Справа № 160/2337/19
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2019 року Справа № 160/2337/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. при секретарі судового засідання - Сергієнко В.Ю., за участю: представника позивача - Філіп`єва А.О., представника відповідача - Тоцької Г.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»
до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
19.03.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
09.04.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що відповідачем була проведена перевірка позивача в ході якої встановлені порушення вимог діючого законодавства. За наслідками встановлених порушень відповідачем складено акт перевірки та винесено оскаржуване податкове повідомлення - рішення. Відповідач вважає податкове повідомлення - рішення правомірним, та таким, що винесено відповідно до вимог діючого законодавства, у зв`язку з чим, підстави для його скасування відсутні.
15.04.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вказано, що позивач заперечує всі доводи відповідача наведені у відзиві на позовну заяву та зазначив, що штрафні санкції не застосовуються до платника податків, оскільки податкові накладні складені позивачем щодо операцій звільнених від оподаткування.
17.04.2019 року у підготовчому судовому засіданні було відмовлено у задоволенні клопотання позивача в частині продовження строку підготовчого провадження, в частині відкладення судового засідання задоволено та оголошено перерву у підготовчому провадженні.
23.04.2019 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких вказано, що відповідач заперечує всі доводи позивача наведені у відповіді на відзив та зазначив, що беззаперечним є факт, що на продавця, який в межах даної справи є позивачем, покладено обов`язок здійснювати реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.
15.05.2019 року у підготовчому судовому засіданні було закрито підготовче провадження та призначено розгляд по суті.
31.05.2019 року у судовому засіданні було оголошено перерву на стадії розгляду справи по суті.
19.06.2019 року у судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги, при цьому посилаючись на доводи наведені у позовній заяві та відповіді на відзив.
Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, при цьому посилаючись на доводи наведенні у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було проведено камеральну перевірку позивача з питань своєчасності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за січень-грудень 2017 року та січень-жовтень 2018 року, за результатами якої складено акт перевірки №562/28-10-46-15/24432974 від 21.11.2018 року (далі - Акт перевірки).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Відповідно до підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Згідно з вимогами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
За змістом окремих абзаців пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.
У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.
Відповідно до пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі, зокрема, 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів.
Як вбачається з вищевказаних податкових накладних, позивач не звільнений від оподаткування (основна ставка податку 7 %) та обсяги постачання товарів не оподатковуються за нульовою ставкою (сума за ставкою 0% відсутня).
Наявність обов`язку у платника податків щодо здійснення реєстрації відповідних податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не є спірним у цій справі. Спірним є саме наявність чи відсутність підстав для застосування штрафу, передбаченого пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України.
З 01 січня 2017 року Законом України «Про внесення внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 року №1797-VІІІ змінено редакцію пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України. На відміну від попередньої редакції цієї статті, яка встановлювала штрафні санкції за порушення термінів реєстрації виключно податкових накладних, що підлягають наданню покупцям, чинною на момент виникнення правовідносин редакцією визначено, що штрафні санкції застосовуються за порушення граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації всіх податкових накладних та/або розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. Винятком є виключно порушення термінів реєстрації податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.
Суд вважає за доцільне зазначити, що у Пояснювальній записці до Проекту вищевказаного Закону (проект Закону - №5368 від 07.11.2016 року) в розділі «2.Мета і шляхи її досягнення» - законопроектом пропонувалося внести ряд змін до Податкового кодексу України, якими передбачалось, в тому числі, в частині податку на додану вартість, серед іншого, з метою удосконалення системи електронного адміністрування ПДВ - «збільшення терміну реєстрації податкових накладних та розрахунку коригування до таких податкових накладних в ЄРПН (з 180 до 365 календарних днів) із одночасним встановленням штрафу щодо відсутності такої реєстрації у розмірі 50% від суми ПДВ, а також встановлення штрафу при порушенні термінів реєстрації всіх податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, в тому числі складених неплатниками податку (за виключенням певних операцій)».
Також, відповідно до пункту 8 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.12.2015 №1307 при складанні податкових накладних, особливості заповнення яких викладені в пунктах 10-15 цього Порядку, у верхній лівій частині таких накладних у графі "Не підлягає наданню отримувачу (покупцю) з причини" робиться помітка "X" та зазначається тип причини.
Положеннями вказаного Порядку визначено детальний перелік податкових накладних, які не підлягають наданню отримувачу (покупцю). Цей перелік включає в себе не тільки податкові накладні, складені на постачання для операцій, які не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість та операції, які звільнені від оподаткування податком на додану вартість, але й інші групи операцій, здійснення яких обумовлює ненадання податкових накладних продавцю.
Таким чином, системний аналіз статті 201, пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України, Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.12.2015 №1307 дає підстави для висновку про те, що порушення платником податку на додану вартість граничного строку реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних є підставою для застосування до такого платника штрафу, за виключенням випадку порушення строку реєстрації податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю) та складена на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.
Тобто, для звільнення від відповідальності, передбаченої пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України, необхідна наявність двох обов`язкових складових: податкова накладна не повинна надаватись отримувачу (покупцю) та, водночас, повинна бути складена на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.
Вказана правова позиція висловлена у рішеннях Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 816/1488/17, від 11.12.2018 року у справі № 807/68/18, від 11.12.2018 у справі №820/2298/18 та від 07.02.2019 року у справі №808/3250/17.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Також, згідно з ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Таким чином, в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вищевказана правова позиція Верховного Суду є обов`язковою під час вирішення даного спору, у зв`язку з чим посилання позивача на необхідність відступу від вказаної правової позиції є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.
Також, безпідставними є посилання позивача на положення пп. 4.1.4 п. 4.1 ст.4 Податкового кодексу України, оскільки презумпція правомірності рішень платника податку застосовується у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
У даному випадку позивачем не враховано змін нормативного регулювання, які відбулися у зв`язку із прийняттям Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII, а тлумачення норм здійснюється вибірково.
Щодо посилань позивача на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 року по справі № 808/1842/17, якою задоволено позовні вимоги ПАТ «Запоріжжяобленерго», визнано протиправною та скасовано індивідуальну податкову консультацію ДФС України (лист № 6304/6/99-99-15-03-02-15 від 28.03.2017) «Щодо застосування штрафних санкцій на підставі п.п.120-1.2 ст.120-1 Податкового кодексу України, на думку позивача, вказане судове рішення є преюдиціальною в даних правовідносинах.
При цьому, суд зазначає, що такі висновки позивача є помилковими, оскільки статтею 78 КАС України, встановлено підстави для звільнення від доказування. Частиною четвертою цієї статті визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, не підлягають доказуванню певні обставини, які вже встановлені судом у іншій справі.
В даному спорі спірним питанням є правильне застосування норми матеріального права, тобто тлумачення п.п.120-1.2 ст.120-1 Податкового кодексу України, і застосування іншого судового рішення є недоцільним.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верхового Суду від 11.12.2018 року у справі № 807/68/18.
Щодо посилань позивача на висновок експерта Українського бюро лінгвістичних експертиз №056/117-3 від 25.04.2019 року, суд зазначає наступне.
Вказаною експертизою зроблено висновок: «Текст пункту 1 статті 120-1 Податкового кодексу України дає лінгвістичні підстави констатувати, що в частині речення, взятій у дужки: крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою, виділено три окремі категорії податкових накладних, а саме:
1)податкова накладна, що не надається отримувачу (покупцю);
2)податкова накладна, складена на постачання товарів/послуг для операцій, які звільненні від оподаткування;
3)податкова накладна, складена на постачання товарів/послуг для операцій, які оподатковуються за нульовою ставкою».
Посилання позивача на висновок експерта Українського бюро лінгвістичних експертиз №056/117-3 від 25.04.2019 року, як на підставу для задоволення позову - суд оцінює критично, оскільки відповідно до положень ст. 108 КАС України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу.
Разом з цим, обов`язком суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин є обов`язкове врахування висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду, тому суд зобов`язаний враховувати правову позицію Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 816/1488/17, від 11.12.2018 року у справі № 807/68/18, від 11.12.2018 у справі №820/2298/18 та від 07.02.2019 року у справі №808/3250/17, згідно якої для звільнення від відповідальності, передбаченої пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України, необхідна наявність двох обов`язкових складових: податкова накладна не повинна надаватись отримувачу (покупцю) та, водночас, повинна бути складена на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи встановлені судом обставини та те, що у даному випадку позивач не звільнений від відповідальності передбаченої п.120-1.1 статті120-1 Податкового кодексу України, суд дійшов висновку про правомірність застосування контролюючим органом до позивача штрафних санкцій та винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 26.06.2019 року.

Суддя М.В. Дєєв