Справа № 817/662/18
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 рокуЛьвів№857/4654/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

при секретарі судового засідання: Гнатик А.З.

за участю представників: позивача Самардак К.В., відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 червня 2018 року у справі №817/662/18 (головуючий суддя Друзенко Н.В проголошене о 16:41 год. у м. Рівне повний текст складений 25.06.2018р.) за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги в разі каліцтва та інвалідності особи, звільненої з військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та підпункту 1 пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013, як інваліду 3 групи з 01 травня 2014 року, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби №36 від 20.05.2016 та про зобов`язання повторно подати документи, призначити і виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 та наказу Міноборони України №530 від 14.08.2014

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 червня 2018 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні і виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги в разі каліцтва та інвалідності особи, звільненої з військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та підпункту 1 пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 як інваліду ІІІ групи з 01 травня 2014 року, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 20 травня 2016 року №36. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно подати Міністерству оборони України висновок та відповідні документи щодо виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Постановою КМУ №975 від 25.12.2013 року, Наказом Міноборони України №530 від 14.08.2014 року у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності. Зобов`язано Міністерство оборони України призначити і виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 та наказу Міноборони України №530 від 14.08.2014 року.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що не погоджується із рішенням суду першої інстанції, оскільки таке прийняте з порушенням норма матеріального та процесуального права. Зокрема доводи апелянта зводяться до того, що п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. Зазначає, що аналогічні норми містить Постанова Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. Просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що суд першої інстанції правильно застосував норми законодавства, зважаючи на його дію в часі, встановивши моментом виникнення права на одноразову грошову допомогу саме 2014 рік - зі змінами нормативно-правового регулювання. Водночас, підхід щодо можливості ретроспективного застосування законодавства відповідно до правил обчислення виникнення права згідно з нормами Постанови №975 від 23.12.2013 р. є таким, що обмежує законне право на належні соціальні виплати громадян на сьогодні та незаконним (оскільки Постановою фактично змінюється порядок реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги, шляхом встановлення спеціальних дискримінуючих правил застосування порядку призначення та виплати допомоги, що не відповідає Закону, щодо осіб, які отримали інвалідність у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби до набрання чинності відповідними законодавчими змінами та не отримували її раніше, в порушення конституційних принципів дії нормативно-правових актів у часі). Судом першої інстанції вірно досліджено обставини справи та прийнято законне та обґрунтоване рішення. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив апеляційну скаргу задовольнити рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_2 в судове засідання не прибув, представив на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутності представника військкомату.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує наступне. Згідно довідки Рівненського об`єднаного міського військового комісаріату від 11.07.2014 за вих. №3317 ОСОБА_2 є учасником бойових дій та проходив військову службу на території республіки Афганістан у складі в/ч пп НОМЕР_1 в період з 14.05.1988 по 27.01.1989 (посвідчення УБД НОМЕР_2 ).

В обліковій картці до військового квитка серії НОМЕР_3 міститься запис, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно проходив службу у складі в/ч пп 88870 з травня 1988 по січень 1989.

Відповідно до висновків Акту судово-медичного дослідження (обстеження) №1390 від 13.01.2014 виявлений у гр. ОСОБА_2 рубець в тім`яній ділянці голови зліва поєднаний із відміченим лікарями на комп`ютерній томографії головного мозку вколоченим консолідованим переломом тім`яної кістки зліва мають багаторічну давність і могли утворитися від заживлення осколкового поранення, отриманого під час проходження служби в Демократичній республіці Афганістан.

Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, у колишнього військовослужбовця №1089 від 16.04.2014 (а.с.25), поранення, (контузія) і захворювання ОСОБА_2 , 1969 року народження: так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

З 1 травня 2014 року позивачу встановлена ІІІ група інвалідності в зв`язку з захворюванням (пораненням, контузією), пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, що підтверджується довідкою МСЕК від 15.07.2014 Серія АВ №0311496.

23.02.2016 ОСОБА_2 звернувся у Рівненський об`єднаний міський військовий комісаріат із заявою та пакетом документів (вх. №1604/ВЗ) про виплату йому одноразової грошової допомоги у разі каліцтва та інвалідності особи, звільненої з військової служби згідно постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013.

До вказаної заяві від 23.02.2016 ОСОБА_2 додав, поряд з іншими документами, витяг з рішення Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України №1089 від 16.04.2014, яким встановлено, що отримані позивачем поранення, травма, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.25), та Акт судово-медичного дослідження (обстеження) №1390 від 13.01.2014 (а.с.23-24).

31.05.2016 на адресу Рівненського обласного військового комісаріату надійшов витяг з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби №36 від 20.05.2016 про необхідність повернення документів ОСОБА_2 на доопрацювання, у зв`язку з відсутністю документа, що свідчить про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, як це передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 №975.

Рішення Міністерства оборони України про відмову чи призначення разової грошової допомоги згідно постанови Кабінету Міністрів України №975 від 05.12.2013 не надходило.

Судом встановлено, що листом №к/1704 від 05.04.2017 Рівненський об`єднаний міський військовий комісаріат повідомив позивача про те, що 23.02.2016 його заява із вказаними в заяві документами були подані в ІНФОРМАЦІЯ_1 для подальшого направлення в Департамент фінансів Міністерства оборони України для вирішення питання виплати одноразової грошової допомоги згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013.

Розглянувши подані документи, комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності осіб, звільнених з військової служби, дійшла висновку про необхідність повернення на доопрацювання документів, поданих на розгляд особами з числа колишніх військовослужбовців, оскільки відсутні документи, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Також зазначено, що Рівненським об`єднаним міським військовим комісаріатом надісланий запит для отримання документів, які підтверджують одержання позивачем поранення (контузії, травми або каліцтва) в Філіал Центрального архіву (військово-медичних документів) м. Санкт-Петербург, Російської Федерації, вих. №ВЗ/3679 від 31.05.2016, вих. №К/1326 від 16.03.2017, а також надіслані запити в Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації вих. №ВЗ/5516 від 03.08.2016 та вих. №ВЗ/9155 від 13.10.2016 для одержання документів, витягів з наказів, які підтверджують одержання позивачем поранення (контузії, травми або каліцтва) в період проходження військової служби.

Як вбачається з довідки Центрального архіву МО РФ книги обліку поранених і хворих військової частини пп 88870 за 1988-1989 роки на зберігання до ЦА МО РФ не надходили. Також, згідно довідки Центрального архіву МО РФ в н.п. Баграм дислокувались 100 окремий медичний батальйон та 713 військово-польовий інфекційний шпиталь, документи яких на зберігання в ЦА МО РФ не надходили.

Таким чином, судом з`ясовано, що сторонами не заперечується те, що отримання позивачем травми та встановлення інвалідності ІІІ групи з 01.05.2014 перебуває у причинному зв`язку з виконанням позивачем обов`язків військової служби у республіці Афганістан, на території якої протягом часу його перебування у складі в/ч пп 88870 з травня 1988 по січень 1989 велися бойові дії.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності, яка передбачена пунктом 4 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За правилами статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до якого, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військово-зобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (ст.41).

Соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до підпункту 4 пункту другого статті 16 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно з положенням підпункту «б» пункту 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Пункт 9 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначається Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Судом встановлено, згідно довідки МСЕК від 15.07.2014 Серія АВ №0311496 позивачу встановлена ІІІ група інвалідності у зв`язку з захворюванням (пораненням, контузією), пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, з 01.05.2014р..

Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у позивача виникло з 01.05.2014.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач стверджував, що згідно довідки МСЕК від 15.07.2014 Серії АВ №0311496 огляд позивача був повторний, а вперше позивач визнаний особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок загального захворювання з 10.04.2013; при цьому зміна групи інвалідності з ІІІ групи на ІІ групу відбулася внаслідок повторного огляду, а саме з 30.01.2017, тобто з перевищенням дворічного терміну.

Враховуючи наведені доводи суд зазначає, що відповідно до абзацу другого пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Проте, пункт 4 статті 16-3 доповнено абзацом другим згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII від 06.12.2016, який набрав чинності з 01.01.2017, тобто після виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з захворюванням (пораненням, контузією), пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби.

Крім того, вказане положення стосується випадку, коли після первинного встановлення інвалідності особи або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає особі право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі і така особа звернулася за отриманням одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, який передбачений у разі встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності.

За обставинами справи позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з пораненням (контузією), пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, з 30.01.2017р. Однак, як встановлено у ході судового розгляду та не спростовано відповідачами, 23.02.2016 позивач звернувся до Рівненського об`єднаного міського військового комісаріату із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання (поранення, контузії), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

При цьому, позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності з 10.04.2013 на строк до 01.05.2014, але внаслідок загального захворювання, що не утворює підстав для виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у відповідності до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Дослідженими у ході судового розгляду доказами не знайшло підтвердження звернення позивача за виплатою одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, яка спричинена пораненням (травмою, контузією) внаслідок військової служби у країнах, де велися бойові дії, про що також заперечував і позивач.

Таким чином, покликання відповідача на те, що позивач звернувся за виплатою одноразової грошової допомоги поза межами дворічного строку між зміною групи інвалідності, що надає право на отримання грошової допомоги у більшому розмірі, є безпідставним.

Судом встановлено, що за направленням на медико-соціальну експертну комісію (МСЕК) від 16.06.2014 ЛКК №219 було проведене відповідне обстеження позивача та згідно Акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 15.07.2014 №48 встановлено: поранення (контузія) і захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, з ураженням ЦНС і ОРА (п.30.5 Акту); інвалідність встановлена на строк до 1 травня 2017 року (п.30.6 Акту); час настання інвалідності з 01.05.2014 (п.30.8 Акту).

Відповідно до пункту 8 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Таким чином, оскільки саме з 01.05.2014 позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності та зазначено, що вона настала внаслідок поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, 23.02.2016 позивач звернувся за даним фактом про виплату йому одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто реалізував надане право у межах встановленого строку.

Відповідно до пункту 17 Порядку №975 особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 11 Порядку №975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Пунктом 13 цього ж Порядку встановлено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Слід зазначити, що законодавець чітко встановив обов`язок Міністерства оборони України прийняти рішення про виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, інвалідність яких настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ними обов`язків військової служби або рішення про відмову у призначенні такої одноразової грошової допомоги, та при цьому приписами Порядку №975 не передбачено можливість повернення заявникові документів на доопрацювання. Тому, повертаючи позивачеві документи на доопрацювання чим фактично відмовлено у призначенні та виплаті позивачу відповідної грошової допомоги, відповідач-1 діяв не у спосіб та не у порядку, передбаченому законом.

Щодо неподання позивачем документа про причини та обставини поранення, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, затвердженого Міністром оборони України №36 від 20.05.2016, позивачу повернуто на доопрацювання документи щодо виплати одноразової грошової допомоги, мотивуючи це тим, що останнім не було надано документи, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травм або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, як це передбачено п. 11 Порядку №975.

Крім того, дане рішення відповідачем було прийнято без урахування положення абзацу 24 пункту 4.7 Положення №530 (у редакції на момент звернення позивача із заявою про виплату допомоги), за яким: копія довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, - до розпорядника бюджетних коштів подається тільки в тому разі, якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Поряд з цим, відповідачем не було враховано положення пункту 21.5 глави 21 Положення №402, що застосовується у редакції на момент встановлення інвалідності позивача, відповідно до якого постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях: в) «Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення. г) «Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії» - якщо захворювання виникло, поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане в період перебування в країнах, де велись бойові дії (Перелік країн затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 року №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», і військовослужбовець визнаний учасником бойових дій.

Зазначені положення свідчать на користь того, що у випадку якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) військовослужбовця одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, або одержане внаслідок правопорушення, до протоколу заносяться відомості про причинний зв`язок у відповідному формулюванні.

Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по становленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтва у колишнього військовослужбовця №1089 від 16.04.2014, що здійснювалось для визначення причинного зв`язку отриманих травм, контузій під час військової служби у країнах, де велись бойові дії, у позивача було виявлено вогнепальне осколкове поранення голови (ЧМТ, контузія головного мозку 1988р.) та констатовано: «Поранення, (контузія) і захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії». Формулювання відповідного запису як то: «Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби», що передбачено пунктом «в» у разі, якщо поранення одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, або одержане внаслідок правопорушення зокрема, наразі відсутнє.

Отже, рішення Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України №1089 від 16.04.2014, яким встановлено причинно-наслідковий зв`язок між отриманими пораненнями та їх наслідками, що настали, підтвердило в діях позивача відсутність протиправного діяння на момент отримання поранення (контузії) і є належним документом, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що рішення Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України від 16.04.2014 №1089, яким встановлено, що отримані позивачем поранення, травма, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та Акт судово-медичного дослідження №1390 від 13.01.2014, які були долучені позивачем до своєї заяви від 23.02.2016, є тими документами, які засвідчують відсутність протиправного діяння в діях позивача на момент отримання поранення (контузії) і є належними і достатніми доказами, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Судові витрати відповідно до ст. 139 КАС України розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 червня 2018 року у справі №817/662/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Повний текст постанови складено 24.06.2019р.