Справа № 420/5229/18
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/5229/18
Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г. П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.,

суддів - Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

за участі секретаря - Скоріної Т.С.

представника відповідача - Суси М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Березівської міської ради Одеської області про визнання протиправним рішення та зобов`язання надати дозвіл на розміщення тимчасової споруди, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Березівської міської ради Одеської області, в якому, з урахуванням уточнень (а.с.56-59), просив:

- визнати протиправною відмову у виділенні земельної ділянки у користування для встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, оформлену листом № 02-13/1239 від 27.12.2017 року;

- зобов`язати надати дозвіл на встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності по АДРЕСА_1 , навпроти магазину «Тріумф».

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що задля отримання дозволу на встановлення тимчасової споруди, суб`єкт господарювання має отримати документи на землекористування і лише після їх отримання можна звертатися за оформленням паспорта прив`язки.

Також зазначив, що у наданій відповіді не визначений статус земельної ділянки, на якій позивач має намір встановити тимчасову споруду, чи зайнята вона стоянкою для транспортних засобів, чи проїжджою частиною. Не зазначено, які незручності мешканцям міста чи водіям створить встановлення тимчасової споруди і які вимоги чинного законодавства будуть при цьому порушені.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що приписами Земельного кодексу України не передбачено надання дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки для розміщення тимчасових споруд.

Суд першої інстанції акцентував увагу на тому, що позивач звертався до органу місцевого самоврядування із заявою в якій просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення та обслуговування тимчасової споруди, а не з вимогами про надання дозволу на розміщення тимчасової споруди, відповідно до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 21.10.2011 року (далі - Порядок №244).

До того ж підкреслив, що недотримання позивачем процедури отримання дозволу на розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності не позбавляє повторного звернення до органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування для вирішення такої заяви.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на п. «в» ч.1 ст.99 Земельного кодексу України, яка передбачає, що власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів, як право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм).

Апелянт вважає, що наведена законодавча норма спростовує доводи суду про неможливість врегулювання даного спору за нормами Земельного кодексу України.

Далі апелянт зазначає, що подане ним клопотання до Березівської міської ради Одеської області про виділення земельної ділянки у користування для встановлення тимчасової споруди необхідно вважати заявою про надання дозволу на її встановлення.

Поряд з цим, апелянт вважає, що суд першої інстанції не надав оцінку доводам відповідача, які полягають в тому, що при розміщенні тимчасової споруди вона частково перекриє проїжджу частину автомобільної стоянки, що створить значні незручності мешканцям міста та водіям транспортних засобів.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає про її необґрунтованість та просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апелянт в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи.

09.11.2017 року та 29.11.2017 року ОСОБА_1 звертався до виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області з клопотанням, у якому просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення та обслуговування тимчасової споруди торгівельного призначення для здійснення підприємницької діяльності орієнтовною площею 30 кв. м., яка розташована в межах населеного пункту м. Березівка, Березівського району, Одеської області, зазначену на викопіюванні з карти міста. До клопотання були додані графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

27.12.2017 року Березівська міська рада Одеської області повідомила позивачу про порушення ним порядку звернення для можливості встановлення тимчасової споруди.

Так, орган місцевого самоврядування повідомив позивача, що розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється відповідно до Порядку №244, яким не передбачено надання дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки для розміщення тимчасових споруд.

Також було зазначено, що при запропонованому розміщенні тимчасової споруди вона частково перекриє проїжджу частину автомобільної стоянки та створить значні незручності мешканцям міста і водіям транспортних засобів.

Позивачу було запропоновано обрати інше місце розміщення тимчасової споруди, з урахуванням вимог Порядку №244 та будівельних норм (а.с.13).

Крім того, Березівська міська рада Одеської області зазначила, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою можливо у випадках, передбачених статтею 134 Земельного кодексу України, зокрема, при передачі громадянам земельних для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та інше (а.с.13).

31.05.2018 року позивач знову звернувся до відповідача із заявою, в якій просив укласти земельний сервітут на право на розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності у м. Березівка Одеської обл. Березівського району, відповідно до графічно зазначеного бажаного місця розташування земельної ділянки, вказаного у викопіюванні (а.с.11).

25.06.2018 року за результатами розгляду вказаної заяви позивачу повідомлено, про відмову в її розгляді, адже відповідь з цього питання вже буда надана (а.с.12).

Не погоджуючись з відповіддю Березівської міської ради Одеської області від 27.12.2017 року, оформлену листом, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, а також перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Частина 2 ст.19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів» (ч.4 ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування (ч.4 ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Порядок №244 визначає механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 1.3 Порядку №244 тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

За правилами п. 1.12 Порядку №244 при розміщенні ТС ураховуються всі наявні планувальні обмеження, передбачені будівельними нормами.

Згідно п.п. 2.1-2.3 Порядку №244 підставою для розміщення ТС є паспорт прив`язки ТС (додаток 1).

Замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС.

До заяви додаються:

графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування ТС, виконані замовником у довільній формі на топографо-геодезичній основі М 1:500 кресленнями контурів ТС з прив`язкою до місцевості;

реквізити замовника (найменування, П .І.Б ., адреса, контактна інформація).

Цей перелік документів є вичерпним.

Аналіз викладених норм, дає підстави дійти висновку, що надання органом місцевого самоврядування дозволу на розробку проекту землеустрою та розгляд питання про можливість розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності регулюються різними нормативно-правовими актами і не є пов`язаними між собою.

Наведене свідчить про те, що позивач порушив процедуру для отримання відповідного дозволу на встановлення тимчасової споруди.

Так, як вбачається з його клопотання про виділення земельної ділянки у користування для встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, аргументами для його задоволення було зазначено статті 122, 123 Земельного кодексу України, які встановлюють дії особи щодо отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, його затвердження та, відповідно, отримання земельної ділянки у власність або у користування.

Водночас, розгляд питання про можливість розміщення тимчасової споруди вимагає від замовника надати до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації заяву у довільній формі про можливість розміщення ТС та графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування ТС, виконані замовником у довільній формі на топографо-геодезичній основі М 1:500 кресленнями контурів ТС з прив`язкою до місцевості.

Отже, підстави вважати, що клопотання подане позивачем до виконавчого комітету Березівської міської ради Одеської області від 29.11.2017 року про виділення земельної ділянки у користування для встановлення тимчасової споруди розглянуто не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що визначений Конституцією та законами України - відсутні.

Щодо посилання апелянта в апеляційній скарзі на п. «в» ч.1 ст.99 Земельного кодексу України, слід зазначити наступне.

Відповідно до зазначеної норми, власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів як право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм).

Проте, слід зазначити, що ОСОБА_1 не є власником або землекористувачем земельної ділянки на якій він бажає розмістити тимчасову споруду, а тому дана стаття на нього не розповсюджується.

Наступним доводом апеляційної скарги є те, що в рішенні суду відсутня правова оцінка доводів органу місцевого самоврядування про те, що тимчасова споруда створить значні незручності мешканцям міста та водіям транспортних засобів.

Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши порушення позивачем порядку звернення для встановлення тимчасової споруди, обґрунтовано не досліджував питання, які стосувалися безпосередньо обставин її розміщення на відповідній земельній ділянці.

Апелянт, стверджуючи про те, що для розміщення тимчасової споруди обов`язково необхідно мати земельну ділянку покликається на вимоги Порядку №244, де вказано, що для отримання паспорта прив`язки, наряду з іншими документами, повинна бути схема розміщення тимчасової споруди.

Колегія суддів не заперечує проти таких доводів апелянта, але бажає зазначити, що отримання документа на землекористування для розміщення тимчасової споруди відбувається після надання дозволу про можливість її розміщення та за іншою процедурою, ніж та, яка була обрана позивачем.

За таких обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, при вирішенні даної справи, не допустив порушень норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті спору.

Наведені ж в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Березівської міської ради Одеської області про визнання протиправним рішення та зобов`язання надати дозвіл на розміщення тимчасової споруди - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 25.06.2019 року.