Справа № В/851/21/19
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 р.м. Харків
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Чалого І.С. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,

позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - Мельникової М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2019 року по справі № 820/2976/18

за позовом ОСОБА_1

до Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

22.05.2019 ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Другого апеляційного адміністративного суду із заявою про перегляд постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2018 по справі № 820/2976/18 за виключними обставинами в порядку ст.361 Кодексу адміністративного судочинства України.

В обґрунтування доводів вказаної заяви зазначив, що рішенням Конституційного Суду України від 25.04.2019 № 1-р(ІІ)/2019 у справі № 3-14/2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової», яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що в свою чергу було підставою для відмови позивачу у позові, оскільки останній виконував обов`язки військової служби при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не під час проходження дійсної строкової служби. Зазначене словосполучення визнане неконституційним та втратило чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України його рішення. З огляду на викладене, вказує про наявність підстав для перегляду судового рішення за виключними обставинами, визначених пунктом 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач в надісланому до суду письмовому відзиві просив суд апеляційної інстанції відмовити в задоволенні заяви позивача про перегляд постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2018 по справі № 820/2976/18 та залишити вказану постанову в силі. Зазначив, що оскільки позивач в період участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, перебував в трудових відносинах з Харківським тракторним заводом, а не проходив дійсну строкову службу в армії, що є обов`язковою умовою для виникнення права у особи на обчислення пенсії по інвалідності, то на нього не поширюються положення ч.3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У зв`язку з чим, вважає правомірною постанову Харківського апеляційного адміністративного суду, якою ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову. При цьому відповідач вказує, що відповідно до приписів ст.91 Закону України «Про Конституційний Суд України», умова отримання вищевказаної пенсії, зазначена в ч.3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо проходження особою дійсної строкової служби під час участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та військових навчаннях втратила чинність 25.04.2019. З урахуванням викладеного, відповідач вважає, що ОСОБА_1 отримав право на перерахунок пенсії по інвалідності, обчисленої в п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, з 25.04.2019, а не з 01.01.2017, як вважає позивач. Також зазначив, що із відповідною заявою про здійснення перерахунку та виплати пенсії на підставі вищевказаного, позивач до Індустріального об`єднаного УПФУ м. Харкова не звертався.

Позивач в судовому засіданні вимоги заяви підтримав з підстав, викладених в останній, просив суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2018 по справі № 820/2976/18 за виключними обставинами, прийняти рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви позивача, просила суд апеляційної інстанції залишити постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2018 року в силі.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника відповідача, перевіривши в межах заяви про перегляд рішення за виключними обставинами, рішення суду першої інстанції, доводи заяви, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, 20.04.2018 ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (далі по тексту - Індустріальне об`єднане УПФУ, відповідач), в якому просив суд:

- визнати неправомірними дії Індустріального об`єднаного УПФУ в м. Харкові щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , у зв`язку зі зміною ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у відповідності до положень Постанови Кабінету міністрів України від 15.11.2017 № 851 «Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати Індустріальне об`єднане УПФУ в м. Харкові зробити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у відповідності до положень Постанови КМУ від 15.11.2017 року № 851 «Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01.10.2017 року;

- зобов`язати Індустріальне об`єднане УПФУ в м. Харкові зробити перерахунок та виплату заборгованості по пенсії ОСОБА_1 , відповідно до ч.3 ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у відповідності до положень Постанови КМУ від 15.11.2017 року № 851 «Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01.10.2017 року по теперішній час з урахуванням вже виплачених сум.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно з копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 14.04.1998, ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 1 ( а.с.13).

Згідно з вкладкою № НОМЕР_3 до вказаного вище посвідчення, копія якої наявна в матеріалах справи, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ( категорія1) ( а.с.13).

Копією довідки від 18.06.1999 № 51/1/8025 підтверджено, що ОСОБА_1 з 15.09.1989 по 22.10.1989 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та отримав дозу опромінення 2,930 бер (а.с.17).

Із копії довідки до акту огляду МСЕК серія МСЕ № 003659 вбачається, що позивачу за результатами огляду 01.04.2004 встановлено 3 група інвалідності з 10.02.2014 безстроково, причина інвалідності - захворювання, пов`язане з виконанням робіт при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.15).

Із копії посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 06.01.1998 встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни (а.с. 14).

30.03.2018 позивач звернувся до Індустріального об`єднаного УПФУ м. Харкова із заявою про проведення перерахунку та виплату основної державної пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати (а.с.21).

Рішенням Індустріального об`єднаного УПФУ м. Харкова від 06.04.2018 № 84 позивачу було відмовлено в перерахунку пенсії відповідно статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з посиланням на те, що ОСОБА_1 брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не під час дійсної строкової військової служби.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.05.2019 по справі № 820/2976/18 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірними дії Індустріального об`єднаного УПФУ в м. Харкові щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , у зв`язку зі зміною ч.3 ст.59 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у відповідності до положень Постанови КМУ від 15.11.2017 року № 851 «Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Визнано протиправним та скасовано рішення №84 від 06.04.2018 року Індустріального об`єднаного УПФУ м. Харкова "Про відмову в перерахунку пенсії". Зобов`язано Індустріальне об`єднане УПФУ в м. Харкові зробити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , відповідно до ч.3 ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у відповідності до положень Постанови КМУ від 15.11.2017 року № 851 «Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01.10.2017 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2018 апеляційну скаргу Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова задоволено.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.05.2018р. по справі № 820/2976/18 скасовано.

Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Індустріального об`єднаного управління Пенсійного Фонду України м. Харкова про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 №3-рп/2012 визначено, що положення статті 1, частин першої, третьої статті 95 Конституції України у системному зв`язку з положеннями статті 3, частини першої статті 17, частини третьої статті 22, статей 46, 48 Основного Закону України треба розуміти так, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості; положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України; положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв`язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Відповідно до ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Колегія суддів зазначає, що стаття 361 КАС України встановлює вичерпний перелік підстав для перегляду судового рішення за виключними обставинами з тим, щоб відповідно до принципу юридичної визначеності забезпечити стабільність судових рішень, але водночас надати можливість виправити судові рішення.

До виключних обставин пункт 1 частини 5 статті 361 КАС України відносить зокрема, встановлення Конституційним Судом України неконституційності (конституційості) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

При перегляді судового рішення за виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (ч.6 ст.361 КАС України).

В якості виключної обставини заявником зазначено рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року № 1-р(ІІ)/2019 у справі № 3-14/2019, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України словосполучення "дійсної строкової", що міститься у положеннях ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ зі змінами.

Відповідно до статті 91 Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

За положеннями статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

З резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2019 від 25.04.2019 вбачається, що словосполучення "дійсної строкової служби", яке міститься в положеннях ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", визнане неконституційним та втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, тобто, саме з 25 квітня 2019 року.

Таким чином, як на час виникнення спірних відносин, так і на час звернення позивача до суду (20.04.2018), розгляду справи судом першої інстанції (10.05.2018), так і станом на дату прийняття Харківським апеляційним адміністративним судом постанови від 11.07.2018, положення частини 3 статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" діяли в прийнятій редакції, і зазначене вище словосполучення не було визнано неконституційним.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Визнання неконституційними певних положень законодавства, які були чинними на час виникнення спірних відносин, не може мати наслідком визнання протиправними дій/рішень відповідача, які були вчинені/прийняті до визнання таких норм неконституційними, оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, а тому він не мав підстав не враховувати чинні на час прийняття відповідного рішення норми ч.3 ст.259 Закону № 796-ХІІ.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що скористатися вищевказаною нормою Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" позивач може саме після 25 квітня 2019 року, подавши позов до відповідача до суду першої інстанції про перерахунок пенсії по інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

За частиною 2 статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі "Правєдная проти Росії" від 18 листопада 2004 року зазначає, що одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що, якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду. Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало законної сили, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин.

Отже, у зв`язку із зазначеним, в даному випадку відсутні підстави вважати рішення Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2019 від 25.04.2019 виключною обставиною для перегляду постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2018.

Крім того, колегія суддів відмічає, що виходячи зі змісту норми п.1 ч.5 ст.361 КАС України, за підставами, передбаченими цією нормою, може бути переглянуте лише судове рішення, яке підлягає виконанню.

Однак, постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2018, якою відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову, виконанню не підлягала, оскільки не містила в резолютивній частині висновку суду зобов`язального характеру, що слугувало б підставою для звернення її до виконання.

З огляду на вищевикладене, у спірних відносинах відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Згідно із ч. 1 ст. 369 КАС України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Керуючись ч.4 ст. 229, ст.ст. 241, 243, 250, 308, 310, 321, 322, 325, 327-329, 331, 361, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2018 року по справі № 820/2976/18 за позовом ОСОБА_1 до Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Перцова Т.С.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Чалий І.С.

Повний текст ухвали виготовлений 25.06.2019 року.