Справа № 815/6534/14
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 червня 2019 року

м. Київ

справа №815/6534/14

адміністративне провадження №К/9901/15080/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Рибачука А.І.,

суддів: Бучик А.Ю., Тацій Л.В.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 815/6534/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Алді» до державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дахна Артема Миколайовича, треті особи: Державне підприємство (далі - ДП) «Іллічівський морський торгівельний порт», Міністерство інфраструктури України, Регіональне відділення Фонду державного майна України в Одеській області, про визнання дій протиправними та скасування рішення, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою ТОВ «Алді»

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15.12.2015, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Завальнюка І.В., суддів Балан Я.В., Токмілової Л.М. та

ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2016, постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді Скрипченка В.О., суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В., -

І. РУХ СПРАВИ

1. 18.11.2014 ТОВ «Алді» звернулося до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 25.09.2014 №16055175 державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дахно А.М. щодо державної реєстрації права власності за державою за суб'єктом: Міністерство Інфраструктури України на будівлі і споруди митно-складського комплексу, розташованого за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Транспортна, 30.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Алді» зазначило, що реєстрація права власності здійснена на підставі рішення господарського суду, яким припинено дію акта органу місцевого самоврядування, що не тягне за собою можливість встановлювати правовідносини з визнання права власності за державою. Припинення права спільної часткової власності держави та ТОВ «Алді» не тягне за собою автоматичного набуття права власності держави на нерухоме майно, яке було створено під час дії договору про спільну діяльність за рахунок внесків сторін. Зазначене судове рішення не є правовстановлюючим документом, на підставі якого може бути проведена державна реєстрація права власності за державою одноосібно на майно митно-складського комплексу. При цьому, перебування майна митно-складського комплексу на балансі ДП «Іллічівський морський торгівельний порт» не є підставою для визнання або реєстрації права власності за державою на все майно комплексу.

2. Одеський окружний адміністративний суд постановою від 15.12.2015, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2016, відмовив у задоволенні позовних вимог.

3. 26.02.2016 ТОВ «Алді» звернулось до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15.12.2015 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2016, ухвалити нове рішення - про задоволення позовних вимог.

4. Вищий адміністративний суд України ухвалою від 01.03.2016 відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.

5. 15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03.10.2017 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Пунктом 4 частини першої розділу VII «Перехідні положення» КАС України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частини третя статті 3 КАС України).

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6. 07.04.2002 між ДП «Іллічівський морський торговельний порт» (далі - Порт), ДП «База матеріально-технічного забезпечення» (далі - Підприємство) та ТОВ «Алді» (далі - Товариство) укладено договір № 97-о про спільну діяльність з додатками до нього, відповідно до пункту 1.1. якого сторони договору здійснюють спільну діяльність зі створення та експлуатації комплексу для організації здійснення посадовими особами державних органів митного, санітарного, екологічного та інших видів контролю та пропуску через державний кордон України імпортних і транзитних вантажів, що вивозяться з Порту автотранспортом з виконанням при цьому вантажно-розвантажувальних робіт, необхідних для контрольних операцій, тимчасового зберігання затриманих вантажів та автотранспорту, експедиційного і агентського обслуговування вантажів та автотранспорту та надання інших послуг, що випливають з необхідності митного контролю та оформлення.

У додатку 1 до договору №97-о про спільну діяльність сторони серед іншого визначили, що в порядку внеску Порт передає у спільну діяльність склад Порту №27, розташований на території Порту, з метою проведення його реконструкції та подальшої експлуатації, і що створений за рахунок капітальних вкладень Товариства комплекс на час дії договору про спільну діяльність згідно вимог статті 432 Цивільного кодексу України набуває статусу спільної часткової власності. Право спільної часткової власності сторін на нерухоме майно комплексу оформлюється в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

У інших додатках до договору сторони визначили конкретні внески в спільну діяльність, вартість цих внесків та розмір. Зокрема, у додатку №4 сторони визначили, що Товариство передає в спільну діяльність майно, кошти та виконує роботи загальною вартістю 3 403 227 грн, що складає 45% від загального внеску сторін.

27.07.2002 зазначений договір №97-о про спільну діяльність від 07.04.2002 було узгоджено Міністерством транспорту України, а 02.08.2002 зареєстровано у Державній податкові інспекції м. Іллічівська, що вбачається з відповідних відміток на першому аркуші договору.

29.03.2003 між ДП «Іллічівський морський торговельний порт» і ТОВ «Алді» укладено додаткову угоду №1 до договору спільної діяльності, відповідно до пункту 1 якої було внесено зміни до преамбули договору, відповідно до яких у складі учасників спільної діяльності за цим договором було залишено ДП «Іллічівський морський торговельний порт» та ТОВ «Алді», і визначено, що розмір часток сторін у спільному майні за цим договором складає: ДП «Іллічівський морський торговельний порт» - 55%, ТОВ «Алді» - 45%.

В подальшому сторони договору додатковими угодами неодноразово вносили зміни до умов договору №97-о про спільну діяльність від 07.04.2002 в тому числі стосовно конкретних внесків сторін у спільну діяльність та розміру їх часток, та виключення з вкладів майна, що раніше передавалось.

В процесі спільної діяльності за вказаним договором склад №27 Порту (який був передано ДП «Іллічівський морський торговельний порт» в якості внеску в спільну діяльність) за рахунок коштів ТОВ «Алді» (вкладу Товариства в спільну діяльність) було реконструйовано у митно-складський комплекс, який було введено в експлуатацію рішенням виконавчого комітету Іллічівської міської ради Одеської області (далі - виконком Іллічівської міськради) від 29.03.2007 №369.

За результатами розгляду листів Порту від 17.12.2008 №05/88 і Товариства від 16.12.2008 №567 та поданих документів, виконкомом Іллічівської міськради було прийнято рішення від 29.01.2009 №119 про видачу Державі в особі Міністерства транспорту та зв'язку України та ТОВ «Алді» свідоцтва про право власності (спільної) на 272/625 частки та, відповідно, 353/625 частки митно-складського комплексу за адресою: м. Іллічівськ, вул. Транспортна, №30.

Відповідно до вказаного рішення від 29.01.2009 №119 вищезазначенийй митно-складський комплекс складався з двоповерхової будівлі митно-складського комплексу з навісом та рампою літ. «А» загальною площею 6951,9 кв.м, будівлі прохідної літ. «Б» загальною площею 15,2 кв.м, споруд №1-4 огорожі, №5-8 воріт, №9, 10 хвіртки, №12 колодязів оглядових, №13 ліхтарів освітлювальних, №14 повітряних ліній електромереж, №15 дощової каналізації, №16 трубопроводу теплофікаційного повітряного, №17 газопроводу повітряного, І-ІІІ покриття.

Вищевикладені технічні характеристики об'єкту підтверджені даними, відображеними у технічному паспорті об'єкта, складеному 10.02.2009 Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації м. Іллічівська».

06.02.2009 на виконання рішення виконкому Іллічівської міської ради від 29.01.2009 №119 видано Державі в особі Міністерства транспорту та зв'язку України та ТОВ «Алді» відповідні свідоцтва про право власності на будівлі та споруди митно-складського комплексу.

В подальшому, після оформлення вказаних свідоцтв сторони договору про спільну діяльність від 07.04.2002 №97-о додатковою угодою від 03.08.2010 знову вносили зміни до умов договору, в тому числі стосовно конкретних внесків сторін у спільну діяльність та розміру їх часток, та виключення з вкладів майна, яке раніше передавалось, і остаточно визначили, що станом на 03.08.2010 розмір фактичних внесків сторін у грошовому вигляді становить: ДП «Іллічівський морський торговельний порт» - 4 173 093 грн, ТОВ «Алді» - 5 455 804, 34 грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 23.01.2012 у справі №11/17-5110-2011, залишеним без змін постановами Одеського апеляційного господарського суду від 17.07.2012 та Вищого господарського суду України від 25.09.2012, договір про спільну діяльність від 07.04.2002 №97-о був розірваний.

В свою чергу, рішенням господарського суду Одеської області від 06.06.2013 у справі №916/1108/13, залишеним без змін постановами Одеського апеляційного господарського суду від 01.08.2013 та Вищого господарського суду України від 16.10.2013, визнано недійсним рішення виконкому Іллічівської міськради від 29.01.2009 №119 «Про видачу Державі в особі Міністерства транспорту та зв'язку України і ТОВ «Алді» свідоцтва про право власності на будівлю та споруди митно-складського комплексу за адресою: м. Іллічівськ, вул. Транспортна, 30, які знаходяться у спільній діяльності ДП «Іллічівський морський торговельний порт» та ТОВ «Алді».

Оскільки Міністерство інфраструктури України та ДП «Іллічівський морський торговельний порт» відмовились виконувати зобов'язання щодо викупу частки в нерухомому майні митно-складського комплексу та вчинили дії щодо позбавлення ТОВ «Алді» майна та відмовляються визнавати будь-які права ТОВ «Алді» на частку в майні або право компенсації такої частки, ТОВ «Алді» звернулося до господарського суду за захистом своїх прав та законних інтересів, зокрема, про визнання за ним права часткової власності в розмірі частки 353/625 на майно, яке знаходилося в спільній власності позивача та ДП «Іллічівський морський торговельний порт» (справа №5017/3800/2012).

Рішенням господарського суду м. Києва від 22.06.2015, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2015 (за результатами повторного розгляду після прийняття відповідної постанови Вищим господарським судом України від 03.03.2015) у справі №5017/3800/2012, серед іншого, в задоволенні позовних вимог ТОВ «Алді» про визнання за ним права часткової власності в розмірі 353/625 частки на майно, яке знаходилося в спільній власності ДП «Іллічівський морський торговельний порт» та ТОВ «Алді», що складається з будівель та споруд митно-складського комплексу: двоповерхової будівлі митно-складського комплексу з навісом та рампою загальною площею 6 951,9 кв.м., будівлі прохідної загальною площею 15,2 кв. м., споруд №1-4 огорожі, №5-8 ворота, №9, 10 - хвіртки, №12 - колодязі оглядові, № 13 - ліхтарі освітлювальні, № 14 - повітряні лінії електромереж, №15 - дощова каналізація, №16 - трубопровід теплофікаційний повітряний, №17 - газопровід повітряний, І-ІІІ, - відмовлено повністю.

Також, у справі, яка розглядається суди встановили, що 16.07.2014 представник Міністерства інфраструктури України Крижановський Д.М. до реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області подав заяву про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме на будівлі та споруди митно-складського комплексу за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Транспортна, 30, додавши до неї: технічний паспорт 1334, виданий 08.04.2014 Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації м. Іллічівська Одеської області»; указ Президента України від 12.05.2011 №581/2011; постанову суду від 16.10.2013 №916/1108/13; рішення суду від 06.06.2014 №913/1108/13; акт приймання-передачі Міністерства інфраструктури України від 24.04.2001; наказ Міністерства транспорту України від 11.04.2001 №207; наказ Державного департаменту морського і річкового транспорту № 83 від 12.04.2001; пояснювальна записка від 10.07.2014.

За результатами розгляду вищезазначеної заяви 25.07.2014 державним реєстратором було прийнято рішення №14707269 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, у зв'язку із тим, що заявником не були подані усі необхідні документи, а саме був відсутній витяг з Єдиного реєстру об'єктів державної власності щодо відповідного об'єкта нерухомого майна.

Після надання заявником відповідного витягу, державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав від 25.09.2014 №16055175 з відповідним відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та відкриттям реєстраційної справи на об'єкт нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Вважаючи такі дії і рішення державного реєстратора неправомірними, позивач звернувся за судовим захистом та просив скасувати спірну державну реєстрацію права власності.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

7. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що на теперішній час ТОВ «Алді» не має зареєстрованого в законному порядку права власності на частину вищезазначеного майнового комплексу, тому скасування відповідного рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно за державою в особі Міністерства інфраструктури України жодним чином не може вплинути на права та обов'язки ТОВ «Алді» за вищевикладених умов. Отже, обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

8. Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що оскільки будівництво об'єкту здійснювалось двома особами - ДП «Іллічівський морський торговельний порт» та ТОВ «Алді», для проведення належним чином реєстраційних дій щодо реєстрації митно-склдаського комплексу, заявник мав подати документ, яким визначено окрему частину об'єкта нерухомого майна, що набувається у власність кожною з таких осіб, або їх письмову заяву про розподіл часток у спільній власності на новозбудований або реконструйований об'єкт нерухомого майна, і тільки в разі компенсації вартості (викупу) частини спільного майна, належного ТОВ «Алді», у Держави в особі Міністерства інфраструктури України виникло б право здійснити реєстрацію право власності на вказане нерухоме за собою одноособово. Отже, у зв'язку із прийняттям державним реєстратором оспорюваного рішення, ТОВ «Алді» позбавлено можливості вимагати від ДП «Іллічівський морський торговельний порт» компенсації вартості належної йому частки.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

9. Розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

10. Проте такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права.

11. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

12. Відповідно до частини другої статті 2 КАС України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

13. На підставі пункту 7 частини першої статті 3 КАС України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

14. Згідно із частиною другою статті 4 КАС України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

15. Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

16. Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15.12.2017), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

17. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

18. Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

19. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

20. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

21. Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

22. За правилами пункту 1 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень; далі - ГПК України) справи у спорах, що виникають, зокрема, при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, підвідомчі господарським судам.

23. Як видно з матеріалів справи, позовні вимоги заявлено на поновлення порушеного майнового права позивача на частку у спільному майні.

24. Тому, Верховний Суд, незважаючи на участь у спорі суб'єкта владних повноважень та наявність судових рішень, ухвалених господарськими судами щодо захисту майнових прав позивача у спірних правовідносинах, дійшов висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим, оскільки випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами, з огляду на суб'єктний склад сторін, за правилами ГПК України.

25. Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема від 28.08.2018 у справі №820/8219/15 (провадження №11-582апп18) та від 11.09.2018 у справі №817/2398/15 (провадження №11-354апп18) та, зокрема, у постанові Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 826/27795/15.

26. При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

27. Відповідно до пункту 5 частини першої стаття 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.

28. Згідно зі статтею 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

29. Відповідно до статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (пункт 1 частина перша).

30. Таким чином, судові рішення підлягають скасуванню у повному обсязі із закриттям провадження у даній справі.

31. Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 239 КАС України).

Керуючись статтями 343, 354, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Алді» задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15.12.2015 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2016 у справі № 815/6534/14 скасувати.

Провадження у справі № 815/6534/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алді» до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дахна Артема Миколайовича, треті особи: Державне підприємство «Іллічівський морський торгівельний порт», Міністерство інфраструктури України, Регіональне відділення Фонду державного майна України в Одеській області, про визнання дій протиправними та скасування рішення - закрити.

Роз'яснити позивачеві, що справу належить розглядати в порядку господарського судочинства.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

А.І. Рибачук

А.Ю. Бучик

Л.В. Тацій ,

Судді Верховного Суду