Справа № 1.380.2019.002130
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/5187/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

представника відповідача Яворський Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду (постановлену головуючим суддею Костецький Н.В. у м. Львові) з питань забезпечення позову у справі № 1.380.2019.002130 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання протиправною та скасування ухвали,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської міської ради, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради від 04.04.2019 № 4803 «Про неприпустимість здійснення торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах».

Одночасно з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову від 25.04.2019 (вх. № 14614), у якій просить суд:

зупинити дію ухвали Львівської міської ради від 04.04.2019 № 4803 «Про неприпустимість здійснення торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах» до набрання відповідним рішенням суду законної сили;

заборонити Львівській міській раді вчиняти будь-які дії спрямовані на реалізацію ухвали Львівської міської ради від 04.04.2019 № 4803 «Про неприпустимість здійснення торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах» до набрання відповідним рішенням суду законної сили;

заборонити Львівській міській раді приймати будь-які рішення щодо заборони здійснення торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах до набрання відповідним рішенням суду законної сили.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що очевидними є ознаки протиправності і незаконної оскарженої ухвали Львівської міської ради № 4803 від 04.04.2019. Крім цього, ця ухвала створює дискримінаційні умови діяльності окремим суб`єктам господарювання і є втручанням органу місцевого самоврядування в господарську діяльність суб`єктів господарювання щодо торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом. Чинність цієї ухвали може призвести до безпідставного вилучення і демонтажу тимчасових споруд суб`єктів підприємницької діяльності, вказаних в додатку 1-А ухвали, що спричинить шкоду правам та інтересам не тільки позивача, а й іншим суб`єктам підприємницької діяльності. Невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист і поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звертається.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 26.04.2019 в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову - відмовлено

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи докази, що підтверджують необхідність застосування заходів забезпечення позову, відсутні, а обраний засіб забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення є фактичним вирішенням справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким заяву про забезпечення позову задовольнити в повному обсязі, а саме вжити заходи забезпечення позову шляхом:

зупинення дії ухвали Львівської міської ради від 04.04.2019 № 4803 «Про неприпустимість здійснення торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах» до набрання відповідним рішенням суду законної сили;

заборонити Львівській міській раді вчиняти будь-які дії спрямовані на реалізацію ухвали Львівської міської ради від 04.04.2019 № 4803 «Про неприпустимість здійснення торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах» до набрання відповідним рішенням суду законної сили;

заборонити Львівській міській раді приймати будь-які рішення щодо заборони здійснення торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах до набрання відповідним рішенням суду законної сили.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про те, що позивачем не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам. Зазначає апелянт, що оскаржена ухвала Львівської міської ради № 4803 від 04.04.2019 є антиконкурентною дією органу місцевого самоврядування, завдяки якій відповідач здійснив незаконне втручання у господарську діяльність, зокрема, позивача. Оскаржена ухвала відповідача прийнята за відсутності відповідних повноважень, має очевидні ознаки протиправності, порушує право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом, оскільки встановлює не передбачені законом обмеження щодо обігу окремих видів товарів та послуг. А тому вважає, що застосуванням заходів забезпечення позову не буде завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Зокрема, у разі задоволення позову та невжиття заходів забезпечення позову, позивачу необхідно буде докласти значних зусиль та витрат для відновлення попереднього становища. Також вказує на те, що іншим способом, аніж шляхом зупинення дії розпорядчого акту відповідача, забезпечити захист прав та інтересів позивача є неможливим. Крім цього, задоволення заяви про забезпечення позову для відповідача не несе жодних негативних наслідків, не покладає на нього додаткових обтяжень та не має невідворотнього характеру. Тому, забезпечення позову у зазначений позивачем спосіб відповідає критеріям розумності, обгрунтованості та адекватності, забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та надав пояснення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апелянт в судове засідання на виклик суду не з`явився, явку свого представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений, що не перешкоджає розгляду справи в його відсутності згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що згідно постанови в справі про адміністративне правопорушення серії НК №634834, винесеної 09.03.2019 лейтенантом поліції УПП у Тернопільській області ДПП Пецою М.О., вбачається, що позивача притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн у зв`язку із тим, що він 09.03.2019 о 10:10 год. керуючи транспортним засобом марки «Mercedes-Benz C 200», д.н.з. НОМЕР_1 , на автомобільній дорозі Тернопіль Львів - Рава-Руська, не ввімкнув фари в режим ближнього світла поза межами населеного пункту, чим порушив п. 9.8 Правил дорожнього руху.

Вважаючи протиправними дії відповідача, щодо прийнятої постанови, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з`ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч.1, 2 ст.151 КАС України).

З цього приводу свої роз`яснення надав Пленум Вищого адміністративного суду України у Постанові № 2 від 06.03.2008 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ».

Згідно ч. 2 п. 17 цієї Постанови в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Відтак, аналіз норм чинного законодавства свідчить, що заявник повинен обгрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, вказати про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Факт наявності визначених обставин має підтверджуватись певними доказами, як це встановлено положеннями ст. ст. 72-78 КАС України.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17.

Так судом першої інстанції встановлено, що Львівською міською радою на пленарному засіданні 18 сесії 7-го скликання Львівської міської ради 04.04.2019 прийнято ухвалу № 4803 «Про неприпустимість здійснення торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах», згідно з якою:

1) визнано неприпустимим здійснення торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах;

2) рекомендовано суб`єктам підприємницької діяльності, зазначеним у додатку 1-А, припинити реалізацію алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом з 01.05.2019;

3) районним адміністраціям до 15.05.2019 доручено провести обстеження тимчасових споруд, у тому числі і зазначених у додатку 1-А, на предмет наявності алкогольних, слабоалкогольних напоїв та пива і уточнені списки подати у департамент економічного розвитку для внесення змін до додатку 1-А до цієї ухвали;

4) у разі продовження суб`єктами підприємницької діяльності реалізації алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом у тимчасових спорудах, що підтверджено актами районних адміністрацій, вважати тимчасові споруди такими, що вилучені з Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд, видані їм паспорти прив`язки анульованими та укладені договори оренди окремих конструктивних елементів благоустрою припиненими;

5) районним адміністраціям у разі невиконання суб`єктами підприємницької діяльності вимог цієї ухвали у тримісячний термін вжити заходів щодо демонтажу тимчасових споруд, вилучених з Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд.

Таким чином наслідки цієї ухвали у вигляді, як зазначає позивач, припинення господарської діяльності, наступають не одразу, а є результатом настання певних обставин, вчинення послідовних дій, які визначені часовими проміжками і є передумовою припинення господарської діяльності з продажу алкогольних, слабоалкогольних напоїв та пива у тимчасових спорудах.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав, передбачених частиною 2 статті 150 КАС України.

Водночас, заява про вжиття заходів забезпечення позову не містить належних обґрунтувань з приводу того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Крім цього колегія суддів погоджується в висновком суду першої інстанції, що обраний засіб забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення є фактичним вирішенням справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Суд зазначив, що при розгляді клопотання про забезпечення позову не вирішується питання про законність або обґрунтованість позовних вимог по суті. Їх оцінка в сукупності може бути надана судом лише за наслідками розгляду самої справи, з урахуванням усіх належних та допустимих доказів, які сторони вправі надавати суду - саме в ході розгляду адміністративної справи.

Постановою Верховного Суду від 19.06.2018 (справа № 826/9263/17, адміністративне провадження № К/9901/44796/18) передбачено, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. А тому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

З огляду на мотивації та докази, наведені у апеляційній скарзі, такі не дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції, оскільки підстав зазначених в ст. 150 КАС України для застосування заходів забезпечення позову апелянтом не наведено.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Так відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду з питань забезпечення позову у справі № 1.380.2019.002130 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 25 червня 2019 року