Справа № 826/10601/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 червня 2019 року № 826/10601/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І. розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу без повідомлення (виклику) сторін

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи.

ОСОБА_1 (громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам) (далі - Позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва (далі - суд) з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві (далі - Відповідач) та просить суд:

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, яка полягає у нездійсненні обміну посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1, виданої 20 листопада 2006 року , громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_2 , виданий 15 жовтня 2012 року, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 );

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в місті Києві прийняти рішення про обмін посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1, виданої 20 листопада 2006 року, громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_2 , виданий 15 жовтня 2012 року, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на підставі раніше поданих нею документів та здійснити видачу нової посвідки на постійне проживання;

Стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

У випадку, якщо суд вважатиме строк на звернення пропущеним - поновити строк для звернення до адміністративного суду.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 20 листопада

2006 року згідно з Законом України «Про імміграцію» їй видано тимчасову посвідку на постійне проживання серія НОМЕР_1 . У зв`язку з досягненням 25-річного віку, з метою обміну зазначеної посвідки, позивач у вересні 2017 року звернулась до відповідача із відповідною заявою та необхідними документами. Однак, відповідач тривалий час рішення про видачу нової посвідки на постійне проживання не приймає. Таку бездіяльність відповідача позивач вважає неправомірною, що слугувало підставами для звернення до суду.

Ухвалою суду від 20 липня 2018 року відкрито провадження у справі №826/10601/18 (далі - справа), з одноособовим розглядом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Водночас встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву чи заяви про визнання позову та позивачу строк для подання відповіді на відзив.

Згідно зі статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Представником відповідача засобами поштового зв`язку направлено відзив на позовну заяву, який зареєстровано канцелярією суду 20 серпня 2018 року та в якому зазначається про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки за інформацією Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві позивач у період з вересня 2017 року по теперішній час до відповідача не зверталась, у зв`язку з чим відповідач позбавлений можливості прийняти відповідне рішення. Відповідач також зазначив, що будь-яких доказів на підтвердження позовних вимог позивач до суду не надала.

Від представника позивача до суду 29 серпня 2018 року надійшли додаткові пояснення та клопотання про долучення до матеріалів справи документів, які характеризують позивача.

Окрім цього, від представника позивача 12 вересня 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій заперечується проти тверджень відповідача, оскільки підтвердженням звернення позивача до відповідача для обміну посвідки є факт притягнення її до адміністративної відповідальності за порушення правил перебування в Україні та сплатою позивачем штрафу. Також до суду надійшло клопотання про витребування додаткових доказів у відповідача на підтвердження звернення ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві у період з серпня по жовтень 2017 року і про допит позивача в якості свідка.

Також від представника позивача 10 жовтня 2017 року надійшла заява про забезпечення доказів, в якій висловлюється прохання про витребування у Головного управління Державної міграційної служби України у місті Києві інформації про те, під яким номером у окремому журналі обліку звернень щодо оформлення посвідки на постійне проживання обліковується звернення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам НОМЕР_2 , виданий 15 жовтня 2012 року,посвідка на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 , виданої 20 листопада 2006 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 16 жовтня 2017 року клопотання представника ОСОБА_1 про забезпечення доказів у справі призначено на 18 жовтня 2017 року, про що сторін повідомлено телефонограмою.

Ухвалою суду від 17 жовтня 2018 року у задоволенні клопотання представника позивача про допит ОСОБА_1 в якості свідка відмовлено.

Ухвалою суду від 17 жовтня 2018 року клопотання представника позивача про витребування у відповідача додаткових доказів задоволено. Витребувано у Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві інформацію про те, під яким номером в окремому журналі обліку звернень щодо оформлення посвідки на постійне проживання обліковується звернення ОСОБА_1 у період з серпня по жовтень 2017 року включно та на підтвердження цього факту відповідні документи, а саме: витяг з окремого журналу обліку звернень щодо оформлення (обміну) посвідки на постійне проживання за період з серпня по жовтень 2017 року включно.

У відповідному судовому засіданні 18 жовтня 2017 року представником позивача заявлено клопотання про зняття з розгляду клопотання про забезпечення доказів у справі.

Судом вказане клопотання прийнято та протокольно ухвалено про залишення клопотання представника позивача без розгляду.

На виконання ухвали суду від 17 жовтня 2018 року відповідачем засобами поштового зв`язку 22 жовтня 2018 року направлено запитувану інформацію та документи, які зареєстровано канцелярією суду 24 жовтня 2018 року та долучено до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, суд, дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

Обставини встановлені судом.

ОСОБА_1, громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до Закону України «Про імміграцію» 20 листопада

2006 року отримала тимчасову посвідку на постійне проживання в Україні серія

НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 виповнилось 25 років.

За порушення правил перебування в Україні (вчасно не обміняла посвідку на постійне проживання при досягненні 25-річного віку) 22 вересня 2017 року Дніпровським районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві відносно ОСОБА_1 , громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам, ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено адміністративний протокол за частиною першою статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень, який сплачений позивачкою в повному обсязі.

У вересні 2017 року позивач звернулась до Головного управління Державної міграційної служби України у місті Києві із заявою про обмін посвідки на постійне проживання.

До вказаної заяви позивачем на виконання вимог пункту 9 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року № 251, було долучено необхідні документи.

Відповідно до пункту 4.6 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 липня 2013 року № 681 за результатами розгляду заяви протягом семи днів (для посвідки на постійне проживання) з дати подачі всіх визначених цим Порядком документів Головою ДМС (а в разі його відсутності - заступником Голови ДМС) чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником приймається рішення про видачу або відмову у видачі нової посвідки.

Разом з тим, будь-якого повідомлення про прийняття рішення про видачу або про відмову у видачі нової посвідки, у визначений законодавством термін, відповідачем не було прийнято.

Таким чином, відповідачем не виконано покладених на нього обов`язків, чим допущено протиправну бездіяльність.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 26 Конституції України, зокрема, іноземці, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлення порядку їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон).

Згідно зі статтею 1 Закону іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав. Іноземці, які постійно проживають в Україні - іноземці, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом.

У 2017 році процедура розгляду заяв, зокрема, про обмін посвідок на постійне проживання регулювалась Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року № 251 (в редакції від 29 липня

2016 року) (далі - Порядок) та Тимчасовим порядком розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 липня 2013 року № 681 (далі - Тимчасовий порядок).

Відповідно до пункту 9 Порядку, строк дії посвідки на постійне проживання не обмежується. Посвідка на постійне проживання підлягає обміну в разі досягнення особою 25- і 45-річного віку.

Згідно з пунктами 4.2. та 4.3. Тимчасового порядку, разом із заявою про обмін посвідки іноземцями до територіальних органів чи підрозділів Державної міграційної служби України за місцем проживання подаються:

1) паспортний документ іноземця (після пред`явлення повертається), та його копія;

2) посвідка, що підлягає обміну, а в разі її пошкодження чи втрати - довідка про звернення із заявою про втрату посвідки (довідка органів внутрішніх справ з цього питання) у довільній формі;

3) квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати;

4) дві фотокартки іноземця розміром 3,5 х 4,5 сантиметра (на матовому папері) (допускається подання фотографій в головних уборах, що не приховують овалу обличчя особи, громадянами, релігійні переконання яких не дозволяють з`являтися перед сторонніми особами без головних уборів, за умови, якщо в їхніх паспортних документах вони зображені в головних уборах).

Зазначені документи іноземець подає не пізніше ніж через місяць після досягнення відповідного віку (пункт 16 Порядку).

Прийняті до розгляду заяви обліковуються відповідно в журналі обліку звернень щодо оформлення посвідки на постійне проживання, де в графі «Примітки» робиться запис «Обмін» (пункт 4.4. Тимчасового порядку).

За результатами розгляду заяви протягом семи днів (для посвідки на постійне проживання) з дати подачі всіх визначених цим Тимчасовим порядком документів Головою ДМС (а в разі його відсутності - заступником Голови ДМС) чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником приймається рішення про видачу або відмову у видачі нової посвідки (пункт 4.6. Тимчасового порядку).

Отже, на думку суду, належним доказом підтвердження подання позивачкою документів для здійснення обміну посвідки на постійне проживання в Україні до Головного управління Державної міграційної служби в місті Києві є журнал обліку звернень щодо оформлення посвідки на постійне проживання (додаток 3 до Тимчасового порядку).

Таким чином, для можливості прийняття рішення про обмін чи відмову в обміні посвідки, необхідною складовою є надходження від іноземця чи особи без громадянства відповідної заяви з доданими документами, перелік яких визначено Порядком.

Дослідивши наявні у матеріалах справи копії витягів з журналу обліку звернень щодо оформлення посвідки на постійне проживання за період з серпня по жовтень

2017 року включно, судом не встановлено відповідного облікового запису за цей період, який би підтверджував звернення ОСОБА_1, громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам, ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , до Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві із заявою та необхідними документами щодо обміну посвідки на постійне проживання у зв`язку з досягненням 25-річного віку.

Жодних доказів на підтвердження факту звернення позивача до відповідача із відповідною заявою та доданими документами, до суду надано не було.

Із встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є необґрунтованими та жодним чином не підтвердилися, що є підставами для відмови у їх задоволенні.

В даному випадку відсутні рішення, дії чи бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, що порушують права, свободи та інтереси ОСОБА_1.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищевикладене, виходячи з предмету адміністративного позову та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те,що суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, підстави для вирішення питання про відшкодування судових витрат також відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 19, 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) до Головного управління Державної міграційної служби України у місті Києві (02152, м. Київ, вулиця Березняківська будинок 4-а, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити певні дії.

Підстави для вирішення питання про відшкодування судових витрат відсутні.

Відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда