Справа № 640/7109/19
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7109/19 Суддя (судді) першої інстанції: Скочок Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Сорочка Є.О., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Столяр В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві третя особа: Державний виконавець Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Стрепетова Олександра Сергіївна про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі також - відповідач, Деснянський РВ ДВС м. Київ ГТУ юстиції у м. Києві), в якому просила суд: визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Стрепетової Олександри Сергіївни ВП №57855565 від 18.04.2019 про накладення штрафу та про стягнення виконавчого збору.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позову. На думку апелянта, оскаржуване рішення винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, зміст апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, починаючи з грудня 2018 року в провадженні Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУ юстиції у м. Києві перебувало виконавче провадження №57855565, відкрите з примусового виконання виконавчого листа №754/10112/16-ц, виданого Деснянським районним судом м. Києва на виконання рішення суду від 16.02.2017 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участі третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Аніскова Н.А. про зобов`язання співвласників квартири усунути перешкоди у розпорядженні майном та надати оригінал правовстановлюючих документів на квартиру, а саме з: усунення ОСОБА_2 перешкоди у розпорядженні своїм майном, шляхом зобов`язання інших співвласників квартири - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 надати ОСОБА_2 оригінал свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , виданого 29.05.2006 відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації згідно з розпорядженням (наказом) №790, для можливості укладення договору дарування частини квартири.

Відповідно до тексту постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №57855565 від 06.12.2018 боржнику ( ОСОБА_1 ) було встановлено строк для виконання рішення суду - 10 робочих днів.

В ході виконавчого провадження державним виконавцем Стрепетовою О.С. були складені на адресу ОСОБА_4 вимоги виконавця від 20.12.2018 №57855565/10, від 11.01.2019 №57855565/10, від 25.09.2019 №57855565/10, в текстах яких державний виконавець вимагав від боржника бути присутнім 10.01.2019 за місцем свого проживання ( АДРЕСА_2 ), з`явитися 06.02.2019 та згодом 07.03.2019 за адресою Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУ юстиції у м. Києві у зв`язку з необхідністю вчинення виконавчих дій за виконавчим документом.

Крім того, 20.12.2018, 26.12.2018, 06.02.2019, 13.02.2019 та 07.03.2019 працівниками Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУ юстиції у м. Києві складено акти державного виконавця, в т.ч. у деяких випадках за участю стягувача - ОСОБА_2 і уповноваженого представника боржника - ОСОБА_3 . Зокрема, у текстах актів державного виконавця від 26.12.2018, 13.02.2019, 07.03.2019 зафіксовано, що представник боржника ОСОБА_3. пояснила про неможливість виконання рішення суду з причини відсутності у боржника оригіналу свідоцтва.

Додатково ОСОБА_1 і ОСОБА_3 до Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУ юстиції у м. Києві були подані письмові заяви (вх. №29033 від 26.12.2018, №5779 від 07.03.2019), де вони повідомили, що ОСОБА_2 , у якого, як співвласника та родича заявників, наявний свій комплект ключів від квартири, самостійно виніс оригінал свідоцтва про приватизацію квартири. Таким чином, оригінал свідоцтва вже знаходиться у розпорядженні стягувача.

У свою чергу ОСОБА_2 в текстах своєї заяви (вх. №1020 від 11.01.2019) до Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУ юстиції у м. Києві, а також актів державного виконавця від 06.02.2019 і 07.03.2019 заперечував факт наявності у нього оригіналу свідоцтва та наполягав на виконанні рішення суду.

25.02.2019 державним виконавцем Стрепетовою О.С., керуючись ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про накладення штрафу ВП №57855565, якою у зв`язку з невиконанням боржником ( ОСОБА_1 ) рішення суду (оригінал свідоцтва про право власності на квартиру стягувачу не передано) на боржника накладено штраф у сумі 1700,00 грн. Крім того, боржника зобов`язано виконати протягом десяти робочих днів рішення суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач як боржник у виконавчому провадженні не заперечує проти того, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає виконанню.

Водночас у текстах своїх заяв, адресованих відповідачу, та в актах державного виконавця позивач полилась на наявність, на її думку, поважної причини, що перешкодила виконати рішення суду, а саме - у зв`язку з відсутністю в розпорядженні позивача оригіналу документа, який вона на виконання такого рішення суду мала передати стягувачу (Пантелеєву В.С.).

У свою чергу з наявних у справі матеріалів виконавчого провадження вбачається, що стягувач ( ОСОБА_2 ) категорично заперечував факт отримання (набуття) ним оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру.

У контексті з наведеними запереченнями стягувача позивач не надала ні до Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУ юстиції у м. Києві, ні до суду документальні докази звернення ОСОБА_1 до органу Нацполіції за фактом втрати (незаконного вибуття тощо) з її розпорядження відповідного документу та/або звернення позивачки до відповідного компетентного органу для отримання дубліката документу у зв`язку з його втратою.

Таким чином, оскільки заявлена позивачем обставина про відсутність у неї оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру самим стягувачем не підтверджена та відповідними зверненнями позивача з метою відновлення попереднього стану правовідносин не задокументована, то суд погоджується з позицією відповідача, що в розумінні ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" така наведена позивачем причина у контексті заперечень стягувача не можна вважати поважною. Як наслідок, суд вважає, що встановивши обставини невиконання позивачем рішення суду без поважних причин у державного виконавця були правові підстави для накладати стягнення у вигляді штрафу на боржника виконавчого провадження, шляхом прийняття оспорюваної постанови від 18.04.2019.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 18.04.2019, то суд зазначив наступне.

Як свідчать наявні у справі матеріали справи, постанова про стягнення виконавчого збору ВП №57855565 від 18.04.2019 була прийнята державним виконавцем в порядку ч. 3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", а саме - у зв`язку з прийняттям постанови про закінчення виконавчого провадження від 18.04.2019, розпочатого з примусового виконання виконавчого листа №754/10112/16-ц від 26.04.2017, з підстави визначеної п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір виконавчого провадження згідно цієї постанови визначено державним виконавцем з дотриманням вимог ч. 3 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження".

Суд прийшов до висновку про дотримання державним виконавцем вимог Закону України "Про виконавче провадження" при прийнятті постанови про стягнення виконавчого збору від 18.04.2019 ВП №57855565.

Колегія суддів не може не погодитись із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

гідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад як, зокрема обов`язковість виконання рішень (ст. 2 вказаного Закону).

Згідно ч. 1 ст. 18 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 4 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Так, згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 63 вказаного Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною третьою ст. 63 цього Закону передбачено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження..

Також за нормами ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження", що визначає відповідальність за невиконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Вказана стаття, як і спеціальний закон, не містить норм, які б звільняли боржника від відповідальності за невиконання без поважних причин рішення суду в залежності від тих чи інших обставин.

Поважними в розумінні наведених норм закону можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його волевиявлення.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до норм ч.ч. 1 - 4 ст. 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Частиною 5 ст. 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також ч. 9 цієї ж статті Закону передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

З аналізу вказаних норм ст. 27 суд робить висновок, що частини перша, друга та третя ст. 27 Закону №1404-VIII встановлюють загальні правила стягнення виконавчого збору виконавцем. Разом з тим, ця стаття передбачає винятковий перелік підстав, коли виконавчий збір не стягується.

Водночас, згідно з ч. 3 ст. 40 цього ж Закону, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Проаналізувавши наведені норми ст. 27 і ст. 40 Закону у сукупності, під час перегляду в порядку касаційного оскарження ряду схожих адміністративних справ Верховний Суд (у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду) в текстах своїх постанов від 19.04.2018 у справі №825/739/17, від 30.05.2018 у справі №808/3791/16, від 18.10.2018 у справі №442/2670/17 дійшов таких правових висновків: примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено законом. Під час вчинення виконавчих дій виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначається про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Частина перша та друга статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII встановлюють загальні правила стягнення виконавчого збору виконавцем. Разом з тим, ця стаття передбачає винятковий перелік підстав, коли виконавчий збір не стягується. При цьому, частина третя статті 40 зазначеного Закону є спеціальною нормою, яка регулює окремі випадки стягнення виконавчого збору, а тому загальні правила встановлені частинами першою та другою статті 27 зазначеного Закону - не можуть застосовуватися.

Тобто, виходячи з наведеної правової позиції Верховного Суду щодо застосування норм ст. 27, 40 Закону України "Про виконавче провадження", що в силу припису ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України є обов`язковою для суду в межах даного спору, у разі закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VІІІ, державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження. Тобто, така постанова виноситься після закінчення виконавчого провадження.

Суд апеляційної інстанції вказує, що позивачем не вчинялось жодних дій для відновлення свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , виданого 29.05.2006 відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації згідно з розпорядженням (наказом) №790 або отримання дублікату останнього.

Виконавчий збір підлягає стягненню в порядку та розмірі, визначеному цим Законом, який в даному випадку, обумовлює можливість винесення постанови про стягнення виконавчого збору після закінчення виконавчого провадження в порядку ст. 39 Закону чи повернення виконавчого документа згідно ст. 37 Закону

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 27 Закону 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

З наведених правових норм випливає, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Крім того, законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми; розмір виконавчого збору вираховується також з фактично стягнутої суми.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Тобто, враховуючи вищевикладене, відповідачем правомірно стягнуто виконавчий збір з позивача.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування постанови.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 229, 243, 288, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329, 331 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Є.О. Сорочко

А.Ю. Кучма