Справа № 280/1668/19
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

18 червня 2019 року Справа № 280/1668/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.11.2018 №Ф-52330-56 У, винесену відповідачем.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що позивач не погоджується із спірним рішенням, яким визначено суму недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені у розмірі 15819,54 грн. оскільки не зареєстрований, як суб`єкт підприємницької діяльності. 20.04.2019 року від державного виконавця Гнідаш Ю.П. дізналась, що Мелітопольське управління ГУ ДФС у Запорізькій області пред`явило до виконання податкову вимогу №Ф-52330-56 від 16.11.2018 року, якою визначено недоїмку на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів та з урахуванням норм статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI зі сплати, єдиного соціального внеску, у встановленому порядку. Однак позивач не є суб`єктом підприємницької діяльності і підприємницьку діяльність не здійснює і ніколи не здійснювала, крім того заяв про реєстрацію приватного підприємця не підписувала. Враховуючи той факт, що як суб`єкт господарювання її не зареєстровано, відповідно до норм чинного законодавства, то й оскаржувану податкову вимогу за нарахування зобов`язань зі сплати єдиного внеску, вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачем до суду надано відзив на позовну заяву (вх. №17963 від 06.05.2019) в якому відповідач позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у заяві по суті справи, зазначивши, що позивач зареєстрований виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради №2020, як фізична особа підприємець з 09.09.1993 року по теперішній час, та перебуває на обліку як платник податку з ЄСВ. Відповідачем відповідно до вимог чинного законодавства здійснено нарахування зобов`язань у сумі 15819,54 грн. У задоволенні позову просить відмовити.

Ухвалою судді від 17.04.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено перше судове засідання на 15.05.2019 без виклику сторін.

15.05.2019 року ухвалою суду витребувано від відповідача: докази того, що позивачка зареєстрована як фізична особа підприємець з 09.09.1993 року по теперішній час та відкладено розгляд справи на 18.06.2019 року.

Відповідно до п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео - та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, оцінивши повідомлені сторонами обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

16.11.2018 року ГУ ДФС у Запорізькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-52330-56, відповідно до якого станом на 23 січня 2019 року позивач має заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 15819,54 грн. Вимога сформована на підставі статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів (а.с.7).

Вважаючи отриману вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відповідно до яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" встановлено що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою.

Органи доходів і зборів повідомляють Пенсійний фонд про взяття на облік платників єдиного внеску із зазначенням органу доходів і зборів, в якому взято на облік платника. Порядок здійснення такого повідомлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом.

Відповідно до п. 2 та 3 ст. 7 Закону єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

ОСОБА_1 , обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на той факт, що не зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності та ніколи підприємницькою діяльністю не займалась. Відсутня ОСОБА_1 як ФОП у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. Натомість відповідач у відзиві на позов стверджував, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради від 09.09.1993 №2020.

Відповідачем на виконання ухвали суду від 15.05.2019 року, щодо витребування доказів того, що позивачка зареєстрована як фізична особа підприємець з 09.09.1993 року по теперішній час, надано запит від 06.05.2019 року №25722/10/08-01-56-05 до відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, в якому просив повідомити чи зареєстрована ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) як фізична особа підприємець та надати копії заяви про державну реєстрацію фізичної особи підприємцем або інші документи, підтверджуючі факт реєстрації позивача як фізичної особи підприємця (а.с.30).

Відділом реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області Мелітопольському ГУ ДФС у Запорізькій області надано відповідь від 15.05.2019 №2435, згідно якої відповідно до наявної у відділі реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області інформації, яка була передана від попередніх органів державної реєстрації, а саме: за даними книги обліку видачі свідоцтв про державну реєстрацію підприємницької діяльності ОСОБА_1 зареєстрована 09.09.1993 року як фізична особа-підприємець, про що свідчить запис в книзі за №2020. Реєстраційна справа ОСОБА_1 в паперовій формі до відділу не передавалась. Інформація щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 у відділі реєстрації відсутня. В той же час, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, який працює з 01.07.2004 року, як фізична особа підприємець ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 не значиться (а.с.31).

Будь-яких інших документів на виконання ухвали суду від 15.05.2019 року, щодо доказів того, що позивачка зареєстрована як фізична особа підприємець з 09.09.1993 року по теперішній час відповідачем не надано.

З таких обставин суд вважає, що надані відповідачем вищенаведені докази не підтверджують факту реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця. На думку суду належними доказами цього факту можуть бути копія рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про державну реєстрацію позивача, копія свідоцтва про державну реєстрацію або виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Інших доказів реєстрації позивача як фізичної особи підприємця, платника податків та єдиного внеску відповідачем суду не надано.

При цьому, єдиний внесок нараховано без надання доказів, на якій системі оподаткування знаходиться Ботаніна А.А. та що стало базою для нарахування єдиного внеску.

За таких обставин з урахуванням вищевикладеного та доданих до матеріалів справи доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.11.2018 №Ф-52330-56 є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з заявлених позовних вимог, положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності прийнятого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 143, 243-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16 листопада 2018 року №Ф-52330-56 У, винесену Головним управлінням Державної фіскальної служби у Запорізькій області.

Присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) судові витрати у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.255 КАС України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.292, 295 КАС України.

Рішення у повному обсязі виготовлено 18.06.2019 року.

Суддя Н.В.Стрельнікова