Справа № 344/11126/17
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/5360/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Носа С.П., Сеника Р.П.,

за участі секретаря судового засідання Ігнатищ Л.М.,

представника відповідачів ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2019 року (рішення ухвалене в м. Івано-Франківськ, судом під головуванням судді Домбровської Г.В., повний текст рішення судом складено 22 квітня 2019 року) у справі № 344/11126/17 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, державного інспектора Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Гуменного О.І., треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Товариство сприяння обороні України Івано-Франківської обласної організації ТСО України, Автомобільна школа в м.Івано-Франківську про визнання протиправним та скасування припису і постанови про адміністративне правопорушення, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

В серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (відповідач-1), державного інспектора Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Гуменного О.І. (відповідач-2), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Товариство сприяння обороні України Івано-Франківської обласної організації ТСО України, Автомобільна школа в м.Івано-Франківську, якою просив:

визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області реєстраційний номер 4.3-15/21 від 21.08.2017 року;

визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про накладення адміністративного стягнення №4.3-17/18 від 21.08.2017 року.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2019 року позовну заяву задоволено.

Визнано протиправним та скасовано припис Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області реєстраційний номер 4.3-15/21 від 21.08.2017 року.

Визнано протиправною та скасовано постанову державного інспектора у сфері здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Гуменного О.Є. про накладення адміністративного стягнення №4.3-17/18 від 21.08.2017 року.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач-1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, а в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач-1 вказує, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до помилкового прийняття рішення у справі.

На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач-1 зазначає, що вирішення питання у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, підлягає розгляду місцевим загальним судом як адміністративним. Проте, вирішення питання про визнання протиправним та скасування припису підлягає розгляду окружним адміністративним судом, оскільки відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності. Тому вважає, що суд першої інстанції розглянув справу, яка підлягала розгляду Івано-Франківським окружним адміністративним судом, що призвело до помилкового прийняття рішення у даній справі.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Позивач, треті особи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені у відповідності до вимог ст. 268 КАС України, шляхом надіслання повідомлень на номер телефону та на електронну пошту, зазначену даними учасниками справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. Треті особи в судове засідання не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення слухання справи не направляли. Позивач подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, однак враховуючи скорочені строки розгляду даної справи, передбачені ст. 286 КАС України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного клопотання. Крім того, позивач не заявляв клопотання про продовження строку розгляду справи.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі листа-звернення Товариства сприяння обороні України Івано-Франківської обласної організації ТСО України щодо самовільного зайняття земельної ділянки та проведення і здійснення державного контролю за використанням та охороною земель за об`єктом: земельна ділянка по АДРЕСА_1 -Франківську від 12.07.2017 року №4/87 та Наказу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області «Про здійснення державного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності» від 17.07.2017 року №169-ДК, державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Івано-Франківської області було проведено перевірку за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності, родючості ґрунтів за об`єктом: земельна ділянка по АДРЕСА_1 .

За результатами проведеної перевірки державним інспектором Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Гуменним О.Є. було складено акт обстеження земельної ділянки від 27.07.2017 року №4.3-13/44 та акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 27.07.2017 року №4.3-12/56, якими встановлено факт самовільного заняття ПП «Прикарпаття і К» (директор ОСОБА_2 ) частини земельної ділянки, яка перебуває на праві постійного користування Товариства сприяння обороні України на АДРЕСА_2 . Гетьмана Мазепи, 144 АДРЕСА_3 м. АДРЕСА_1 - АДРЕСА_4 , а також знищення та пошкодження ґрунтового покриву, зняття верхнього шару ґрунту без спеціального дозволу.

21 серпня 2017 року державним інспектором Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Гуменним О.Є. було складено протокол про адміністративне правопорушення №4.3-16/17, яким зафіксовано факт зняття та перенесення Приватним підприємством «Прикарпаття і К» ґрунтового покриву без спеціального дозволу шляхом вириття котловану на частині земельної ділянки, яка розташована на АДРЕСА_4 .

21 серпня 2017 року державним інспектором Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Гуменним О.Є. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №4.3-17/18, якою директора ПП «Прикарпаття і К» ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 53-3 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Також 21 серпня 2017 року державним інспектором Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Гуменним О.Є. на ім`я директора ПП «Прикарпаття і К» Уляновського В ОСОБА_4 . винесено припис реєстраційний №4.3-15/21, яким приписано у 30-денний термін усунути порушення вимог земельного законодавства.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЙ

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова відповідача-2 про накладення адміністративного стягнення №4.3-17/1821 від 21 серпня 2017 року не містить посилань на докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення (зокрема, доказ щодо обов`язку підприємства отримувати спеціальний дозвіл на зняття та перенесенні ґрунтового покриву, зокрема, доказ родючості відповідних ґрунтів), відповідальність за яке передбачено статтею 53-3 КУпАП, оскільки такі посилання в даній постанові відсутні. Відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, в даній адміністративній справі не було виконано обов`язку доказування правомірності прийнятої постанови у справі про адміністративне правопорушення та припису про усунення порушень земельного законодавства, не надано належних доказів на підтвердження правомірності даної постанови та припису та самого факту вчинення позивачем відповідного адміністративного правопорушення.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 20.07.2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Згідно п.3 ч.1 ст.4 КАС України адміністративний суд - це суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

Отже, належним та компетентним судом у розумінні процесуального закону є суд, який розглядає та вирішує справу за позовною заявою, поданою із дотриманням правил територіальної, інстанційної та предметної підсудності.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Матеріалами справи встановлено, що адміністративний позов ОСОБА_2 подано до суду 31 серпня 2017 року.

Статтею 18 КАС України (в редакції від 03 серпня 2017 року) визначено предметну підсудність адміністративних справ, зокрема частиною першою визначено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:

1) адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам;

2) усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

4) усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;

5) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1-4 частини першої цієї статті;

6) адміністративні справи щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземців та осіб без громадянства, які підлягають примусовому видворенню за межі України; продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземців та осіб без громадянства, які підлягають примусовому видворенню за межі України; затримання іноземців та осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні;

7) адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця щодо виконання рішень органів (посадових осіб), крім судових рішень.

Частиною 2 цієї статті визначено, що окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи:

1) однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам;

2) про застосування у випадках, передбачених законом, заходів реагування щодо державного нагляду (контролю), дозвільної системи у сфері господарської діяльності, якщо вони можуть бути застосовані виключно за судовим рішенням;

Справи щодо оскарження дій або бездіяльності посадових чи службових осіб місцевих органів виконавчої влади розглядаються і вирішуються місцевим загальним судом як адміністративним судом або окружним адміністративним судом за вибором позивача (ч. 3 ст. 18 КАС України).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 вересня 2017 року відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківську про скасування постанови та припису (а.с.37).

Згідно пункту 10 частини першої Розділу VІІ Перехідних положень КАС України в редакції, починаючи з 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 20 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття до провадження справи) встановлено розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до ч.1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб; адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1 - 3 частини першої цієї статті; 5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років.

Згідно ч. 2 ст. 20 КАС України окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених ч. 1 цієї статті.

З позовної заяви вбачається, що позивач звернулася до місцевого загального суду, як адміністративного з двома позовними вимогами про: визнання протиправним та скасування припису Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області; визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до статті 18 КАС України (в редакції на дату звернення позивача до суду з позовом) та п.1 ч.1 ст. 20 КАС України (в редакції яка діє з 15.12.2017року) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам. Адміністративні справи про визнання протиправним приписів суб`єктів владних повноважень підсудні окружним адміністративним судам.

Отже, позовна вимога про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення підсудна місцевому загальному суду, а позовна вимога про скасування припису - окружному адміністративно суду.

За таких обставин, судом першої інстанції здійснено розгляд адміністративної справи про визнання протиправним та скасування припису з порушенням правил предметної підсудності.

Відповідно до ч.1 ст.318 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтям 20, 22, 25-28 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2019 року в частині визнання протиправним та скасування припису Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області реєстраційний номер 4.3-15/21 від 21.08.2017 року та направлення справи у вказаній частині на новий розгляд до Івано-Франківського окружного адміністративного суду за встановленою законом підсудністю.

Стосовно рішення суду про визнання протиправним та скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, то у вказаній частині рішення суду постановлене Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за встановленою предметною та територіальною підсудністю.

Водночас, колегія суддів зазначає, що до даних правовідносин не можуть бути застосовані положення, визначені ст. 21 КАС України, оскільки позовні вимоги про скасування припису та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності є такими, що можуть бути розглянуті окремо одна від одної, а відтак такі вимоги не є пов`язаними між собою.

Досліджуючи питання щодо наявності правових підстав для винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, то колегією суддів встановлено таке.

Пунктом 1 ст. 9 КУпАП зазначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до статі 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, колегія суддів перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для про притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 53-3 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Статтею 53-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (редакція від 04 серпня 2017 року) передбачено адміністративну відповідальність за зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок без спеціального дозволу, а також невиконання умов зняття, збереження і використання родючого шару ґрунту, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом «и» ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за порушення серед інших - невиконання умов знімання, збереження і нанесення родючого шару ґрунту.

Відповідно до статті 244 КУпАП центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням законодавства у сфері використання та охорони земель і порядку та умов ведення насінництва та розсадництва, правил технічної експлуатації самохідних сільськогосподарських машин і правил техніки безпеки під час їх експлуатації (статті 52 - 53-4, 54-56, 104-1, 108 та 188-5).

Від імені зазначеного органу розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право:

1) Головний державний інспектор сільського господарства України - штраф на громадян до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

2) головні державні інспектори сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, їх заступники - штраф на громадян до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

3) старші державні інспектори сільського господарства, державні інспектори сільського господарства - штраф на громадян до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель визначає Закон України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

Відповідно до статті 4 Закон України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України.

Згідно із статтею 9 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів серед іншого здійснюються шляхом проведення перевірок та розгляду звернень юридичних і фізичних осіб.

Статтею 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право:

- безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель;

- давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків;

- складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності.

Положеннями статті 1 Закону України «Про охорону земель» визначено, що:

- гумус це органічна складова частина ґрунту, яка утворюється в процесі біохімічного розкладу рослинних і тваринних решток та формує його родючість;

- ґрунт це природно-історичне органо-мінеральне тіло, що утворилося на поверхні земної кори і є осередком найбільшої концентрації поживних речовин, основою життя та розвитку людства завдяки найціннішій своїй властивості родючості;

- родючість ґрунту здатність ґрунту задовольняти потреби рослин в елементах живлення, воді, повітрі і теплі в достатніх кількостях для їх нормального розвитку, які в сукупності є основним показником якості ґрунту.

Згідно зі ст. 168 Земельного кодексу України ґрунти земельних ділянок є об`єктом особливої охорони. Власники земельних ділянок та землекористувачі не мають права здійснювати зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок без спеціального дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, крім випадків: а) проведення робіт із буріння та облаштування нафтових і газових свердловин, будівництва, технічного обслуговування, ремонту і реконструкції нафтових і газових свердловин та пов`язаних з їх обслуговуванням об`єктів трубопровідного транспорту, виробничих споруд, під`їзних доріг, ліній електропередачі та зв`язку, підземних кабельних мереж енергозабезпечення; б) проведення робіт, пов`язаних з ліквідацією та запобіганням аварійним ситуаціям на нафтових і газових свердловинах та пов`язаних з їх експлуатацією об`єктах трубопровідного транспорту, виробничих спорудах, під`їзних дорогах, лініях електропередачі та зв`язку, підземних кабельних мережах енергозабезпечення. У випадках, визначених підпунктами «а» і «б» цієї частини, зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок здійснюються виключно на підставі робочого проекту землеустрою.

Процедуру видачі та анулювання спеціальних дозволів на зняття та перенесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) земельних ділянок визначає Порядок видачі та анулювання спеціальних дозволів на зняття та перенесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) земельних ділянок, затверджений Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 04.01.2005 року №1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20 січня 2005 року за №70/10350 (Порядок №1).

Згідно з п. 1.3. Порядку №1 його вимоги щодо отримання дозволів на зняття та перенесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) земельних ділянок є обов`язковими для власників земельних ділянок та землекористувачів, діяльність яких пов`язана з порушенням поверхневого (родючого) шару ґрунту.

Відповідно до п. 2 Порядку №1 ґрунтовий покрив земельних ділянок це поверхневий шар ґрунту, який характеризується родючістю; спеціальний дозвіл на зняття та перенесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) земельних ділянок (далі дозвіл) це офіційний документ, який видається на підставі затвердженого в установленому законом порядку проекту землеустрою і дає право власнику земельної ділянки чи землекористувачу на зняття та перенесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) земельної ділянки.

Згідно з п. 3.1. Порядку №1 власники земельних ділянок та землекористувачі, які проводять гірничодобувні, геологорозвідувальні, будівельні та інші роботи, зобов`язані отримати дозвіл на зняття та перенесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) земельної ділянки, якщо це призводить до порушення поверхневого (родючого) шару ґрунту.

Відповідно до п. 3.2. Порядку №1 дозвіл не вимагається у випадках, якщо переміщення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) здійснюється в межах однієї й тієї самої земельної ділянки, що надана для ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва та будівництва індивідуальних гаражів.

З вимог та показників, встановлених в ГОСТ 17.5.1.03-86 «Охорона природи. Землі. Класифікація вскришиних та вмістких порід для біологічної рекультивації земель» придатний родючий шар ґрунту класифікується як такий, що містить, зокрема більш ніж 1% гумусу для лісної та напівпустинної зон та більш ніж 2% - для степової та лісостепової зон.

Отже, суд першої інстанції правильно визначив, що необхідність отримання дозволу на зняття і перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок має місце лише у тих випадках, коли він характеризується родючістю (з вмістом гумусу в ґрунті більш ніж 2%) та не підпадає під винятки, передбачені п. 3.2. Порядку №1.

Як видно з норми статті 168 ЗК України, заборона щодо зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок без спеціального дозволу органу виконавчої влади стосується визначеного кола осіб, а саме: власників земельних ділянок та землекористувачів.

Отже, для притягнення позивача до адміністративної відповідальності необхідно було з`ясувати - чи відноситься ПП «Прикарпаття і К» до власника земельної ділянки чи землекористувача.

У справі є акт обстеження земельної ділянки №4.3-13/44 від 27 липня 2017 року та акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки №4.3-12/56 від 27.07.2017 року, в яких зафіксовано, що земельна ділянка кадастровий № НОМЕР_1 0099, її частина, яка перебуває на праві постійного користування землею Івано-Франківської обласної організації Товариства сприяння обороні України на вул. гетьмана Мазепи, 144 в м. Івано-Франківськ, яка знаходиться з лівої сторони від адміністративного корпусу Івано-Франківської обласної організації ТСО України площею 0,3238 га, носить ознаки самовільного зайняття приватним підприємством «Прикарпаття і К» (директор ОСОБА_2 ) шляхом встановлення паркана, а також на вказаній частині земельної ділянки площею 0,1314 га вирито котлован, знято та перенесено ґрунтовий покрив без спеціального дозволу.

Водночас матеріалами справи встановлено, що між Івано-Франківською обласною організацією Товариства сприяння обороні України (Замовник) та Приватним підприємством «Прикарпання і К» (Генпідрядник-Інвестор) укладено договір про участь в будівництві № 005/р від 24 травня 2013 року, згідно якого Замовник надає Генпідряднику-Інвестору дозвіл для будівництва об`єкту (спортивно-готельного комплексу з вбудованими приміщеннями соціально-побутового призначення) на належній йому земельній ділянці, а також всю наявну документацію на будівництво об`єкту, а Генпідрядник ОСОБА_5 за цим договором зобов`язується здійснити власними та/або залученими силами і засобами будівництво об`єкту, ввести його в експлуатацію та виконати перед Замовником визначені цим договором зобов`язання щодо проведення ремонтних робіт адміністративного будинку, розташованого на АДРЕСА_4 в розмірі та строки, передбачені цим договором.

Доказів того, що ПП «Прикарпаття і К» являється власником земельної ділянки чи землекористувачем, що розташована на АДРЕСА_1 Івано- АДРЕСА_4 , судом не здобуто і такі суду відповідачем не надано, що вказує на притягнення позивача до адміністративної відповідальності як неналежного суб`єкта.

Також колегія суддів зауважує, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідач не послався на жоден доказ, який би безпосередньо підтверджував факт зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок саме за участі директора ПП «Прикарпаття і К» Дуляновського В.О.

В додаток до наведеного, як вірно зазначив суд першої інстанції, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить посилань на докази, які вказували на обов`язок підприємства отримувати спеціальний дозвіл на зняття та перенесення ґрунтового покриву, а також не містять доказів, що ґрунтовий покрив названої ділянки земельних ділянок характеризується родючістю (з вмістом гумусу в ґрунті більш ніж 2%) та не підпадає під винятки, передбачені п. 3.2. Порядку №1 .

Вивчивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем по справі не було надано належних доказів в розумінні ст. 251 КУпАП на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-3 КУпАП, яке виразилось у за знятті та перенесенні ґрунтового покриву земельної ділянки без спеціального дозволу. Будь-яких інших доказів окрім наведених вище щодо того, що позивач порушив вимоги земельного законодавства, зокрема, пояснень свідків, речових доказів, експертних висновків, тощо відповідачем не надано. Таким чином, відповідач не довів правомірність винесення ним оскаржуваної постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення №4.3-17/1821 від 21 серпня 2017 року, а отже така судом першої інстанції правомірно скасована.

Статтею 242 КАС України зокрема визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Водночас, в силу п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (абз. 2 ч. 2 ст. 317 КАС України).

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення визначені статтею 315 КАС України, положеннями пунктів 1 та 2 частини першої якої визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін чи скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача частково спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності вирішення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування припису ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області реєстраційний номер 4.3-15/21 від 21.08.2017 за наведених вище підстав, і рішення суду в цій частині не ґрунтується на нормах процесуального права, що призвело до незаконного прийняття рішення в цій частині, яке підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання про визнання протиправним та скасування постанови ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області про накладення адміністративного стягнення №4.3-17/18 від 21.08.2017 на позивача, то суд першої інстанції в цій частині прийняв законне й обґрунтоване рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги в цій частині рішення суду не спростовують.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 317, 318, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2019 року у справі № 344/11126/17 скасувати у частині визнання протиправним та скасування припису Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області реєстраційний номер 4.3-15/21 від 21.08.2017 року та направити справу у вказаній частині на новий розгляд до Івано-Франківського окружного адміністративного суду за встановленою законом підсудністю.

У решті рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2019 року у справі № 344/11126/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді С. П. Нос
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 27 червня 2019 року.