Справа № 620/3536/18
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

26 червня 2019 року
Київ
справа №620/3536/18
адміністративне провадження №К/9901/7689/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І.В.,
суддів Шишова О.О., Яковенка М.М.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року у справі №3536/18 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності незаконною та зобов?язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати незаконною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо відмови в нарахуванні та виплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 21 листопада 2017 року; зобов?язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за вказаний період та грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016 та 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення на день звільнення з військової служби, 21 листопада 2017 року.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року на часткове задоволення зазначеного адміністративного позову постановлено: визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 20 листопада 2017 року та компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій; зобов?язати відповідача нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01 січня 2016 року по 20 листопада 2017 року включно; зобов?язати Чернігівський зональний відділ військової служби правопорядку нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, 20 листопада 2018 року.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року повернуто апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на вищевказане рішення суду першої інстанції.
Повертаючи апеляційну скаргу відповідача, апеляційний суд виходив з того, що до апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 , підписаної ОСОБА_2 , не надано доказів зайняття останнім посади командира військової частини та не підтверджено його повноваження на здійснення представництва.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням апеляційного суду, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення суду та направити справу для продовдження розгляду до апеляційного суду.
Вказує, що командир військової частини НОМЕР_1 , який підписав апеляційну скаргу, є її керівником, а тому він в силу положень статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України, Інструкції з діловодства в Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07 квітня 2017 року № 124, Інструкції з організації претензійної та позовної роботи, представництва інтересів у судах і виконання рішень судів у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України 30 грудня 2016 року № 744 та Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, має право на представництво інтересів відповідача, у тому числі і на подання від його імені апеляційної скарги.
Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що апеляційну скаргу на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року 30 січня 2019 року, від імені військової частини НОМЕР_1 , підписав ОСОБА_3 .
До апеляційної скарги не додано жодного доказу того, що ОСОБА_3 займає посаду командира військової частини НОМЕР_1 та не підтверджено його повноваження на здійснення представництва.
Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, яка діяла після 15 грудня 2017 року), апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо апеляційна скарга подана особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове станове якої не зазначено.
Разом із цим частинами 1, 3 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, яка діяла після 15 грудня 2017 року) сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Юридична особа, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Згідно з пунктами 1.3, 2.8.2.1 Інструкції з діловодства в Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07 квітня 2017 року № 124 відповідальним за організацію діловодства у військовій частині є командир.
На документах, що засвідчують права громадян і юридичних осіб, на яких фіксується факт витрати коштів і проведення операцій з матеріальними цінностями, підпис посадової (відповідальної) особи скріплюється гербовою печаткою військової частини (установи).
Статтею 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено, що командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за внутрішній порядок, стан збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.
З аналізу вказаних положень законодавства слідує, що начальник військової частини НОМЕР_1 є її керівником, а тому уповноважений діяти від її імені, зокрема, звертатись до суду з апеляційними скаргами.
Поряд із цим щодо висновку суду апеляційної інстанції про ненадання відповідачем доказів того, що ОСОБА_3 є командиром військової частини НОМЕР_1 , колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, яка діяла після 15 грудня 2017 року) суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з?ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Крім того, з огляду на викладене, та положення статей 296, 298 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, яка діяла після 15 грудня 2017 року) у разі виникнення у суду сумнівів щодо посади особи, що подає апеляційну скаргу, суд не позбавлений був можливості залишити апеляційну скаргу без руху та надати відповідачу строк для надання відповідних доказів.
Також колегія суддів бере до уваги і те, що зроблена апеляційним судом копія апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 не містить останньої сторінки, на якій відображена інформація про особу, яка підписала скаргу та її посаду.
Водночас, відповідачем до касаційної скарги додано витяг з наказу № 4 від 04 січня 2019 року, з якого вбачається, що ОСОБА_4 є командиром військової частини НОМЕР_1 .
Викладені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що апеляційний суд передчасно повернув апеляційну скаргу.
Відтак, суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Відповідно до частини 1 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Керуючись статтями 341, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року у даній справі скасувати, а справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності незаконною та зобов?язання вчинити певні дії - направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Cуддя-доповідач І.В. Дашутін

Судді О.О. Шишов

М.М. Яковенко