Справа № 520/2942/19
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Єгупенко В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 р. Справа № 520/2942/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.05.2019, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/2942/19

за позовом ОСОБА_1

до Височанської селищної ради Харківського району Харківської області

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної шкоди та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту- ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовною заявою до Височанської селищної ради Харківського району Харківської області (далі по тексту-відповідач), в якому просила:

-визнати дії відповідача протиправними, шо полягають у безпідставній відмові видати пільгові талони на проїзд та зобов`язати відповідача видавати позивачу пільгові талони на проїзд щомісячно у автобусах приміського сполучення: селище Високий - станція метро "Холодна Гора",

-стягнути з відповідача на користь позивача 264 грн. матеріальної шкоди за невидані пільгові талони на проїзд за період березень-травень 2019 p.,

- стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.05.2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, які полягають у відмові видачі ОСОБА_1 пільгових талонів на проїзд у автобусах приміського сполучення.

Зобов`язано Височанську селищну раду Харківського району Харківської області видати ОСОБА_1 пільгові талони на проїзд у автобусах приміського сполучення відповідно до Порядку здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян автомобільним транспортом на приміських автобусних маршрутах загального користування, затвердженого рішенням XXVII сесії Височанської селищної ради VII скликання від 14.03.2019. В іншій частині позову відмовлено з підстав ненадання належних доказів заподіяння позивачу моральної та матеріальної шкоди.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій вказуючи на порушення судом першої інстанції матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної та матеріальної шкоди та прийняти в цій частині нову постанову, якою задовольнити вказані вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що позивач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову, в межах розгляду даної апеляційної скарги.

Відзиву на вказану апеляційну скаргу до суду не надходило, що не перешкоджає її розгляду по суті.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 14.03.2019 року Височанською селищною радою було прийнято рішення, яким затверджено Програму, Порядок, зразок талону для здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян на приміських автобусних маршрутах Височанської селищної ради.

Метою Програми є забезпечення реалізації прав окремих категорій громадян на пільговий проїзд і автомобільним транспортом на приміських автобусних маршрутах Високий - Холодна Гора та відшкодування вартості витрат за перевезення окремих категорій пільгових категорій громадян перевізникові, який здійснює перевезення за маршрутом.

18.03.2019 р. позивач звернулася до Височанської селищної ради Харківського району Харківської області з метою отримання талонів на 8 пільгових поїздок на безкоштовний проїзд у автобусах приміського сполучення: селище Високий - станція метро "Холодна Гора".

Відповідачем було відмовлено позивачу у наданні талонів на пільговий проїзд у зв`язку з несплатою ОСОБА_3 . 120 грн. за вивіз побутових відходів за січень-березень 2019 року.

Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належним чином не доведений факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Положеннями статті 56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14, від 20.02.2018 року у справі №818/1394/17.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не було надано до суду жодних доказів, які підтверджують факт наявності моральної шкоди, ні в чому вона полягає у відповідності до статті 23 ЦК України, ким та в якій мірі вона була завдана, наявність причинного зв`язку між протиправними діями та можливим завданням такої шкоди.

Посилання позивача на практику стягнення моральної шкоди Європейського Суду є недостатніми, оскільки Європейським Судом здійснюється стягнення компенсації на користь фізичної особи пропорційно встановленому порушенню норм Конвенції з боку держави у кожній конкретній справі з урахуванням певних обставин, та сума цієї компенсації не є однаковою у всіх справах встановлення Європейським Судом порушень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно тривалого невиконання судових рішень.

Тому суд не приймає посилання скаржника на практику Європейського Суду в обґрунтування як позовних вимог про стягнення моральної шкоди, так і доводів апеляційної скарги.

Що стосується вимоги апелянта про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 264 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1166 ЦКУ необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювана шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не отримавши пільгові талони (безоплатні) на проїзд за період березень-травень 2019 p., сама на свій розсуд розрахувала вартість талонів у сумі 264 грн., виходячи з вартості поїздок за березень-травень.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що позивачем не було надано ані суду першої інстанції ані суду апеляційної інстанції доказів, понесених позивачем збитків, та доказів самого факту дій відповідача, що нанесли позивачу збитки у зазначеній сумі.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правомірно було відмовлено у задоволенні позову в цій частині.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.05.2019 по справі № 520/2942/19 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко Г.Є. Бершов