Справа № 120/364/19-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 червня 2019 р. Справа № 120/364/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришеної Руслани Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Федчук Тетяни Юріївни

позивача: Тарковського А ОСОБА_1

представника відповідача: Сивого М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління ДФС у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7)

про: визнання протиправним, скасування рішення та вимоги

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним, скасування рішення та вимоги.

Ухвалою суду від 04.02.2019 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

На виконання зазначеної ухвали, позивачем 19.02.2019 подано до суду матеріали на усунення недоліків.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що 22.09.2018 позивач дізнався що у Бершадському районному відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області знаходиться на виконанні вимога про сплату боргу (недоїмки) від 19.01.2018 за №Ф-ф30у винесена Бершадським відділенням Гайсинської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області.

Однак, позивач вважає вказану вимогу протиправною, в зв`язку із чим звернувся до суду із адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 22.02.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі. Даною ухвалою також надано відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

На виконання вимог ухвали суду від 22.02.2019 та відповідно до положень ст. 162 КАС України, стороною відповідача подано до суду відзив щодо заявлених позовних вимог, з якого слідує, що відповідач заперечує щодо задоволення адміністративного позову з огляду на наступне.

Платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п. 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затвердженої наказом Міндоходів України від 09.09.2013 за №455 фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 на підставі облікових даних картки особового рахунку НОМЕР_1 "ЄСВ для фізичних осіб підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та провадять незалежну професійну діяльність" при наявності боргу із сплати єдиного внеску була нарахована пеня в сумі 10824,09 грн та сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-ф30у від 19.01.2018.

21.03.2019 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній виклав свої пояснення щодо наведених у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення.

28.03.2019 на адресу суду від представника відповідача надійшло заперечення, в якому останній виклав свої пояснення щодо наведених у відповіді на відзив аргументів та мотиви їх відхилення.

Зокрема, вказано, що відповідно до даних інформаційної системи фіскального органу за позивачем в інтегрованій картці станом на 30.09.2013 рахувалась недоїмка в сумі 10 970,78 грн, нарахована Пенсійним фондом України за 2011 рік, 2012 рік, I, II квартали 2013 року. В подальшому, 10.02.2014 програмним забезпеченням АІС "Податковий блок" проведено квартальне нарахування ЄСВ в сумі 1194,03 грн (мінімальна заробітна плата1147 грн * 22% = 398,01 грн * 3 міс. (липень, серпень, вересень) = 1194,03 грн. Отже борг станом на 01.11.2013 склав 12164,81 грн.

З 10.02.2014 в ІКП за позивачем рахувалась недоїмка в сумі 12562,82 грн, яка виникла після автоматичного нарахування по терміну сплати, коли платник перебував на спрощеній системі оподаткування.

В подальшому, позивачем подано письмове спростування заперечення відповідача, в якому зазначено, що згідно із витягом з Єдиного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців, останній припинив підприємницьку діяльність 28.07.2014. Позивача знято з обліку, як суб`єкта підприємницької діяльності 15.01.2015.

Окремо вказує, що рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску прийнято через два роки, коли позивач вже не був суб`єктом підприємницької діяльності.

07.05.2019 на адресу суду від позивача надійшло клопотання, як заява про зміну позовних вимог, відповідно до вказаної заяви остаточними позовними вимогами позивача є:

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску № від 31.10.2017 Головного управління ДФС у Вінницькій області на суму 10824,09.

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-ф30у від 19.01.2018 Головного управління ДФС у Вінницькій області на суму 10824,09 грн.

Протокольною ухвалою суду від 11.05.2019 судом прийнято до розгляду заяву про зміну позовним вимог.

Ухвалою суду від 11.05.2019 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

Ухвалою суду від 12.06.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті після закінчення судового засідання.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд у їх задоволенні відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстрований фізичною особою - підприємцем 12.10.1994, номер державної реєстрації НОМЕР_3 .

28.07.2014 припинив підприємницьку діяльність, однак не знався з обліку. Згідно реєстраційних даних, 15.01.2015 позивача знято з обліку платника податків.

Рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 31.10.2017 за № застосовано до ОСОБА_2 штраф в розмірі 1256,28 грн та нараховано пеню 9567,81 грн.

19.01.2018 ГУ ДФС у Вінницькій області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-ф30у на суму 10824,09 грн.

22.09.2019 позивач звернувся із інформаційним запитом до в.о. начальника Гайсинської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області. Листом від 27.09.2018 позивачу надано відповідь на інформаційний запит.

Не погоджуючись із винесеними рішенням та вимогою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону №2464-VI виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, платники єдиного внеску, порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, розмір єдиного внеску, орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність, склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктом 4 частини 1 ст. 4 Закону №2464-VІ визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, незалежно від того, чи є такі особи найманими працівниками.

Порядок обчислення та строки сплати єдиного внеску передбачені статтею 9 Закону №2464-VІ, зокрема, абзацом 3 частини 8 зазначеної статті передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (абз. 1 п.2 ст. 7 Закону №2464-VІ).

Відповідно до абзацу 2 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VІ у разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування унормована Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Мінфіну України від 20 квітня 2015 року №449, зареєстрована в Мін`юсті України 21 квітня 2016 року за №609/28739 (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця (частина 8 статті 9 зазначеного Закону).

Частиною 11 статті 25 Закону №2464-VI передбачено, що за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Відповідно до Розділу VI Інструкції до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Суд зазначає, що 31.10.2017 ГУ ДФС у Вінницькій області винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску №. Вказане рішення винесене на підставі ч. 10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування застосовано до ОСОБА_2 штраф у розмірі 1256,28 грн за період з 22.03.2013 по 10.06.2015 та нараховано пеню у розмірі 9567,81 грн. В подальшому, щодо позивача винесено вимогу від 19.01.2018 за №Ф-ф30у на суму 10824,09 грн.

Згідно матеріалів справи, за позивачем в інтегрованій картці платника по коду платежу 71040000 станом на 30.09.2013 рахувалась недоїмка в сумі 10970,78 грн, яка нарахована Пенсій ним фондом України за 2011 рік, 2012 рік, I, II квартали 2013 року.

21.10.2013 програмним забезпеченням АІС "Податковий блок" проведено квартальне нарахування ЄВ в сумі 1194,03 грн (мінімальна заробітна плата 1147 *22% = 398,01 грн * 3 міс. (липень, серпень, вересень) - 1194,03 грн. Отже борг станом на 01.11.2013 складав 12164,81 грн.

В подальшому, 10.02.2014 відбулось нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами і підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування відповідно до звіту № від 27.01.2014 на суму 398,01 грн. Отже станом на 10.02.2014 заборгованість становила 12562,82 грн. Дана сума недоїмки погашена 10.06.2015 за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби в порядку календарної черговості їх виникнення, в результаті чого нарахувалась штрафна санкція в розмірі 10% в сумі 1256,28 грн та пеня в розмірі 0,1% в сумі 9567,81 від суми заборгованості, за період з 22.03.2013 - 10.06.2015.

Суд звертає увагу, що заборгованість у позивача виникла у 2013 році, яка погашена останнім у 2015 році за матеріалами виконавчого провадження, вказана обставина підтверджена відповідачем. Натомість, рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску винесено відповідачем 31.10.2017.

Вказане рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску сформоване відповідно до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за № 508/26953).

Відповідно до пункту 2 частини 11 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (в редакції Закону, чинного до 01.01.2015), за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

У пункт 2 частини одинадцятої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" внесено зміни згідно із Законом № 77-VIII від 28.12.2014, за змістом якого за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Відтак, суд відхиляє заперечення відповідача про правомірне застосування до платника єдиного внеску штрафу у розмірі 20 відсотків, оскільки заходи впливу та стягнення у період з 2013 по 2015 передбачали різний вид відповідальності за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, а саме 10 відсотків та 20 відсотків.

Крім того, частиною 10 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" встановлено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Відповідно абзацу першого частини тринадцятої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір нарахованої пені залежить від кожного дня прострочення платежу та від суми самої недоїмки.

Відповідно до оскаржуваного рішення пеня позивачу нарахована у розмірі 9567,81 грн за період з 22.03.2013 до 10.06.2015.

Натомість відповідно до заперечень зазначено, що в інтегрованій картці платника по коду 71040000 станом на 30.09.2013 у позивача рахувалась недоїмка у розмірі 10970,78грн. 21.10.2013 року програмним забезпеченням АІС "Податковий блок" проведено квартальне нарахування ЄСВ, та борг станом на 10.02.2014 року склав 12562,82грн.

Відтак, оскільки належними та допустимими доказами не доведено періоду з 22.03.2013 до 10.06.2015, за який нараховано пеню та у якому розмірі, то суд вважає обгрунтованими мотиви позивача щодо безпідставності прийнятого рішення.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу вимог частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а відтак, суд дійшов висновку, що Головне управління ДФС у Вінницькій області, приймаючи оскаржувані рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску та вимогу про сплату боргу (недоїмки), діяло не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені законодавством України.

Окрім цього, суд вказує, що одним з принципів податкового законодавства України відповідно до норм статті 4, пункту 56.21 статті 56 ПК України є принцип презумпції добросовісності дій, рішень платника податків, у зв`язку з чим передбачається, що дії платників податків, які мають своїм результатом одержання податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться у податкових деклараціях, податкових накладних та інших первинних документах, є достовірними. Надання фіскальному органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено належними та допустимими доказами, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність яких установлена судом.

Такий підхід національного законодавства також узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції. Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Відповідно до частини першої та другої статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, встановлено, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Сєрков проти України" від 07.07.2011, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття "суспільний інтерес" мас широке значення (рішення від 23.11.2000 у справі "Колишній король Греції та інші проти Греції"). Крім того. ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить "суспільний інтерес" (рішення ЄСПЛ від 02.11.2004 у справі "Трегубенко проти України").

Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.

Враховуючи практику ЄСПЛ, суд вважає, оскаржуване рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску та вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправними та підлягають скасуванню. Відтак, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску № від 31.10.2017 Головного управління ДФС у Вінницькій області на суму 10824,09.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-ф30у від 19.01.2018 Головного управління ДФС у Вінницькій області на суму 10824,09 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити: Тарковський Анатолій Миколайович ( АДРЕСА_1 , ідент. номер - НОМЕР_2 ); Головне управління ДФС у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, код ЄДРПОУ - 39402165)

Копію рішення у повному обсязі сторони можуть одержати : 25.06.2019

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна