Справа № 640/4301/19
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2019-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 червня 2019 року № 640/4301/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., за участю секретаря судового засідання Шевченко М.В.,

за участі представників сторін:

від позивача: Воронцов О.М.

від відповідача: Кунда А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-комерційна фірма «Граніт»

до Головного управління ДФС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

Суд прийняв до уваги таке:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-комерційна фірма «Граніт» (далі - позивач, ТОВ «БКФ «Граніт») з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.11.2018 №2, №2, №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.03.2019 відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 04.04.2019 закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідач здійснив нарахування з податку на прибуток та податку на додану вартість поза межами строку 1095 днів, встановленого положеннями Податкового кодексу України, а тому позивач вважається вільним від сплати такого грошового зобов`язання. Стосовно визначення відповідачем суми грошового зобов`язання та штрафних санкцій з військового збору позивач вказав на те, що своєчасно сплатив грошове зобов`язання на єдиний казначейський рахунок однак помилково кошти перераховані ним на рахунок для сплати податку на доходи фізичних осіб, а не на рахунок для перерахування військового збору, що не може бути розцінено як несплата грошового зобов`язання. Крім того, позивач зазначив, що відповідачем безпідставно застосовано штрафну санкцію за січень 2016 року у розмірі 50% як за повторне порушення законодавства, попри те, що попередньо штрафні санкції за таке порушення до позивача застосовані не були.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю та зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті податковим органом відповідно до вимог чинного законодавства посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки та письмових поясненнях, у зв`язку з чим просив суд відмовити у задоволенні позову повністю. Зазначив, що позивачем порушено вимоги податкового законодавства в частині збільшення доходу та коригування податкового кредиту після набуття кредиторською заборгованістю статусу безнадійної. Також відповідач зазначив, що позивачем не сплачено у встановлені строки грошове зобов`язання з військового збору, що є підставою для донарахування суми грошового зобов`язання та застосування штрафних санкцій.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «БКФ «Граніт» з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 30.06.2018.

За результатами даної перевірки складено акт від 26.10.2018 №745/26-15-14-02-02/30023823, згідно висновків якого перевіркою встановлено, зокрема, порушення:

- підпунктів 14.1.11, 14.1.257 пункту 14.1 статті 14, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пунктів 5, 7, 15 П(С)БО 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.2019 за №860/4153, пункту 5 П(С)БО 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за №85/4306, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 261 086,00 грн., в тому числі за грудень 2015 року в сумі 243 080,00 грн., за грудень 2016 року в сумі 16 679,00 грн.;

- підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ, пункту 162.1 статті 162, статті 163 (підпункти 1.2, 1.3, 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ), підпунктів 168.1.1, 168.1.5 пункту 168.1, підпункту 168.4.4 пункту 168.4 статті 168 Податкового кодексу України, в результаті чого не сплачено (не перераховано) утримані суми військового збору з пасивних видів доходів (дивідендів) за грудень 2015 року у сумі 306 565,50 грн. та січень 2016 року у сумі 270 151,10 грн.

На підставі акта перевірки ГУ ДФС у м. Києві прийняло податкові повідомлення-рішення від 22.11.2018:

№2 форми Р, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 231 559,00 грн., в тому числі 227 057,00 грн. - основного платежу, 4502 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

№2 форми Р, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 251 341,00 грн., в тому числі 201 073,00 грн. - основного платежу, 50 268,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

№ форми «Д», яким визначено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 788 433,53 грн., в тому числі 576 716,60 грн. - основний платіж, 211 716,93 грн. - штрафна (фінансова) санкція.

Позивач оскаржив вказані рішення в адміністративному порядку, передбаченому статтею 56 Податкового кодексу України.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 30.01.2019 №4662/6/99-99-11-04-01-25 скарга ТОВ «БКФ «Граніт» залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Не погоджуючись із даними податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх до суду.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив, що за даними бухгалтерського обліку, згідно із оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 63, станом на 30.06.2018 та на момент перевірки у ТОВ «БКФ «Граніт» існувала кредиторська заборгованість перед наступними постачальниками:

ТОВ «Будмонтажліфт» у сумі 100 000,00 грн., дата виникнення заборгованості 2013 рік;

ТОВ «Енергоінвестмонтаж» у сумі 29 618,00 грн., дата виникнення заборгованості 2011 рік;

ТОВ «Віконний дизайн» у сумі 100 000,00 грн., дата виникнення заборгованості 2011 рік;

ТОВ «Альфа Трейдінг» у сумі 110 000,00 грн., дата виникнення заборгованості 2010 рік;

ПП «Стандарт» у сумі 326 590,00 грн., дата виникнення заборгованості 2009 рік;

ТОВ НВП «Укртехно-Атом» у сумі 362 991,00 грн., дата виникнення заборгованості 2011 рік;

ТОВ «Адона Груп» у сумі 4 759,00 грн., дата виникнення заборгованості 2011 рік;

ТОВ «Будсервісцентр-Комфорт» у сумі 6 742,00 грн., дата виникнення заборгованості 2011 рік;

ТОВ «ВР-Інжиніринг» у сумі 10 950,00 грн., дата виникнення заборгованості 2010 рік;

ТОВ «Геотехноком» у сумі 44 442,00 грн., дата виникнення заборгованості 2010 рік;

ТОВ «ІБК «Євротехнології» у сумі 20 209,00 грн., дата виникнення заборгованості 2010 рік;

ТОВ «Вігас Україна» у сумі 5 519,00 грн., дата виникнення заборгованості 2010 рік;

ТОВ БКФ «Інвікта» у сумі 57 082,00 грн., дата виникнення заборгованості 2009 рік;

ДП «Управління Баштових кранів» ТОВ «УБК Будмеханізація» у сумі 11 577,00 грн., дата виникнення заборгованості 2010 рік;

ДП «Балу» у сумі 15 916,00 грн., дата виникнення заборгованості 2010 рік;

Європейський Київ Фундація у сумі 54 998,00 грн., дата виникнення заборгованості 2009 рік.

Відповідач зазначив, що до перевірки позивачем не було надано первинних документів щодо продовження дії договорів укладених із вищезазначеними контрагентами та/або інші документи щодо заборгованості перед даними контрагентами.

Під час судового розгляду справи ТОВ «БКФ «Граніт» надало до матеріалів справи копії додаткових угод від 29.12.2014 №1 та від 26.12.2016 №2 до договору №01/02-11 від 01.02.2011 укладеного із ТОВ «Будсервісцентр-Комфорт», відповідно до яких строк повернення заборгованості у сумі 4900,00 грн. відкладено до 26.12.2016, а потім до 27.12.2019.

Таким чином, стосовно заборгованості позивача перед ТОВ «Будсервісцентр-Комфорт» у сумі 4900,00 грн. строк позовної давності не минув станом на дату проведення перевірки відповідачем.

Щодо решти суми заборгованості позивача перед ТОВ «Будсервісцентр-Комфорт», а також перед іншими вищезазначеними контрагентами строк позовної давності сплив, що позивач підтвердив.

Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (часина 1 статті 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту «а» підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України безнадійна заборгованість, зокрема, заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності. При цьому сума заборгованості, яка залишилася нестягненою після закінчення строку позовної давності, визнається безповоротною фінансовою допомогою (підпункт 14.1.257 Податкового кодексу України).

Положеннями пункту «ґ» підпункту 164.2.17 пункту164.2 статті 164 Податкового кодексу України встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми безповоротної фінансової допомоги (крім суми процентів умовно нарахованих на таку допомогу).

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Отже, відповідно до наведених правових норм, сума заборгованості ТОВ «БКФ «Граніт» перед його контрагентами, за якою минув строк позовної давності є безповоротною фінансовою допомогою та є об`єктом оподаткування податком на прибуток. Однак, суд встановив, що позивачем не було включено вищезазначені суми безнадійної заборгованості до складу загального оподатковуваного доходу та, відповідно, не було нараховано і сплачено податок на прибуток.

Крім того, позивач повинен був скоригувати суму податкового кредиту за вищезазначені кредити з підстав спливу строку позовної давності щодо стягнення сум заборгованості контрагентами.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно із пунктом 192.1 статті 192 Податкового кодексу України, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підпунктом 192.1.1 пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України встановлено, що якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок;

б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв`язку з отриманням таких товарів/послуг.

Постачальник має право зменшити суму податкових зобов`язань лише після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.

Однак, суд встановив, що ТОВ «БКФ «Граніт» не здійснювало відповідного коригування податкового кредиту після спливу позовної давності щодо стягнення заборгованості.

Разом із тим, згідно з пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Дослідивши матеріали справи суд встановив, що кредиторська заборгованість ТОВ «БКФ «Граніт» перед ТОВ «Будмонтажліфт», ТОВ «Енергоінвестмонтаж», ТОВ «Віконний дизайн», ТОВ «Альфа Трейдінг», ПП «Стандарт», ТОВ НВП «Укртехно-Атом», ТОВ «Адона Груп», ТОВ «Будсервісцентр-Комфорт», ТОВ «ВР-Інжиніринг», ТОВ «Геотехноком», ТОВ «ІБК «Євротехнології», ТОВ «Вігас Україна», ТОВ БКФ «Інвікта», ДП «Управління Баштових кранів», ТОВ «УБК Будмеханізація», ДП «Балу», Європейський Київ Фундація виникла у період з 2007 по 2011 роки.

Таким чином, строк позовної давності за такою заборгованістю сплив у період з 2010 по 2014 рік. Граничний строк подання податкової звітності з податку на прибуток, у якій позивач мав задекларувати об`єкт оподаткування з податку на прибуток за вказаною безнадійною заборгованістю, сплив в період з 10.02.2011 по 02.03.2015, з податку на додану вартість з 20.11.2010 по 20.10.2014.

При цьому з урахуванням положень пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України граничний термін для визначення відповідачем ТОВ «БКФ «Граніт» суми грошових зобов`язань за вказаними порушеннями з податку на прибуток сплив у період з 10.02.2013 по 02.03.2018, з податку на додану вартість з 20.02.2013 по 20.10.2017.

Як вбачається з акта перевірки вона була проведена у період з 28.09.2018 по 11.10.2018 та грошове зобов`язання ТОВ «БКФ «Граніт» з податку на прибуток і податку на додану вартість збільшене ГУ ДФС у м. Києві податковими повідомленнями-рішеннями від 22.11.2018.

Отже, відповідач визначив суму грошових зобов`язань ТОВ «БКФ «Граніт» поза межами строку, встановленого пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, у зв`язку із чим оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 22.11.2018 №2 та №2 є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки позивач вважається вільним від грошового зобов`язання, визначеного даними рішеннями.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 16.10.2018 №826/1711/17, від 17.04.2018 №2а/0470/4507/12, від 30.10.2018 №820/4312/17.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 22.11.2018 № форми «Д», яким визначено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 788 433,53 грн., суд зазначає наступне.

В ході перевірки відповідач дійшов висновку про порушення ТОВ «БКФ «Граніт» вимог підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ, пункту 162.1 статті 162, статті 163 (підпункти 1.2, 1.3, 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ), підпунктів 168.1.1, 168.1.5 пункту 168.1, підпункту 168.4.4 пункту 168.4 статті 168 Податкового кодексу України, в частині не сплати суми військового збору за грудень 2015 року у сумі 306 565,50 грн. та січень 2016 року у сумі 270 151,10 грн.

Пунктом 162.1статті 162 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку на доходи фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

У відповідності до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно із підпунктами 1.1-1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Абзацом 2 пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України встановлено, що податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Згідно із пунктом 127.1 статті 127 Податкового кодексу України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, -

тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Матеріалами справи підтверджується сплата позивачем суми грошового зобов`язання з військового збору у сумі 576 716,60 грн. на бюджетний рахунок, однак із допущенням помилки у призначенні платежу, а саме помилкове перерахування вказаної суми військового збору з кодом бюджетної класифікації 1101110 «військовий збір» на ІКП код бюджетної класифікації 11010100 «податок на доходи фізичних осіб».

Відповідач вказав на те, що у зв`язку із допущенням ТОВ «БКФ «Граніт» вказаної помилки за позивачем обліковується заборгованість зі сплати військового збору у сумі 576 716,60 грн. Оскільки сума військового збору у встановлені законодавством строки не сплачена, то наявні правові підстави для донарахування суми грошового зобов`язання та застосування штрафних санкцій.

Суд вважає помилковими висновки ГУ ДФС у м. Києві про порушення позивачем строку сплати грошового зобов`язання з військового збору, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 43 Бюджетного кодексу України встановлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Державна казначейська служба України, діяльність якої спрямовується і координується через Міністра фінансів України, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Відповідно до частин 4, 5 статті 45 Бюджетного кодексу України податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном).

Податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Єдиний казначейський рахунок - рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (далі - Казначейство України), у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні (пункт 23-1 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України).

Пунктом 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання у визначений вказаною нормою Податкового кодексу України строк, а відтак і для застосування на підставі пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України штрафних (фінансових) санкцій.

Дослідивши наявні в матеріалах справи копії банківських виписок суд встановив, що сума військового збору у розмірі 576 716,60 грн. перерахована позивачем до бюджету своєчасно, що відповідач не заперечував, однак із помилкою у призначенні платежу, що призвела до зарахування військового збору на рахунок для сплати податку на доходи фізичних осіб.

Крім того, суд встановив, що ТОВ «БКФ «Граніт» звернулось до ГУ ДФС у м. Києві із заявою від 12.11.2018 №12112018/1 щодо зарахування коштів у сумі 576 716,60 грн. на бюджетний рахунок для сплати військового збору.

Суд зазначає, що здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений законодавством, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 127.1 статті 127 Податкового кодексу України. Оскільки узгоджені позивачем зобов`язання з військового збору сплачені на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми зобов`язання у визначений відповідною нормою Кодексу строк, а відтак і для застосування штрафу.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 17.01.2018 №2а-2686/09/2670, від 14.08.2018 №821/1897/17, від 14.03.2019 №825/2388/18, від 18.04.2019 №804/6725/16, від 28.05.2019 №826/24675/15.

З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.11.2018 №.

Відтак, з огляду на встановлені судом в ході розгляду спору обставини, викладений в акті перевірки, висновок контролюючого органу є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинами справи, не підтверджений доказами, а винесені на його підставі спірні податкові повідомлення-рішення є безпідставними та неправомірними, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-комерційна фірма «Граніт» задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві №2 від 22.11.2018, №2 від 22.11.2018, № від 22.11.2018.

3. Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-комерційна фірма «Граніт» (, адреса: 04073, м. Київ, вул. Сирецька, 33) сплачений ним судовий збір у розмірі 19 070,00 грн. (дев`ятнадцять тисяч сімдесят гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 01.07.2019.

Суддя Р.О. Арсірій