Справа № 1540/3877/18
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1540/3877/18
Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.,

суддів - Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

за участі секретаря - Скоріної Т.С.

представника апелянта - Толпиги О.Ф.,

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального сервісного центру №5152 Регіонального сервісного центру в Одеській області МВС України, Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до Територіального сервісного центру 5152 Регіонального сервісного центру в Одеській області МВС України (далі - ТСЦ 5152), Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області (далі - РСЦ), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення, оформлене повідомленням №31/15-5152-803 від 20.09.2017р., про скасування та зняття з державної реєстрації транспортного засобу марки CHEVROLET LACETTI державний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 від 03.06.2014 р.

- зобов`язати відновити державну реєстрацію шляхом внесення відомостей до Єдиного державного реєстру МВС про легковий автомобіль марки CHEVROLET LACETTI державний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 від 03.06.2014 р.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 13 вересня 2017 року звернулась до ТСЦ 5152 із заявою про проведення огляду належного їй автомобіля марки CHEVROLET LACETTI для його перереєстрації, у зв`язку з втратою свідоцтва про реєстрацію.

Проведеним експертним дослідженням було встановлено, що на автомобілі, що належить позивачці проводилася зміна ідентифікаційного номера кузову, шляхом видалення фрагмента з первинним номером кузова та послідуючим вварюванням аналогічного за розміром фрагмента з номером НОМЕР_2 .

Листом від 20.09.2017 року ТСЦ 5152 повідомив позивача про зняття транспортного засобу з обліку, у зв`язку із скасуванням його реєстрації на підставі п.40 Порядку N1388.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Суд визнав протиправним та скасував рішення ТСЦ №5152, яке оформлене повідомленням № 31/15-5152-803 від 20.09.2017 року про скасування та зняття з державної реєстрації транспортного засобу марки CHEVROLET LACETTI, державний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_1 згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 від 03.06.2014 року.

Зобов`язав відновити державну реєстрацію шляхом внесення відомостей до Єдиного державного реєстру МВС про легковий автомобіль марки CHEVROLET LACETTI, державний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 від 03.06.2014 року.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що дублююча табличка на підставці щита моторного відсіку закріплена заводським способом, ідентифікаційний номер кузову співпадає з тим, що зазначений у свідоцтві про реєстрацію, експертним висновком не встановлені ознаки знищення, фальсифікації або підроблення ідентифікаційного номеру кузова, також з цього приводу відсуне відповідне судове рішення.

Наведені обставини, на думку суду першої інстанції, свідчать про протиправність рішення територіального органу з надання сервісних послуг МВС та про наявність підстав для його скасування. До того ж, суд вважав, що для відновлення прав позивача на вільне володіння своїм майном, необхідно зобов`язати Регіональний сервісний центр МВС в Одеській області відновити державну реєстрацію транспортного засобу, шляхом внесення до Єдиного державного реєстру МВС відповідні відомості про транспортний засіб позивача.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Регіональний сервісний центр МВС в Одеській області подав апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті рішення, не врахував, що ТСЦ 5152 не є окремою юридичною особою, у зв`язку з чим не може бути самостійним відповідачем у справі. Вважає, що суд проаналізував лише окремі абзаци висновку експерта, без урахування інших, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Також зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті рішення у справі не врахував, що ідентифікаційний номер кузова ТЗ, який співпадає з зазначеним у свідоцтві про реєстрацію від 03.06.2014 року, знаходиться на фрагменті деталі, яка булла вварена у кузов автомобіля-реципієнта (щит моторного відсіку), що свідчить про зміну ідентифікаційного номеру кузова ТЗ.

Суб`єкт владних повноважень наполягає, що скасування державної реєстрації транспортного засобу відбулося на підставі вимог ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» та п.15 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначив, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими та безпідставними, у зв`язку з чим просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник апелянта в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін.

Судом апеляційної інстанції перед учасниками справи поставлено питання щодо дотримання судом першої інстанції правил предметної юрисдикції та належності заявленого спору до публічно - правового.

Представник апелянта наполягав на скасуванні рішення суду першої інстанції за будь-яких підстав.

Представник позивача категорично не погодився з тим, що у даному спорі захисту підлягають приватно - майнові права позивача. Вважав, що спір є публічно-правовим, адже виник з приводу неналежного виконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Проаналізувавши правові позиції сторін щодо предметної юрисдикції даної справи, норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, зважаючи на позицію Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 31.10.2018 р. (справа №340/726/15-ц), колегія суддів дійшла наступних висновків.

Із змісту наведеної постанови Великої Палати Верховного Суду випливає, що рішенням суду апеляційної інстанції в цивільній справі, яке було предметом перегляду в касаційному порядку, було закрито провадження в частині вимог позивача до сервісного центру, який надає послуги з державної реєстрації транспортних засобів. Закриваючи провадження в цій частині позову, суд зазначив, що відповідний сервісний центр виконує управлінські функції, що свідчить про адміністративну юрисдикцію даного спору та виключає його розгляд в порядку цивільного судочинства.

Проте, Велика Палата Верховного Суду не погодилася з таким висновком апеляційного суду щодо належності спірних правовідносин до адміністративної юрисдикції, зазначивши, що «визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Разом із тим участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак, не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим».

Звертаючись до правового регулювання спірних правовідносини, колегія суддів бажає зазначити таке.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пп1 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг (пп. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (ч. 1 ст. 19 КАС України).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України в порядку цивільного судочинства розглядаються справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Стаття 19 ЦПК України унормовує, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

З огляду на предмет та підстави заявленого ОСОБА_1 позову, колегія суддів дійшла висновку, що спір між учасниками справи виник з приводу порушення ТСЦ 5152 права власності позивача на належний їй транспортний засіб. Ці обставини підтверджуються також тим, позивач, на обґрунтування своєї позиції покликалася на ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна особа має право мірно володіти своїм майном. Дійсно, відповідач, скасувавши державну реєстрацію позивачки на автомобіль позбавив її права власності, а тому головним у цьому спорі є доведення обставин належного набуття права власності, а зобов`язання здійснити реєстраційні дії є похідними.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом», у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Резюмуючи викладене, слід зазначити, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність у даному спорі ознак публічно-правового, що є наслідком, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, для закриття провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року - скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального сервісного центру №5152 Регіонального сервісного центру в Одеській області МВС України, Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Роз`яснити позивачеві, що розгляд даної справи віднесено до суду цивільної юрисдикції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 25.06.2019 року.