Справа № 460/140/19
Суддя: Щербаков В.В.
Дата ухвалення: 2019-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

23 травня 2019 року м. Рівне №460/140/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щербакова В.В. за участю секретаря судового засідання Мидловець Л.О. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Добродій О.М.,

відповідача: представники Літвін С.М., Лобода А.О.,

третьої особи відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доМіністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне квартирно е ксплуатаційне управління Збройних Сил України
про визнання протиправним та скасування пункту наказу, -
В С Т А Н О В И В:
До Рівненського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України, про (з урахуванням уточнення позовних вимог та часткової зміни предмета позову від 20.02.2019 р.):

визнання протиправним та скасування пункту 1 Наказу Міністерства оборони України №9КП від 11.01.2019 року, щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , начальника Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління, у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю;

визнання протиправним та скасування наказу Міністерства оборони України №47 (по особовому складу) від 01 лютого 2019 року, в частині звільнення ОСОБА_1 , начальника Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління, з військової служби через службову невідповідність;

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Наказ Міністерства оборони України №9КП від 11.01.2019 року, в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в ЗСУ через службову невідповідність є протиправним, оскільки, у ньому не зазначено: якими конкретно протиправними діями вчинено правопорушення, наявність причинного зв`язку між такими діями та подією, з приводу якої застосовано дисциплінарне стягнення; вимог чинного законодавства чи інших нормативно-правових актів та керівних документів, які було порушено; ступінь вини кожного з осіб, причетних до констатованого в оскаржуваному наказі правопорушення; форми вини (навмисно чи з необережності) та мотивів протиправної поведінки військовослужбовця, його ставлення до скоєного; умов та причин, що сприяли правопорушенню, тощо. Крім того позивач уважає, що оскаржуваний наказ є необґрунтованим, оскільки в ньому зазначено про те, що ОСОБА_1 не виконав вимоги нормативно-правових документів, які не стосуються його службової діяльності. Зазначає, що ніяких дисциплінарних проступків не вчиняв, діяв відповідно до Положення про Східне ТКЕУ та у відповідності до чинного законодавства.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року, вищезгадану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. У встановлений строк позивач недоліки позовної заяви усунув.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії наказу Міністерства оборони України №9КП від 11.01.2019 року, в частині пункту 1 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , начальника Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління, у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю - відмовлено.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 06.02.2019 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження по справі.

Ухвалою суду від 07 березня 2019 року, судом залучено до участі в адміністративній справі №4609/140/19 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України.

У встановлений судом строк, відповідач надав відзив на позовну заяву.

Відзив обґрунтований тим, що у Збройних Силах України запроваджено будівництво житлових об`єктів поліпшеного планування для військовослужбовців військової служби за контрактом ЗСУ. Згідно повідомлення прес-служби МОУ заплановано будівництво 184 житлових комплексів для розміщення 23 тисяч військовослужбовців військової служби за контрактом. Проте заплановані заходи щодо будівництва житла в повному обсязі виконані не були. З метою уточнення причин і умов, що сприяли невиконанню вимог доручень керівництва МОУ та Головного КЕУ ЗСУ щодо взяття зобов`язань та використання бюджетних коштів у визначені терміни Східним ТКЕУ, було проведено службове розслідування. За результатами службового розслідування було встановлено порушення ОСОБА_1 вимог Статутів внутрішньої служби ЗСУ. Крім того зазначили, що при накладенні дисциплінарного стягнення та обрання його виду, було враховано не лише характер, обставини вчинення правопорушення та його наслідки, але також і попередня поведінка військовослужбовця, тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби, чим було виконано приписи статті 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Позивач подав до суду відповідь на відзив. У своїй відповіді на відзив ОСОБА_1 зазначає, що у пункті 1 оскаржуваного наказу №9КП від 11.01.2019 року зазначено, що його притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог статей 11, 16, 37, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в частині сумлінного виконання військового обов`язку, виконання службових обов`язків, що визначають обсяг виконаних завдань, доручених за посадою, неухильного виконання відданого йому наказу у визначений термін, невстановлення у ввіреному підрозділі внутрішнього порядку, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів ЗСУ. Одночасно вказує, що у мотивувальній частині наказу зазначено, що неефективні управлінські рішення та низький рівень організації діяльності деяких військових посадових осіб призвели до неналежного виконання ними наказів та доручень керівництва МОУ та Генерального штабу ЗСУ, а саме: вимог наказу Міністерства оборони України від 03 серпня 2016 №400 та директиви МОУ від 04.11.2014 року №Д-322/1/39 дск, доручення тимчасово виконуючого обов`язки Міністра оборони України від 31 липня 2017 року №1930/з/2-2015, які не стосуються його службової діяльності. Причиною цього стали несвоєчасне реагування на загрозу невикористання протягом 2018 фінансового року коштів на будівництво та капітальний ремонт військових об`єктів, що призвело до втрат фінансового ресурсу у сумі 68,9 млн.грн., виділеного МОУ з Державного бюджету України, при зареєстрованій кредиторській заборгованості у 45,2 млн. грн. Вважає, що зі змісту оскаржуваного наказу випливає, що його звільнено з військової служби через службову невідповідність, яка виразилась у неналежному виконанні обов`язків за посадою, які полягали у несвоєчасному реагуванні на загрозу невикористання протягом 2018 фінансового року коштів на будівництво та капітальний ремонт військових об`єктів, що призвело до втрат фінансового ресурсу у сумі 68,9 млн.грн., виділеного МОУ з Державного бюджету України, при зареєстрованій кредиторській заборгованості у 45,2 млн. грн. Вказує, що відповідач у відзиві на позовну заяву не зазначає чи притягненню його до дисциплінарної відповідальності передувало проведення службового розслідування чи ні, а у оскаржуваному наказі відсутні відомості про те, коли Міністру стало відомо про правопорушення. Зазначає, що службове розслідування Головного квартирно-експлуатаційного управління, на яке посилається відповідач у відзиві на позов не має жодного відношення до предмету адміністративного позову та даної судової справи, тому не може бути прийняте до уваги судом, як доказ у зв`язку з тим, що в наказі Міністра оборони України від 11.01.2019 року № 9КП, що оскаржується, немає жодного посилання на вищевказане службове розслідування та те, що наказ МОУ видано за його результатами або зазначена інформація наказу МОУ відповідає службовому розслідуванню; службове розслідування проведено з порушенням Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, оскільки в порушення п. 1 розділу VI особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування не зазначено виду дисциплінарного стягнення,яке необхідно до ОСОБА_1 застосувати. Крім того відсутні докази того, що начальник, який призначав службове розслідування клопотав перед командиром, який має дисциплінарну владу накладати на позивача дисциплінарне стягнення у виді звільнення. Звертає увагу суду на те, що відповідно до Порядку №608, службове розслідування призначається відносно конкретного військовослужбовця, яким вчинено правопорушення, а не за фактом правопорушення як було проведено Головним управлінням, що є порушенням відповідного Порядку. Крім того вважає, що при прийнятті рішення про застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення не брались до уваги, зокрема характер та обставини вчинення правопорушення, не з`ясовано чи мало місце невиконання ним службових обов`язків, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби. Також не враховано що на протязі 2017- 2018 років позивача тричі було заохочено та нагороджено грамотами і жодного разу за час служби не притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Позивач, на спростування доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву щодо необов`язковості проведення службового розслідування відповідно до позиції ВС у справі №802/409/17, вказує, що такі доводи відповідача є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу суду,оскільки позиція у справі №802/409/17 не є правовим висновком ВС, а також висловлена судом з приводу іншого роду правовідносин.

16.04.2019 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головного квартирно-експлуатаційного управління ЗСУ надійшов відзив на позовну заяву в якому Головне КЕУ ЗСУ вважає, що наказ Міністерства оборони України від 11.01.2019 року №9КП видано в межах компетенції, а позовні вимоги щодо скасування оскаржуваних наказів є безпідставними. Зазначають, що службове розслідування відносно ОСОБА_1 проводилося відповідно до діючого законодавства.

28.03.2019 року представником відповідача подано до суду заперечення відповідно до яких відповідач вважає, що обставини, зазначені у наказі №9КП від 11.01.2019 року підтверджені рядом документів, які досліджувалися при проведенні службового розслідування Головним КЕУ ЗСУ. Вважає, що при здійсненні службової діяльності позивачем було допущено неналежне виконання службових обов`язків, що в свою чергу потягнуло застосування до нього дисциплінарної відповідальності, передбаченої Дисциплінарним Статутом ЗС України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві та відповіді на відзив, просила задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та запереченні, просили відмовити в задоволені позову повністю.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи без його участі.

В судовому засіданні 23.05.2019 проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , проходить дійсну військову службу у Збройних Силах України на посаді начальника Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління з 15 грудня 2016 року, що стверджується наказом МОУ (по особовому складу) від 15.12.2016 року №1196. На військовій службі перебуває з 1990 року.

У своїй діяльності начальник Східного ТКЕУ керується положенням про Східне територіальне квартирно-експлуатаційне управління затверджене наказом начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 09.11.2016 року №300 (далі Положення про Східне ТКЕУ).

Відповідно до п. 8 вказаного Положення начальник Східного ТКЕУ відповідає, зокрема за:

1) своєчасне та якісне виконання завдань квартирно-експлуатаційного забезпечення військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій, дислокованих у межах відповідальності територіального квартирно-експлуатаційного управління;

2) фінансове планування потреб квартирно-експлуатаційного забезпечення, розподіл та цільове і ефективне використання бюджетних асигнувань, що виділяються на квартирно-експлуатаційне забезпечення Збройних Сил України, на рівні розпорядника коштів другого та третього ступенів;

3) організацію та проведення правової, а також претензійно-позовної роботи.

Крім того начальник Східного ТКЕУ в межах своїх повноважень видає накази, доручення, організовує і контролює їх виконання та здійснює інші заходи, спрямовані на виконання Східним ТКЕУ покладених на нього завдань і функцій.

Наказом Міністерства оборони України від 11.01.2019 року №9КП «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

З дослідженого судом наказу №9 КП від 11.01.2019 року убачається, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог статей 11,16, 37, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в частині сумлінного виконання військового обов`язку, виконання службових обов`язків, що визначають обсяг виконання завдань, доручених за посадою, неухильного виконання відданого йому наказу у визначений термін, не встановлення у ввіреному підрозділі внутрішнього порядку, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів ЗСУ. В мотивувальній частині вказаного наказу зазначається, що підставою для його видання були неефективні управлінські рішення та низький рівень організації діяльності деяких військових посадових осіб, що призвело до неналежного виконання ними наказів та доручень керівництва Міністерства оборони України та Генерального штабу ЗСУ, а саме вимог наказу Міністерства оборони України від 03 серпня 2016 №400 «Про затвердження Положення про облік та використання коштів спеціального фонду Державного бюджету в Міністерстві оборони України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.08.2016 за №1191/29321, директиви Міністра оборони України від 04 листопада 2014 року №Д-322/1/39дск, доручення тимчасово виконуючого обов`язки Міністра оборони України від 31 липня 2017 року №1930/з/2-2015. Причиною цього стало несвоєчасне реагування на загрозу невикористання протягом 2018 фінансового року коштів на будівництву та капітальний ремонт військових об`єктів, що призвело до втрат фінансового ресурсу у сумі 68,9 млн.грн., виділеного Міністерству оборони України з Державного бюджету України, при зареєстрованій кредиторській заборгованості у 45,2 млн.грн.

Наказом Міністерства оборони України (по особовому складу) від 01 лютого 2019 року №47 (п. 4 параграфу 3) ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом «д» (через службову невідповідність) відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Тобто зі змісту оскаржуваного наказу випливає, що позивача звільнено з військової служби через службову невідповідність, яка виразилась у неналежному виконанню обов`язків за посадою, які полягали у несвоєчасному реагуванні на загрозу невикористання протягом 2018 фінансового року коштів на будівництво та капітальний ремонт військових об`єктів, що призвело до втрат фінансового ресурсу у сумі 68,9 млн.грн., виділеного МОУ з Державного бюджету України, при зареєстрованій кредиторській заборгованості у 45,2 млн. грн.

Не погодившись з прийнятими наказами, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Стаття 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII від 25 березня 1992 року (далі - Закон №2232-XII), Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України №551-XIV від 24 березня 1999 року "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" (далі - Дисциплінарний статут), Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України №548-XIV від 24 березня 1999 року (далі - Статут №548-XIV), Указом Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» №1153-2008 від 10 грудня 2008 року (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч.2 ст.2 Закону №2232-XII проходження військової служби здійснюється, у тому числі громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями (ч.3 ст.2 Закону №2232-XII).

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються Законом №2232-XII та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24 березня 1999 року.

Відповідно до ст.16 Статуту №548-XIV кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Згідно статті 37 Статуту №548-XIV військовослужбовець, зокрема, зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Статтею 59 Статуту №548-XIV, крім іншого встановлено, що командир (начальник) зобов`язаний знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань; постійно вдосконалювати особисту підготовку; завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності; встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності; проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові).

Статтями 26 та 27 Статуту №548-XIV визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

За приписами преамбули Дисциплінарного статуту, цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Дисциплінарного Статуту стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Пунктами 1, 2 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» 24 березня 1999 року №551-XIV( далі -Дисциплінарний статут) визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Пунктом 45 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до пункту 68 на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження в посаді; пониження військового звання на один ступінь; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; позбавлення військового звання.

Пунктами 83 - 86 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України 15.03.2004 №82 ( далі- Інструкція №82), службове розслідування проводиться у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, що загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення або заподіяло матеріальну чи моральну шкоду; невиконання або недбалого ставлення до виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичної сили, зброї або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільного населення; порушення правил несення вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити тяжкі наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб.

Пунктами 1.5-1.6 Інструкції №82 передбачено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. У наказі зазначаються підстави для призначення розслідування, особа (якщо вона встановлена), стосовно якої воно має бути проведено, термін проведення та посадові особи, яким доручено його провадження.

Службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником) чи доручено іншій посадовій особі. У разі потреби залучення фахівців до проведення службового розслідування командиром (начальником) призначається комісія у складі групи фахівців на чолі з головою комісії, про що оголошується в наказі.

Службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено посадовою особою, якою він призначений, або старшим начальником, але не більше як на один місяць. У термін службового розслідування не включається час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці або на лікуванні.

Відповідно до пунктів 4.1-4.3 Інструкції №82 за результатами службового розслідування складається акт, у якому, крім положень, що визначені пунктом 3 цієї Інструкції, обов`язково зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді особи, стосовно якої проведено службове розслідування; підстави службового розслідування; час, місце, суть порушення, який нормативний акт порушено (його назва, дата прийняття); обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність чи знімають вину; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення; пропозиція щодо притягнення винних осіб до відповідальності; інші заходи, які пропонується здійснити.

Акт службового розслідування підписується особами, якими воно проводилося. Кожен учасник розслідування має право викласти свою окрему думку.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд посадовій особі, яка призначила розслідування. До акта додаються всі матеріали розслідування. Посадова особа, яка призначала службове розслідування, проводить бесіду з військовослужбовцем, стосовно якого воно проводилось. За результатами бесіди оформляється аркуш бесіди із зазначенням дати її проведення, а також заперечень, прохань (побажань) особи, стосовно якої проведено службове розслідування. Аркуш бесіди підписується особою, яка проводила бесіду, військовослужбовцем, з яким вона проводилась, присутніми посадовими особами та його безпосереднім начальником. У разі ухилення військовослужбовця від проведення бесіди або відмови підписати аркуш бесіди посадовою особою в ньому робиться відповідний запис про відмову. Аркуш бесіди зберігається з матеріалами службового розслідування.

Пунктами 5.1-5.4 передбачено, що посадова особа, яка призначала службове розслідування, розглядає у 10-денний термін акт та всі інші матеріали службового розслідування і приймає відповідне рішення. Про прийняте рішення повідомляється військовослужбовцю, стосовно якого проводиться службове розслідування, а у випадках, передбачених пунктом 4.4 цієї Інструкції, також начальнику органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. Притягнення військовослужбовця за результатами службового розслідування до відповідальності здійснюється згідно з вимогами чинного законодавства. Дисциплінарне стягнення накладається у терміни, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Враховуючи наведені встановлені судом обставини та наведені положення нормативно-правових актів, суд приходить до наступних висновків.

Так, пункт 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачає, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Таким чином, призначення службового розслідування є правом, але не обов`язком особи, яка приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Прийняттю оскаржуваного Наказу Міністерства оборони України від 11 січня 2019 року № 9 КП в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю не передувало проведення службового розслідування.

Суд зазначає, що приписами частини 1 статті 84 Дисциплінарного Статуту та пункту 1 розділу ІІ Порядку №608 не встановлено обов`язку командира призначати службове розслідування, а лише надають йому право на таке призначення, якщо він вважає це необхідним.

За приписами частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Дана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду по справі № №802/409/17-а від 14 лютого 2019 року, у якій вказано: «…колегія суддів зазначає, що призначення службового розслідування є правом, але не обов`язком особи, яка приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності…».

Крім того, висновки, зазначені в наказі № 9КП від 11.01.2019 року, не відповідають висновкам, зазначеним в акті про результати службового розслідування від 05 січня 2019 року, адже службовим розслідуванням не встановлено вини позивача та невиконання наказу Міністерства оборони України від 03 серпня 2016 №400 «Про затвердження Положення про облік та використання коштів спеціального фонду Державного бюджету в Міністерстві оборони України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.08.2016 за №1191/29321, директиви Міністра оборони України від 04 листопада 2014 року №Д-322/1/39дск, доручення тимчасово виконуючого обов`язки Міністра оборони України від 31 липня 2017 року №1930/з/2-2015 з боку полковника ОСОБА_1 .

В оскаржуваному наказі не зазначено, якими конкретно неправомірними діями позивач вчинив порушення, не зазначено причинного зв`язку між такими діями та подією, з приводу якої до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення; конкретних норм законодавства чи інших нормативно-правових актів та керівних документів, які було ним порушено; ступінь вини кожної з осіб, причетних до констатованого в оскаржуваному наказі порушення; форму вини.

Суд звертає увагу на те, що положення нормативних документів, зазначених у мотивувальній частині оскаржуваного наказу, за невиконання яких позивача звільнено наказом від 11.01.2019 року №9КП, не стосуються діяльності Східного ТКЕУ. Так, наказ Міністерства оборони України від 03.08.2016 року №400 «Про затвердження Положення про облік та використання коштів спеціального фонду Державного бюджету в Міністерстві оборони України», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.08.2016 за №1191/29321 визначає порядок обліку та використання коштів спеціального фонду державного бюджету в міністерстві оборони України. Східне ТКЕУ, будучи суб`єктом господарської діяльності у ЗСУ, здійснює виключно використання коштів спеціального фонду, які надходять від головного розпорядника бюджетних коштів, шляхом їх спрямування виключно на цільові видатки, визначені цим розпорядником, у межах бюджетних асигнувань за спеціальним фондом, що відповідає вимогам вказаного Положення. Директива Міністра оборони України від 04 листопада 2014 року №Д-322/1/39дск стосується організаційних заходів у Збройних силах України у 2014 році щодо військових частин, які розташовані в АРК Крим, а так як територія АРК Крим не відноситься територіально до Східного ТКЕУ, то позивач не мав обов`язку її виконувати. Крім того судом встановлено, що вказана директива має гриф секретності і не доводилась до відома начальника Східного ТКЕУ.

Не знайшли свого підтвердження, в ході судового розгляду справи доводи представника Відповідача щодо врахування Міністром оборони України результатів службового розслідування, яке призначалось наказом начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління ЗСУ від 02.01.2019 року №1, оскільки в наказі Міністра оборони України від 11.01.2019 року № 9КП, немає посилання на вищевказане службове розслідування та те, що наказ МОУ видано за його результатами.

Крім того командиром, який призначав службове розслідування лише 31.01.2019 року, тобто після звільнення позивача, оформлено результати службового розслідування Наказом начальника головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України №27 від 31.01.2019 року, а відтак суд приходить до переконання, що результати службового розслідування, яке проводилось на підставі наказу №1 від 02.01.2019 року наказом начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління ЗСУ, станом на день звільнення ОСОБА_1 не були оформлені та не враховувалися Міністром оборони України при прийнятті відповідного рішення.

Статтею 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Представник відповідача не надав суду доказів того, що особа, яка проводила вказане службове розслідування доповідала Міністру оборони України про його результати.

Крім того суд зазначає, що службове розслідування проведено з порушенням Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (надалі Порядок №608).

В порушення п. 1 розділу VI особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування не зазначено виду дисциплінарного стягнення,яке необхідно застосувати до позивача.

Крім того відсутні докази того, що начальник, який призначав службове розслідування клопотав перед командиром, який має дисциплінарну владу накладати на позивача дисциплінарне стягнення у виді звільнення, як того вимагає ст.. 92 Дисциплінарного статуту ЗСУ, відповідно до якої якщо командир за тяжкістю вчиненого підлеглим правопорушення визнає надану йому дисциплінарну владу недостатньою для покарання військовослужбовця, він порушує клопотання про накладення стягнення на винну особу владою старшого командира.

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №608 (на час проведення службового розслідування), службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення:

неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення;

причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби;

вини військовослужбовця;

порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства;

причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.

Пунктом 2 Порядку №608 визначено, що службова перевірка - комплекс заходів, які здійснюються відповідно до цього Порядку, з метою перевірки інформації про вчинення дисциплінарного правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавської дисципліни;

З метою перевірки інформації про факт правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавської дисципліни, а також якщо особу правопорушника не встановлено, але виявлено факт правопорушення, проводиться службова перевірка (пункт 1 розділу VІІ Порядку №608).

Відповідно до положень Порядку №608, службове розслідування призначається відносно конкретного військовослужбовця, яким вчинено правопорушення, а не за фактом правопорушення як було проведено Головним управлінням, що є порушенням відповідного Порядку.

Крім того при прийнятті рішення про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення не брались до уваги, зокрема характер та обставини вчинення правопорушення, не з`ясовано чи мало місце невиконання ним службових обов`язків, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Не враховано що на протязі 2017 - 2018 років позивача тричі було заохочено та нагороджено грамотами і жодного разу за час служби не притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Позивачем у ході судового розгляду спростовано доводи відповідача щодо вчинення ним дисциплінарного проступку в тому числі і спростовано факти, викладені в акті службового розслідування від 05 січня 2019 року.

Не знайшли свого підтвердження доводи представника відповідача щодо суб`єктивних причин і вини невиконання начальником Східного ТКЕУ завдання Міністерства оборони України щодо будівництва 184 житлових комплексів для розміщення 23 тисяч військовослужбовців військової служби за контрактом, оскільки позивачем доведено, що на виконання Плану будівництва (реконструкції) та капітального ремонту об`єктів загальновійськового, комунального та спеціального призначення Збройних Сил України на 2018 рік та Плану будівництва казарм поліпшеного планування (житлових комплексів) для військовослужбовців військової служби за контрактом, затверджених Міністром оборони України 06.02.2018, із 184 казарм Східному ТКЕУ, як Замовнику передбачено будівництво 30-ти казарм поліпшеного планування.

Будівництву вказаних казарм передували проектні роботи та відповідні експертизи.

Так, після завершення проектних робіт, потягом березня-квітня 2018, Східним ТКЕУ було отримано позитивні експертні висновки, якими було визначено остаточну вартість робіт з будівництва казарм поліпшеного планування та нормативну тривалість будівництва - 12 місяців.

В наступному, Східним ТКЕУ відповідно до вимог ст. 12, 14, 15, 16 Закону України «Про публічні закупівлі», ст. 3 Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони» у квітні-травні, повторно липні-серпні 2018 оголошувалися переговорні процедури закупівель робіт для потреб оборони із будівництва казарм поліпшеного планування. Згідно тендерної документації та проекту договору підряду, яку було офіційно доведено до Східного ТКЕУ, (додаток до тендерної документації), яку розроблено Міністерством оборони України та є типовою для всіх замовників з будівництва казарм поліпшеного планування, тривалість будівництва казарми становить 210 календарних днів, тобто 7 (сім) місяців, а не 12 місяців як передбачено проектно-кошторисною документацію та позитивним висновком державної експертизи.

З наведеного випливає, що виконання вказівки Міністерства оборони щодо будівництва казарм поліпшеного планування у термін за 7 місяців з точки зору державної експертизи фізично виконати не можливо, оскільки для такого будівництва необхідно не 7, а 12 місяців, що є об`єктивною причиною неповного виконання завдання.

За результатами проведених переговорних процедур закупівель, у встановлені законодавством терміни, Східним ТКЕУ протягом травня-серпня 2018 було укладено 30 договорів підряду з будівництва казарм поліпшеного планування, а також договори технічного та авторського нагляду.

Крім будівництва казарм поліпшеного планування, згідно Плану будівництва (реконструкції) та капітального ремонту об`єктів загальновійськового, комунального та спеціального призначення Збройних Сил України на 2018 рік (зі змінами), Східному ТКЕУ передбачено виконання робіт з будівництва (реконструкції) та капітального ремонту ще 95 об`єктів, а разом з підпорядкованими квартирно-експлуатаційними відділами 117 об`єктів. Тобто необхідно було у 2018 році організувати роботу (як замовнику) з виконання робіт по 125-ти військових об`єктах та 22 військових об`єкта контроль за організацією робіт підпорядкованими квартирно-експлуатаційними відділами.

При формуванні річного плану закупівель робіт по будівництву, реконструкції та капітальному ремонту військових об`єктів до уваги приймалися заявки від підпорядкованих Східному ТКЕУ квартирно-експлуатаційних відділів, частини району, як балансоутримувачі фондів військових містечок, в яких було зазначено перелік будівель і споруд для виконання капітального ремонту або реконструкції та орієнтовну вартість зазначених робіт.

За результатами проведення моніторингу ринку послуг відповідно до дефектних актів, зведений кошторис з найменшою ціновою пропозицією було направлено на державну експертизу для визначення суми витрат Замовника по кожному об`єкту. Після проведення державної експертизи, відповідних процедур закупівель, оформлення договорів підряду, технічного нагляду було обраховано загальну суму витрат по кожному об`єкту, що дало змогу зменшити загальну суму коштів державного бюджету на проведення планових заходів в розмірі 2 328,173 тис. грн., а саме (пооб`єктно):

«Капітальний ремонт покрівлі будівлі №59 (овочесховище), м. Харків, в/м №166». Вартість робіт 0,365 млн. грн., обсяг планових асигнувань 1,5 млн. грн.

«Капітальний ремонт внутрішніх інженерних мереж буд. №86/13 (спальний корпус), ЦВС «Приморський», м. Приморськ, Запорізька обл.». Вартість робіт 1,298 млн. грн., обсяг планових асигнувань 1,5 млн. грн.

«Реконструкція внутрішньо майданчикових мереж електропостачання, 92 омбр, м. Чугуїв, в/м 1». Вартість робіт 0,663 млн. грн., обсяг планових асигнувань 0,770 млн. грн.

«Реконструкція внутрішньо майданчикових мереж електропостачання, 25 опдбр, смт. Гвардійське, в/м №1». Вартість робіт 0,9178 млн. грн., обсяг планових асигнувань 0,964 млн. грн.

«Капітальний ремонт будівлі №65 (технічна частина), м. Харків, в/м №166». Вартість робіт 0,082 млн. грн., обсяг планових асигнувань 0,92 млн. грн.

Тобто, Східним ТКЕУ заощаджено бюджетні кошти на суму 2 328,173 тис. грн.

Дати оформлення договорів підряду з 07.12.2018 по 27.12.2018.

Судом встановлено, що Східним ТКЕУ укладено договори підряду по 100% об`єктів, визначених Планами на 2018 рік, що зазначається в акті розслідування, чим забезпечено виконання всіх наказів та розпорядчих документів керівництва Міністерства оборони України.

Фінансові зобов`язання на залишок фінансового ресурсу не взято на суму 22 489,415 тис. грн. з причин невиконання Генпідрядниками графіків виконання робіт за договорами підряду з будівництва казарм поліпшеного планування, тобто не виконання Генпідрядниками взятих на себе зобов`язань.

У зв`язку з неналежним виконанням договірних зобов`язань контрагентами, Східним ТКЕУ на адресу Генпідрядників було направлено 28 попереджень щодо ризиків невчасного невиконання робіт за договорами, виставлено 63 претензії на загальну суму 2 377,425 тис. грн., з яких сплачено та перераховано до державного бюджету 226 ,551 тис. грн. та подано до суду 10 позовних заяв про стягнення штрафних санкцій в судовому порядку на загальну суму 2 150,873 тис. грн.

З метою забезпечення освоєння виділеного фінансового ресурсу в повному обсязі за напрямком будівництва, реконструкції та капітального ремонту військових об`єктів начальником Східного ТКЕУ неодноразово та систематично проводилися робочі наради із залученням керівників підрядних організацій, особливу увагу приділялося питанню цільового, ефективного та своєчасного використання бюджетних коштів, дотриманню графіків виконання робіт, якості будівництва та своєчасному наданню форм КБ-2В і КБ-3 на оплату, що підтверджується актом розслідування.

У 2018 році в Східному територіальному квартирно-експлуатаційному управлінні головний інженер полковник ОСОБА_2 організовував контроль щодо взяття зобов`язань та використання коштів за напрямком будівництва, реконструкції та капітального ремонту військових об`єктів відповідно до чинного законодавства України, ДБН, відповідних Постанов Кабінету Міністрів України в галузі будівництва. Начальник відділу капітального будівництва та ремонту готує та надає до Головного управління доповіді по ризикам невикористання коштів (в електронному вигляді надіслано на електронну адресу управління капітального будівництва та ремонту Головного управління (від 08.11.2018, 16.11.2018, 21.11.2018, 24.11.2018) та пропозиції щодо внесення відповідних змін до річних Планів. Крім того, 28.12.2018 до Головного управління в електронному вигляді надіслано інформацію по всім об`єктам щодо орієнтовного невикористання коштів.

Після оформлення юридичних зобов`язань та визначення обсягу фінансового ресурсу відповідно до переліку об`єктів, зазначених в Планах будівництва, реконструкції та капітальних ремонтів, з 20 грудня 2018 року позивачу стало зрозуміло, що використання фінансового ресурсу буде проведено не в повному обсязі. Начальнику відділу капітального будівництва та ремонту ОСОБА_1 було дано доручення підготувати та надати пропозиції до ГКЕУ ЗСУ щодо внесення відповідних змін до річних Планів (зміни №12 по ЗФ та зміни №6 по СФ).

Позивачем спростовано твердження відповідача щодо неналежної організації виконання вимог наказів начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління ЗСУ наказами начальника Східного ТКЕУ від 12.05.2018 №17, 27.07.2018 №31, 05.11.2018 №42, 04.02.2019 №9, доповіддю від 01.11.2018 №303/24/3/4897, відомостями об`єктів по яким існує ризик невикористання коштів, які направлялись на електронну адресу Головного управління від 08.11.2018, 16.11.2018, 21.11.2018, 24.11.2018.

Не знайшли свого підтвердження доводи відповідача щодо неефективного використання начальником Східного ТКЕУ бюджетних коштів, оскільки в матеріалах справи відсутні докази проведення відповідних перевірок уповноваженими органами та фіксації порушення бюджетного законодавства.

Також суд зазначає, що законодавчого визначення неефективного використання бюджетних коштів у даний час немає і неефективне використання бюджетних коштів не є бюджетним правопорушенням.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що наказ №9 КП від 11.01.2019 року прийнятий: не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; упереджено; недобросовісно; нерозсудливо; без дотримання принципу рівності перед законом, з ознаками дискримінації; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення; без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства оборони України №47 (по особовому складу) від 01 лютого 2019 року, в частині звільнення ОСОБА_1 , начальника Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління, з військової служби через службову невідповідність, то суд зазначає наступне.

Зі змісту вказаного наказу убачається, що підставою для його видання є наказ МОУ від 11.01.2019 року №9 КП, який визнано судом протиправним. Отже позовна вимога про скасування наказу від 01.02.2019 року №47 (по особовому складу) є похідною від первинної, а відтак вказаний наказ суд визнає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Статтею 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

За таких обставин, виходячи із системного аналізу викладеного, суд дійшов висновку, що аргументи та доводи позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду та є обґрунтованими, доводяться матеріалами справи, що є підставами для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то у суду відсутні підстави для розподілу судових витрат у вигляді сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (провулок Повітрофлотський, 6, місто Київ 168, 03168; ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України (вулиця Курська, будинок 13 а, корпус 63/11, місто Київ, 03049; ) про визнання протиправним та скасування пункту наказу - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу Міністерства оборони України від 11.01.2019 №9КП "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" щодо притягнення ОСОБА_1 , начальника Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління, до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 27 червня 2019 року.

Суддя Щербаков В.В.