Справа № 2а-10295/10/1370
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/5627/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року у справі за позовом прокурора Личаківського району м. Львова в інтересах держави в особі Головного управління ДФС України у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів,

суддя(і) у І інстанції Коморний О.І.,

час ухвалення рішення 09 год. 52 хв.,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 21 лютого 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2010 року прокурор Личаківського району м. Львова звернувся до суду в інтересах держави в особі Головного управління ДФС України у Львівській області (далі ГУ ДФС) з адміністративним позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі ПВТЗ) у сумі 18 960,00 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 2а-10295/10/1370 у задоволенні вказаного позову відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що податковий орган не надав доказів як проведення перевірки відповідача на предмет дотримання вимог податкового законодавства, так і доказів визначення позивачем суми спірного податкового зобов`язання у встановлений законом спосіб.

У апеляційній скарзі ГУ ДФС просить зазначене судове рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що доказів про сплату відповідачем при першій реєстрації транспортного засобу до бюджету ПВТЗ у розмірі 18 960,00 грн немає, а отже позов підлягає до задоволення.

Представник ГУ ДФС та прокурор у ході апеляційного розгляду підтримали вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Просили скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибув, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, Львівський ВРЕР ДАІ при ГУ МВС України у Львівській області листом № 9504/10/17-108/174 від 28 квітня 2010 року повідомив ДПА у Львівській області про те, що громадянин ОСОБА_1 04 вересня 2009 року зареєстрував автомобіль марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER (державний номерний знак НОМЕР_1 , 1998 року випуску), проте, сплата ПВТЗ за вказаний автомобіль відсутня.

Як слідує зі змісту відповіді ПАТ КБ «Приват Банк» від 16 липня 2010 року № 2867 на запит позивача, кошти зі сплати ПВТЗ при реєстрації транспортних засобів за реєстрацію відповідачем автомобілів до місцевого бюджету не надійшли.

Згідно із довідкою позивача про результати перевірки щодо сплати податку з власників транспортних засобів № 22275/17-010 від 17 вересня 2010 року кошти по ПВТЗ від ОСОБА_1 у сумі 18 960,00 грн до місцевого бюджету Личаківського району м. Львова не надходили.

Оскільки відповідачем не сплачено нарахованого ПВТЗ у сумі 18960,00 грн, прокурор в інтересах держави в особі податкового органу звернувся з позовом до адміністративного суду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» (чинного в редакції на час спірних правовідносин, далі Закон № 1963) платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи, а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства, які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні, згідно з чинним законодавством, власні транспортні засоби, які відповідно до вимог статті 2 цього Закону, є об`єктами оподаткування.

Згідно із статтею 5 Закону № 1963 податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів сплачується, зокрема, фізичними особами перед проведенням першої реєстрації в Україні, реєстрацією, перереєстрацією транспортних засобів, а також перед технічним оглядом транспортних засобів щорічно або один раз за два роки, але не пізніше першого півріччя року, в якому проводиться технічний огляд.

Статтею 3 зазначеного Закону визначено, що перша реєстрація в Україні - це реєстрація транспортного засобу в Україні, яка здійснюється уповноваженими державними органами України вперше щодо цього транспортного засобу.

Відповідно до частини 6 статті 5 Закону № 1963 фізичні особи - платники податку зобов`язані пред`являти органам, що здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію, зняття з обліку або технічний огляд транспортних засобів, квитанції або платіжні доручення про сплату податку за попередній (у разі здійснення сплати) та за поточний роки, а платники, звільнені від сплати цього податку, - відповідний документ, що дає право на користування цими пільгами.

Приписами частини 5 статті 6 Закону № 1963 передбачено, що сума податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що сплачується фізичними особами, обчислюється за ставками, визначеними у статті 3 цього ж Закону. У разі виявлення юридичних чи фізичних осіб, які не сплачували податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вони зобов`язані сплатити податок не більш як за три попередні роки. Перерахування неправильно сплаченого податку допускається не більш як за три попередні роки. Органи, що здійснюють державну реєстрацію транспортних засобів, зобов`язані щомісячно повідомляти податкові органи про транспортні засоби, зареєстровані або зняті з реєстрації протягом попереднього місяця, за формою, затвердженою центральним податковим органом України, та їх власників.

Статтею 7 Закону № 1963 встановлено, що у разі приховування (заниження) об`єктів оподаткування з власників транспортних засобів стягуються сума несплаченого податку, а також пеня або штраф у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до пункту 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів у редакції, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року № 1371, державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, оцінку їх вартості (проводиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку в порядку, встановленому МВС, Мін`юстом, Мінпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна, і має відповідні документи), відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Відповідно до пункту 1.2 статті 1 Закону України «Про погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», чинного на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 2181), податкове зобов`язання - зобов`язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Порядок узгодження сум податкових зобов`язань визначений статтею 5 цього Закону.

Податкове зобов`язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Податкове зобов`язання платника податків, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 Закону № 2181, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту.

Узгоджена сума податкового зобов`язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Таким чином, законодавством визначений порядок узгодження сум податкового зобов`язання контролюючим органом, як суб`єктом владних повноважень, шляхом прийняття податкових повідомлень.

Разом із тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, у даному випадку контролюючим органом відповідного рішення про нарахування податкового зобов`язання позивачу не приймалось та ним самостійно у податковій декларації не визначалося, що на переконання апеляційного суду виключає визнання спірної суми ПВТЗ податковим боргом, а отже і звернення позивача до суду про його стягнення.

У відповідності до приписів статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного ним рішення суду із задоволенням позовних вимог податкового органу.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 2а-10295/10/1370 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Постанова у повному обсязі складена 27 червня 2019 року.