Справа № 1340/5855/18
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2019-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/4809/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Хобор Р. Б., Шевчук С. М.;

за участю секретаря судового засідання Джули В. М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року у справі № 1340/5855/18 (головуючий суддя Ланкевич А. З., м. Львів, повне судове рішення складено 08 квітня 2019 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

04 грудня 2018 року Львівським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 15.06.2018 року № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 56636,26 грн (в т.ч.: за податковими зобов`язаннями 45309,11 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 11327,25 грн); № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір в сумі 4719,69 грн (в т.ч.: за податковими зобов`язаннями 3775,75 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 943,94 грн); № про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 170,00 грн.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що в силу положень п.8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України не вважається додатковим благом та не включається до загального місячного (річного) оподаткування доходу платника сума, прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням до закінчення строку позовної давності у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до положень цього пункту, а податковим органом цього протиправно не було враховано.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 15.06.2018 року №, №, №.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем Головним управлінням ДФС у Львівській області, подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права. Також вказано, що позивач у 2016 році отримала дохід (додаткове благо) внаслідок прощення їй УВЗ ПАТ ВіЕс Банк заборгованості за кредитом в розмірі 251716,68 грн; разом з тим, податкову декларацію про майновий стан і доходи не подавала, податок на доходи фізичних осіб та військовий збір від отриманого доходу у вигляді додаткового блага за 2016 рік не сплачувала. Зазначено, що позивачу було прощено борг не у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеній за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, а основну суму кредиту, на яку контролюючим органом нараховані податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить її задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечив та просить відмовити в її задоволенні в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що відповідач провів документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору фізичною особою ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, результати якої оформлені актом від 26.04.2018 року №1046/13-01-13-11/ (далі акт перевірки від 26.04.2018 року), за висновками якого позивачем порушено вимоги підп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України (в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік на загальну суму 45309,01 грн); п.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.179.1 ст.179 Податкового кодексу України (в частині неподання декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік); підп.підп.1.2, 1.3, 1.5, 1.6 п.16 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України, підп.підп.168.1.1, 168.1.2 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України (в результаті чого донараховано військовий збір за 2016 рік на загальну суму 3775,75 грн).

Зокрема, в акті перевірки вказано, що за інформацією ПАТ ВіЕс Банк, викладеною в листі від 06.07.2017 року №03-1/10199, фізичній особі платнику податків ОСОБА_1 прощено основну суму боргу за кредитом в сумі 251716,68 грн, що відображено в Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма 1ДФ) за ознакою доходу 126, який відповідно до підп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником податку в річній декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації).

На підставі висновків акта перевірки від 26.04.2018 року відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 15.06.2018 року №, яким встановлено порушення підп.164.2.10 п.164.2 ст.164, п.167.2 ст.167 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 56636,26 грн (в т.ч.: за податковими зобов`язаннями 45309,11 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 11327,25 грн); №, яким встановлено порушення підп.підп.168.1.1, 168.1.2 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в сумі 4719,69 грн (в т.ч.: за податковими зобов`язаннями 3775,75 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 943,94 грн); №, яким встановлено порушення п.49.18.4 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 170,00 грн.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Встановлено, що 08.07.2008 року між позивачем (позичальником) та ВАТ Електрон Банк (кредитором) укладено кредитний договір №KF 50647, згідно п.1.1 якого Банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 58000,00 доларів США строком на 25 років.

25.03.2016 року між ПАТ ВіЕс Банк, який є правонаступником ВАТ Електрон Банк, укладено договір про погашення заборгованості. Згідно п.п.1.1, 1.2, 2.1, 2.2 договору, позичальник та Банк підтверджують, що Банк має право вимагати від позичальника повернення заборгованості по кредитному договорі №KF 50647 від 08.07.2018 року, яка станом на 25.03.2016 року становить 52924,85 доларів США та складається із: 50984,23 доларів США заборгованість по тілу; 1940,62 доларів США відсотки. Позичальник повністю визнає заборгованість вказану в п.1.1 договору. Позичальник бере на себе зобов`язання здійснити погашення заборгованості по кредитному договорі №KF 50647 від 08.07.2008 року в сумі 21450,00 доларів США. У випадку надходження коштів в сумі 21450,00 доларів США згідно умов, зазначених у п.2.1, за кредитним договором №KF 50647 від 08.07.2008 року Банк бере на себе зобов`язання звільнити позичальника від обов`язку погашення залишку заборгованості по кредитному договорі №KF 50647 від 08.07.2008 року.

02.08.2016 року ПАТ ВіЕс Банк надіслав на адресу позивачу лист №09-4/13025, в якому повідомлено, що відповідно до умов договору про погашення заборгованості по кредитному договорі №KF 50647 від 08.07.2008 року Банком частково анульовано Ваш борг в сумі 31492,14 доларів США. Суму анульованого боргу включено до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на Вашу користь, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, в сумі 251716,68 грн за офіційним курсом НБУ 7,993 станом на 01.01.2014 року. У зв`язку з цим, на основі ст.164.2.17 Податкового кодексу України, Вам необхідно самостійно сплатити податок з таких доходів та відобразити їх у річній податковій декларації. Додатково повідомляємо: відповідно до чинного законодавства термін подання річної податкової декларації за звітний рік до 01.05.2017 року, наступного за звітним.

Згідно з підп.підп.163.1.1, 163.1.2 п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абз.абз.2, 3 п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України, загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

За визначеннями, наведеними у підп.підп.14.1.54, 14.1.47 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, дохід з джерелом їх походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні; додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно з підп.д підп.164.2.17 п.164.2 ст.162 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу), у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Законом України від 09.04.2015 року №321-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань підрозділ 1 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України було доповнено п.8 такого змісту: Не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Колегія суддів суд апеляційної інстанції зазначає, що зважаючи на підтвердження позивачем факту отримання кредиту в іноземній валюті та сплати платежів по ньому (тіла кредиту та відсотків), а також враховуючий суму достроково погашеної частини кредиторської заборгованості, що підтверджується також листом ПАТ ВіЕс Банк №09-4/13025 від 02.08.2016 року, контролюючий орган при визначенні позивачу грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та з військового збору повинен був застосовувати положення п.8 підрозділу 1 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України, чого здійснено не було, що, в свою чергу, призвело до завищення грошових зобов`язань з вказаних обов`язкових платежів.

Крім того, як вбачається зі змісту акта перевірки від 26.04.2018 року, перевіркою було встановлено, що позивачу прощено (анульовано) борг згідно з договором про погашення заборгованості по кредитному договорі №KF 50647 від 08.07.2008 року в розмірі 31492,14 доларів США, що становить 251716,68 грн за офіційним курсом НБУ 7,993 станом на 01.01.2014 року.

Водночас, відповідно до п.1.1 цього договору, заборгованість по кредитному договору станом на 25.03.2016 року становить 52924,85 доларів США та складається із: 50984,23 доларів США заборгованість по тілу; 1940,62 доларів США відсотки.

Проте відповідачем не було встановлено правового статусу складових суми заборгованості позивача за кредитним договором №KF 50647 від 08.07.2008 року, укладеним між позивачем та ПАТ ВіЕс Банк, які були анульовані кредитором (основна сума кредиту (тіло кредиту), відсотки, штрафи, пеня), що є визначальним для розрахунку суми доходу позивача та сплати з такого доходу податку на доходи фізичних осіб.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що контролюючим органом належним чином не обґрунтовано свої висновки про необхідність сплати позивачем грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 56636,26 грн та грошового зобов`язання з військового збору в сумі 4719,69 грн саме у таких розмірах.

При цьому, слід звернути увагу, що повноваження щодо визначення суми грошових зобов`язань та застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є дискреційним повноваженням таких контролюючих органів. Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності рішення передбаченим у Кодексі адміністративного судочинства України критеріям, не може підміняти контролюючий орган визначати об`єкт оподаткування та нараховувати суми грошових зобов`язань, які підлягають сплаті до Державного бюджету у спірних правовідносинах.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками Верховного суду, викладеними в постанові від 06.11.2018 року (справа №813/3274/17).

Згідно з ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 229, 241, 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року у справі № 1340/5855/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. Б. Хобор
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 27 червня 2019 року.