсязі з ухваленням нового судового рішення з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції в ході розгляду справи встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 з 30.08.2002 року по 06.11.2015 року проходила службу в органах внутрішніх справ України.

На підставі наказу Головного управління МВС України в місті Києві від 06.11.2015 року за №1015 о/с позивачку звільнено за п.п "з" (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства і відомства (організації)).

Наказом Головного управління Національної поліції у місті Києві від 07.11.2015 року за №1 о/с ОСОБА_1 призначена начальником відділення слідчого відділу Святошинського управління поліції.

За результатами проходження атестації наказом від 26.02.2016 року за №182 о/с відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції згідно з п.5 (через службову невідповідність) ч.1 ст.77 Закону.

Законом України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02.07.2015 року утворено Національну поліцію України - центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 3 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно частини першої ст.48 Закону України "Про Національну поліцію" призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Відповідно до ст.47 Закону України "Про Національну поліцію", призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України. У разі проведення конкурсу для визначення кандидата для призначення на відповідну посаду призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції згідно з номенклатурою посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України, та відповідно до результатів конкурсу.

Стаття 57 Закону України "Про Національну поліцію" визначає порядок атестування поліцейських.

За змістом частини першої ст.57 Закону України "Про Національну поліцію" атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар`єри.

Наказом Міністра внутрішніх справ України від 17.11.2015 року за №1465 затверджено Інструкцію про порядок проведення атестування поліцейських, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 18.11.2015 року за №1445/27890 якою було встановлено такий порядок.

Як убачається із матеріалів справи висновки атестаційної комісії та рішення за наслідками проведеної атестації були оскаржені позивачкою в судовому порядку.

Відповідно до постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.11.2016 року визнано протиправним та скасовано рішення Атестаційної комісії №2 Головного управління національної поліції у м. Києві від 27.01.2016 року зазначене в розділі IV "Результати атестування ( висновок атестаційної комісії)" атестаційного листа " 4 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність", прийняте відносно позивача.

Зазначене рішення набрало законної сили, що сторони не оспорювали.

Відповідно до наказу №182 о/с від 26.02.2016 року ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції відповідно до п.5 (через службову невідповідність) ч 1 ст.77. Підстава: атестаційний лист ОСОБА_1 з висновком атестаційної комісії від 27 січня 2016 року.

Отже, підставою для звільнення позивачки зі служби в Національній поліції стали висновки атестаційної комісії від 27 січня 2016 року.

Проте, як зазначено судом вище, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.11.2016 року визнано протиправним та скасовано рішення Атестаційної комісії №2 ГУ Нацполіції у м. Києві, яке стало підставою для звільнення позивачки зі служби.

Таким чином, рішення, яке стало підставою для звільнення позивачки і служби в поліції, скасовано, а інші обставини, які б слугували підставою для звільнення зі служби позивачки відсутні.

Відповідно до частини 4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті ж самі особи або особа, стосовно якої встановлені ці обставини.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.11.2016 року у справі №826/3121/16 встановлено, що атестацію відносно позивачки проведено за відсутності підстав, визначеними нормами чинного законодавства, а висновок комісії, прийнятий стосовно позивачки, є необгрунтованим та протиправним.

Як вбачається із змісту наказу Головного управління Національної поліції України у м. Києві від 26.02.2016 року за №182 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 винесено виключно на підставі висновків викладених в атестаційному листі про невідповідність позивача займаній посаді.

Відповідно до п. 28 розділу ІУ Інструкції №1465 від 17.11.2015 року керівники органів поліції, яким надано право призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції, зобов`язані через 15 календарних днів з дня підписання атестаційного листа з висновками, визначеними підпунктом 3 або 4 пункту 15 цього розділу, забезпечити його виконання шляхом видання відповідного наказу.

Згідно п. 14 Інструкції висновки апеляційної атестаційної комісії заносяться до атестаційного листа, який підписують голова та секретар комісії, та протягом 5 робочих днів надсилаються для обов`язкового негайного виконання керівнику, якому надано право на призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про протиправність наказу №182 о/с від 26.02.2016 року , виданого Головним управлінням Національної поліції у м. Києві щодо звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, а тому даний наказ підлягає скасуванню, а позивачка поновленню на службі в Національній поліції.

Доводи відповідача щодо правомірності винесення наказу від 26.02.2016 року за №182 о/с є безпідставними і не беруться судовою колегією до уваги, оскільки підстава, а саме рішення Атестаційної комісії, яке стало підставою для видання оскаржуваного наказу, визнано протиправним.

Та обставина, що на момент видачі наказу про звільнення з поліції рішення Атестаційної комісії ще не було визнано неправомірним, колегія суддів вважає не є підставою вважати, що позивачку було правомірно звільнено зі служби в поліції.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Наказ про звільнення з поліції позивачки прийнято відповідачем з порушенням Конституції України, Закону України «Про Національну поліцію», а тому на момент його видання вже був протиправним так як не відповідав вимогам чинного законодавства України.

З урахуванням наведеного, беручи до уваги протиправність рішення атестаційної комісії, судова колегія приходить до висновку, що звільнення позивачки через службову невідповідність за п.5 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" відбулось незаконно, тому наказ Головного управління Національної поліції в м. Києві від 26.02.2016 року за №182 о/с щодо звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню, а позивачка підлягає поновленню на посаді начальника відділення слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції ум. Києві.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Згідно з пунктом 6 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 року №260, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 року за №669/28799 (далі - Порядок), передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, передбачено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, пунктом 9 розділу І Порядку встановлено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Отже, зі змісту Порядку, який є спеціальним для вирішення даних спірних правовідносин, слідує, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Як убачається з матеріалів справи, зокрема розрахунку середнього заробітку ОСОБА_1 , наданого Головним управлінням Національної поліції у м. Києві від 20.08.2018 року (а.с.122) грошове забезпечення позивачки становило: у січні 2016 року - 6240 грн, у лютому 2016 року - 6240 грн., а всього 12 480 грн. Кількість днів - 60.

12 480 грн :60 днів = 208 грн - середньоденний заробіток.

Кількість днів вимушеного прогулу становить за період з 29.02.2016 року по 05.11.2018 року - 979 календарних днів.

При обчисленні кількості днів вимушеного прогулу суд першої інстанції припустився помилки при підрахунку кількості календарних днів, які становлять вимушений прогул.

Таким чином підлягає стягненню на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 203 632 грн ( 979 днів х 208 грн).

При обрахунку грошового забезпечення, що належало до виплати за повний місяць вимушеного прогулу, судом враховується середньомісячний розмір, самостійно визначений відповідачем у наданій для суду довідці.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що застосування судом першої інстанції норм трудового законодавства, а саме статті 235 Кодексу законів про працю України, є зайвим, оскільки спірні правовідносини врегульовано в повній мірі нормами спеціального законодавства.

Аналогічна позиція була у подібній справі була висловлена Верховний Судом у справі №9901/2771/17 № 814/1916/16 від 07.02.2018 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції враховує вимоги ст. 245 КАС України, зокрема п. 2 ч. 2 даної норми, відповідно до якої у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта.

Оскільки наказ про звільнення позивачки з поліції є протиправним, підлягає скасуванню з поновленням позивачки на посаді, яку вона займала до звільнення.

Крім того, на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Такий спосіб захисту порушеного права позивачки відповідає вимогам чинного законодавства України, є ефективним та повністю відновлює порушене право.

Згідно ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 частини першої ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі.

Згідно з ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процессуального права.

За таких підстав, оскільки судом першої інстанції було порушено норми матеріального і процесуального права, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду скасуванню та ухвалення нової постанови про задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у місті Києві задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року скасувати.

Ухвалити у справі постанову наступного змісту.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 26.02.2018 року №182 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції.

Поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника відділення слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві з 29 лютого 2016 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.02.2016 року по 05.11.2018 року у розмірі 203 632 грн. (двісті три тисячі шістсот тридцять дві грн).

Постанову суду в частині поновлення на службі в поліції та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць звернути до негайного виконання.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Пилипенко О.Є.

Повний текст виготовлено: 25 червня 2019 року.