Справа № 120/1276/19-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 червня 2019 р. Справа № 120/1276/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Жданкіної Наталії Володимирівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Фурмана В.В.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Гончаренка І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) в особі Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд та постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) в особі Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд та постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначив, що 28.03.2019 належний йому автомобіль «VOLVO FM 400» д.н.з. НОМЕР_1 був зупинений працівниками Укртрансбезпеки у Вінницькій області на автодорозі М-12 Стрій-Знам`янка 346 км. + 258 м. для здійснення габаритно-вагового контролю. За результатами габаритно-вагового контролю 28.03.2019 було складено Довідку та Акт НОМЕР_3 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, а також Розрахунок НОМЕР_3 від 28.03.2019 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, яким було визначено суму плати за проїзд у розмірі 645,00 євро, постанову №089827 від 02.04.2019 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700,00 грн. накладеного за порушення вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». Позивач вважає дії працівників Укртрансбезпеки в оформленні результатів габаритно-вагового контролю та рейдової перевірки відносно транспортного засобу протиправними, а розрахунок та постанову такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 16.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено до розгляду у судове засідання на 16.05.2019.

Ухвалою від 16.05.2019 провадження в адміністративній справі №120/1276/19-а за позовом ОСОБА_2 , в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування розрахунку НОМЕР_3 від 28.03.2019 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування згідно ТТН від 28.03.2019 №100412 на суму 645 Євро, складений старшим державним інспектором відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області Ганзій Ю.А ., - закрито.

Також в підготовчому судовому засіданні 16.05.2019 оголошено перерву до 13.05.2019.

Ухвалою від 13.06.2019, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті розпочато у той само день після закінчення підготовчого судового засідання. В подальшому, з метою надання сторонам підготувати додаткові пояснення щодо заявлених позовних вимог, в судовому засіданні було оголошено перерву до 20.06.2019.

В судовому засіданні 20.06.2019 представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві, додаткових поясненнях (вх. №32129 від 19.06.2019), а також усних пояснень наданих під час судового розгляду справи. Зокрема, вказав що акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, акт про результати здійснення габаритно-вагового контролю та розрахунок плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу не містять жодних відомостей щодо обладнання, за допомогою якого здійснювалося вимірювання (зважування) габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу позивача.

З приводу поосьового перевищення вагових параметрів за результатами габаритно-вагового контролю представник позивача вказав, що акт зважування не містить інформації щодо відстані між осями, а відтак відповідач необґрунтовано застосував під час зважування контрольні показники для транспортних засобів із здвоєною віссю. Окрім того, відповідач неправильно визначив загальну масу автомобіля та навантаження на окремі осі, оскільки відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивача, його маса без навантаження складає 14,600 тонн, а згідно з ТТН від 28.03.2019 №100412 цей автомобіль перевозив щебнево-піщану суміш С5 0-70 масою 24,460 тонн. Таким чином, як зазначає позивач, загальна маса навантаженого транспортного засобу складала 39,060 тонн.

Також, як вказує позивач, враховуючи зазначені у довідці показники зважування, відповідач визначив повну фактичну масу автомобіля шляхом визначення осьових навантажень на кожну окрему вісь з наступним їх складанням (7,5+935+26,2=43,05) та, оскільки, на думку позивача, відповідний спосіб визначення повної фактичної маси транспорного засобу є невірним, це свідчить про те, що і фактичні осьові навантаження було визначено неправильно.

При цьому, представник позивача зазначив, що для визначення фактичної маси та навантаження на осі транспортного засобу позивача, відповідачем не застосовувалась відповідна методика, оскільки така не затверджувалась у встановленому законом порядку. На думку позивача, за відсутності методики, затвердженої спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, неможливо з достовірністю встановити, що перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових обмежень на здвоєну вісь.

Також, представник позивача вказав, що його довірителя притягнуто до відповідальності за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». Разом з тим, відповідно до Правил дорожнього руху, рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад встановлені нормативі у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється. Таким чином, дозвіл на перевезення муки (подільний вантаж) не міг бути отриманий.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо заявлених позовних вимог заперечив, просив в задоволені позову відмовити, покликаючись на мотиви наведені у відзиві на позовну заяву від 14.05.2019 за вх. №25802, а також в усних поясненнях наданих по суті. Зокрема зазначив, що перевірка та зважування транспортного засобу проводилась з додержанням вимог законодавства про автомобільний транспорт, належним чином оформленими документами, розрахунок плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів, винесено у відповідності із Законом України «Про автомобільний транспорт», Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою КМУ №1567 від 08.11.2006. Відповідно до акту перевірки та довідки про зважування позивачем допущено перевищення вагових обмежень на здвоєну вісь, замість допустимих 16 тон (-+2% похибки) навантаження становило 26,2 т., а загальна маса транспортного засобу склала 43,05 т. при допустимих 40 т. Тобто позивачем, було допущено перевищення навантаження автомобіля на здвоєну вісь. Дана обставина підтверджується наступними письмовими доказами: чеком зважування, розрахунком, довідкою, актом НОМЕР_3.

Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

У власності позивача перебуває вантажний автомобіль «VOLVO FM 400» д.н.з. НОМЕР_1 .

28.03.2019 зазначений автомобіль виконував перевезення вантажу - щебнево-піщану суміш С5 0-70 за маршрутом с. Могилівка, Жмеринського району Вінницької області - с.Бохоники Литичівського району Хмельницькой області, що підтверджується відомостями товарно-транспортної накладної №100412 від 28.03.2019 (а.с. 9).

На 346 км. + 258 м. автодороги М-12 Стрій- Знам`янка автомобіль позивача був зупинений для проходження габаритно-вагового контролю працівниками Укртрансбезпеки у Вінницькій області.

За результатами зважування автомобіля позивача було встановлено, що його повна маса становить 43,05 т при нормативно допустимої 40 т, навантаження на першу одиночну вісь 7,5 т, навантаження на другу одиночну вісь 9,35 т, при допустимому навантаження на одиночну вісь - 11 т. та навантаження на третю здвоєну вісь 26,2 т. при допустимому навантаження на здвоєну вісь - 16 т.

Таким чином, під час габаритно-вагового контролю було встановлено перевищення навантаження на одну вісь.

За результатами перевірки співробітниками Укртрансбезпеки у Вінницькій області 28.03.2019 складено Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів НОМЕР_3, Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю НОМЕР_3, Розрахунок НОМЕР_3 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та видано чек зважування (а.с. 6-8).

02.04.2019 постановою начальника управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області про застосування адміністративно-господарського штрафу №089827 на позивача накладено штраф в сумі 1700,00 грн. за правопорушення передбачене абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за надання послуг з перевезень вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст.48 вказаного Закону (а.с. 11).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (далі - Положення).

Відповідно до п. 1 Положення Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно п.п.1 п. 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Підпунктами 15 та 27 п. 5 названого Положення визначено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 (далі - Порядок №1567).

Відповідно до п. 2 Порядку № 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи. (п. 3 Порядку № 1567)

Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю в тому числі, шляхом проведення рейдових перевірок.

Відповідно до п. 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Габаритно-ваговий контроль проводиться однією посадовою особою Укртрансбезпеки у разі залучення до рейдової перевірки посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Укртрансбезпеки та власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю, а також посадових осіб органу місцевого самоврядування та/або місцевої держадміністрації. (абз. 2 пункту 16 Порядку № 1567)

Під час проведення рейдової перевірки перевіряється, серед іншого, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом. (п. 15 Порядку № 1567)

Оформлення результатів перевірки та застосування адміністративно-господарських штрафів, передбачені пунктами 20-30 цього Порядку.

Так, виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

У разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис. (пункти 20-22 Порядку № 1567).

Відповідно до п. 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Пунктами 26-27 Порядку № 1567 передбачено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, оскаржувана постанова № 089827 від 02.04.2019 про застосування адміністративно - господарського штрафу в сумі 1700, 00 грн. прийнята органом державного контролю за вчинення позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена абз. 3 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

При цьому, підставою прийняття оскаржуваної постанови є матеріали здійснених посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області заходів державного контролю на автомобільному транспорті шляхом проведення 28.03.2019 габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки «VOLVO FM 400» д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 . В ході зважування встановлено перевищення вказаним транспортним засобом нормативних вагових параметрів, про що складені довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0000466 від 28.03.2019, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0009466 від 28.03.2019 та акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 28.03.2019.

Як вбачається зі змісту акту від 28.03.2019, посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області встановлено порушення позивачем статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме, відсутній дозвіл на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують нормативні, виданий перевізнику відповідними компетентними органами.

Стаття 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначає перелік документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення. Частиною четвертою цієї статті передбачено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до абзацу третього 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За позицією сторони позивача, при здійсненні перевезення вантажу транспортним засобом «VOLVO FM 400» д.н.з. НОМЕР_1 у ОСОБА_2 не виникало обов`язку отримувати дозвіл, передбачений ст. 48 Закону № 2344-ІІІ, оскільки перевезення вантажу здійснювалося у межах вагових обмежень, що на думку позивача, підтверджується відомостями товарно-транспортної накладної № 100412 від 28.03.2019, оформленої в пункті навантаження.

Надаючи правову оцінку вказаній позиції позивача та перевіряючи її на відповідність нормам матеріального права, суд зазначає наступне.

Підстави та порядок отримання дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень визначені Правилами проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30. (далі - Правила)

Пунктом 4 Правил визначено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" через центри надання адміністративних послуг.

Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Дозвіл видається на одноразовий проїзд великогабаритного та великовагового транспортного засобу. У разі здійснення постійних проїздів по одному маршруту тим самим транспортним засобом дозвіл може видаватися на кілька проїздів, але не більше ніж на три місяці. (п. 7 Правил)

Отже, аналіз вказаних приписів законодавства дає суду підстави вважати, що обов`язковою умовою для виникнення у перевізника обов`язку отримати вказаний дозвіл є отримання транспортним засобом статусу великовагового або великогабаритного.

Відповідно до п. 3 Правил транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування, визначений Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 (далі - Порядок № 879).

Пунктом 3 Порядку № 879 встановлено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Згідно з пп. 2 п. 4 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Відповідно до пп. 2 та 3 п. 1 Порядку № 879 терміни, що вживаються у цьому Порядку, мають таке значення:

- вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології;

- великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., № 41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Відповідно до п. 4 Порядку №879 робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується Укртрансбезпекою та її територіальними органами, службами автомобільних доріг в областях і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку.

Згідно підпункту 9 пункту 2 Порядку № 879 пересувний пункт габаритно - вагового контролю (далі - пересувний пункт) - спеціальний транспортний засіб, обладнаний вимірювальною і зважувальною технікою для здійснення контролю. Ділянка дороги на відстані 100 метрів до пересувного пункту, 50 метрів за пересувним пунктом та узбіччя дороги за напрямом руху, де розташовано пункт, вважаються його межами.

Згідно пунктів 12, 13 та 14 названого Порядку вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані. Вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю визначаються Мінінфраструктури.

У відповідності до пункту 18 Порядку № 879 за результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення.

За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних. (п. 20 Порядку № 879)

Як вбачається з матеріалів справи, посадовими особами Укртрансбезпеки за результатами зважування транспортного засобу «VOLVO FM 400» д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є позивач, встановлено перевищення навантаження на здвоєну вісь, а саме встановлено навантаження 26,2 т. (13,45 т.+ 12,75 т.) при допустимих 16 т, внаслідок чого правомірно складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0009466 від 28.03.2019 та віднесено транспортний засіб до категорії великовагових.

При цьому, з приводу відсутності в Акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів НОМЕР_3 від 28.03.2019 моделі вимірювальної техніки, якою здійснювалось зважування належного позивачу транспортного засобу, представник відповідача зазначив наступне. Так, в розпорядженні (користування) Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області перебуває три одиниці засобів вимірювальної техніки, кожний з яких пройшов періодичну повірку, що підтверджується свідоцтвами про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №35-02/5376, №35-02/5377 від 09.02.2019, які чинні до 09.02.2020 та №35-02/5393 від 24.04.2019, яке чинне до 24.04.2020 (а.с. 65-67).

Вказані обставини, на переконання суду, є належним обґрунтуванням достовірності результатів зважування транспортного засобу «VOLVO FM 400» д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є позивач, та спростовують доводи позивача щодо неналежності вказаного транспортного засобу до категорії великовагових.

Щодо доводу позивача про невнесення відповідачем до акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, інформації щодо порядкового номеру ваг, якими проводилось зважування, інформації стосовного того, чи проводились відносно ваг періодичні перевірки та сертифікації, то суд зазначає, що форма Акту про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів, затверджена додатком 3 до Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 року № 422. При цьому, затверджена форма Акту, не передбачає відображення будь-яких даних стосовно ваг, якими проводиться зважування транспорту.

З приводу доводів, що під час здійснення габаритно-вагового контрою водію транспортного засобу не був представлений протокол та свідоцтво про метрологічну атестацію ваг, чим порушено пункти 12, 13 Порядку № 879 то суд зазначає наступне.

Так, пунктами 12, 13 Порядку № 879 передбачено, що вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. При цьому, встановлена заборона здійснення габаритно-вагового контролю з використанням вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнанням, що перебуває у несправному стані.

Отже, вказані приписи Порядку № 879, на які посилається позивач, визначають необхідність використання габаритно-вагового обладнання у справному стані та за умови проходження ним метрологічної атестації, і дотримання вказаних приписів доведено відповідачем у ході розгляду справи.

При цьому, приписи Порядку № 879 не містять обов`язку органу державного контролю на автомобільному транспорті щодо пред`явлення вказаних документів водію транспортного засобу, а позивачем, в свою чергу, не надано доказів про те, що вимога про надання таких документів була пред`явлена водієм.

Щодо доводу позивача про те, що предметом перевезення був сипучий вантаж (щебнево-піщана суміш С5 0-70), який є рухомим під час руху транспортного засобу, а тому його маса є несталою в різних точка автомобіля, то суд зазначає наступне.

Як зазначалося вище, відповідно до п. 4 абз. 2 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30, допускається перевищення вагових параметрів на визначеними у п. 22.5 ПДР на 2% (враховуючи сипучість вантажу).

Тобто, законодавцем чітко передбачено критичну похибку в розмірі 2 %, що в даному випадку еквівалентно 440 кг (2% від 22 т) на строєну вісь, що дозволяє враховувати специфіку вантажу, в тому числі й сипучого, який під час транспортування здатний зсуватися. У даній справі перевищення навантаження на здвоєну вісь становить більше 2%.

Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 2014 року "Про затвердження Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні" на водія та перевізника покладено ряд обов`язків щодо навантаження, розміщення, закріплення та перевезення сипучого вантажу, які позивачем не були виконані.

Відповідно до п.п. 8.14-8.15 Глави 8 зазначених правил, завантажені предмети слід розміщувати і закріпляти так, щоб запобігти їх падінню, волочінню, травмуванню ними супровідних осіб чи створенню перешкод для руху.

Вантаж повинен бути належним чином закріплений засобами кріплення (ременями, ланцями, розтяжками, тросами, розпірними перекладинами, якірними рейками (балками), сітками тощо) відповідно до національних стандартів щодо правил безпечного закріплення вантажів і засобів кріплення. Кількість засобів кріплення вантажу повинна бути достатньою для здійснення його безпечного перевезення.

Згідно з п. 12.1 Глави 12 зазначених правил, при транспортуванні вантажів слід дотримувати вимог Правил дорожнього руху України.

Пунктом 12.5 Глави 12 вказаних правил передбачено, що для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова; волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Також п. 8.20 Глави 8 зазначених правил визначено, що водій зобов`язаний перевірити відповідність кріплення і складання вантажу на рухомому складі умовам безпеки руху та забезпечення цілості рухомого складу, а також сповістити Замовника про виявлені недоліки у кріпленні та складанні вантажу, які загрожують його збереженню.

Відповідно до п. 8.21 Глави 8 зазначених правил, виходячи з вимог безпеки руху, водій зобов`язаний перевірити відповідність габаритів вантажу розмірам, що зазначені у Правилах дорожнього руху України.

Отже, водій, який здійснює вантажні перевезення, зокрема сипучого вантажу великоваговим автомобільним транспортом, зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху, а тому довід позивача щодо сипучості вантажу суд вважає необґрунтованим.

Щодо доводу позивача про відсутність на момент виникнення спірних правовідносин Методики виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів України, то суд зазначає наступне.

Так, дійсно, на момент виникнення спірних правовідносин, не була затверджена відповідна методика Мінекономрозвитку, якою мали керуватися органи Укртрансбезпеки під час проведення габаритно-вагового контролю.

Пунктом 19 Порядку № 879 було передбачено, що під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку.

Проте, оскільки за змістом статей 4 і 29 Закону України "Про дорожній рух", статті 33 Закону України "Про автомобільні дороги" визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком №879, яким керувався відповідач, суд вважає, що відповідачем правомірно проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу позивача та складено відповідні довідку та розрахунок. Крім того, позивачем не наведено жодних обґрунтувань порушення його права у спірних правовідносинах внаслідок проведення габаритно-вагового контролю без використання методики Мінекономрозвитку.

Наведене узгоджується з подальшим нормативним регулюванням спірних правовідносин, а саме скасування пункту19 Порядку №879 Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №671 без визначення необхідності застосування затвердженою Мінекономрозвитку або іншою методикою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.09.2018 у справі № 804/5296/17.

Таким чином, суд відхиляє вказаний довід позивача як такий, що є необґрунтованим.

Посилання позивача на те, що перевезення позивачем товару відповідно до даних товарно-транспортної накладної № 100412 від 28.03.2019, з урахуванням нормативної ваги автомобіля та причепу, виключає перевантаження транспортного засобу, суд також вважає необґрунтованим з огляду на наступне.

Так, відповідно до пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну вагу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей в аспекті підтвердження факту. Тому, сам факт наявності товарно-транспортної накладної не виключає перевезення, одночасно і інших товарно-матеріальних цінностей, не вказаних в первинних документах, що впливає на загальну вагу транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.02.2019 р. у справі № 805/3598/16-а.

Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що зважувальне обладнання у місце навантаження та розвантаження вантажу відповідає вимогам щодо проходження метрологічної атестації та має відповідні свідоцтва, у зв`язку з чим суд приходить до висновку щодо необґрунтованості вказаного доводу позивача.

Щодо доводів позивача про неналежне визначення типу осей належного позивачу транспортного засобу, як то відсутність в акті НОМЕР_3 від 28.03.2019 відомосте про відстань між осями, що ставить під сумнів визначення по осьового навантаження на кожну вісь, то суд вказує наступне.

Дійсно, форма акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів передбачає зазначення відставні між осями транспортного засобу, про що вказується в пункті 9 Акту. Однак, доданий до матеріалів справи акт НОМЕР_3 від 28.03.2019 відповідних параметрів не містить.

Разом з тим, відповідний недолік ставить під сумнів лише вид осей, що підлягали зважуванню, як то віднесення їх до одиночної або до здвоєної осі. При цьому, аналіз отриманих під час зважування показників навантаження на осі дає підстави стверджувати, що вагові параметри транспортного засобу позивача перевищують нормативні параметри визначені п. 22.5 ПДР, як у випадку одиночної осі так й у випадку здвоєної осі.

Крім того, згідно результатів зважування повна маса належного позивачу транспортного засобу склала 43,5 т при допустимій масі в 40 т., що як окрема підстава, вимагала від позивача отримання відповідного Дозволу на рух великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, чого останнім, в порушення вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», не було зроблено.

Стосовно інших посилань позивача, то суд критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. (ч. 2 ст. 77 КАС України)

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши досліджені під час судового розгляду справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) в особі Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, буд. 23, м. Вінниця, 21036, )

Повний текст рішення виготовлено та підписано: 01.07.2019

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна