Справа № 826/12722/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 червня 2019 року № 826/12722/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І. розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом Київського квартирно-експлуатаційного управління

до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві,

про визнання протиправними дій, визнання недійсними постанов,

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи.

Представник Київського квартирно-експлуатаційного управління (далі - Позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва (далі - суд) з позовом до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби місто Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - Відповідач), та просить суд:

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві в частині винесення Постанови про накладення штрафу на суму 5 100,00 гривень від 30 липня 2018 року (ВП № 55926913);

Визнати недійсною Постанову про накладення штрафу на суму 5 100,00 гривень від 30 липня 2018 року (ВП № 55926913);

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві в частині винесення Постанови про накладення штрафу на суму 10 200,00 гривень від 30 липня 2018 року (ВП № 55926913);

Визнати недійсною Постанову про накладення штрафу на суму 10 200,00 гривень від 30 липня 2018 року (ВП № 55926913).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03 серпня 2018 року позивачем отримано оскаржувані постанови від 30 липня 2018 року в межах виконавчого провадження ВП № 55926913. Проте позивач вважає дії старшого державного виконавця Солом`янського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у місті Києві в частині винесення одночасно оскаржуваних постанов незаконними, а постанови такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 15 серпня 2018 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Позивач усунув недоліки позову зазначені у вказаній ухвалі.

Ухвалою суду від 01 жовтня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/12722/18 (далі - справа), з розглядом справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Водночас встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву чи заяви про визнання позову. Витребувано у відповідача належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження № 55926913.

Відповідачем вимоги ухвали суду не виконано та відзив на позовну заяву а також витребувані документи не надано.

Частиною шостою статті 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

16 жовтня 2018 року через канцелярію суду надійшла заява ОСОБА_1 про залучення його до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача, оскільки він є стягувачем у виконавчому провадженні № 55926913 та рішення суду може вплинути на його права та законні інтереси.

Водночас ОСОБА_2 подано клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 826/7432/18.

Ухвалою суду від 18 грудня 2018 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залучення його до вирішення справи № 826/12722 в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору відмовлено.

Ухвалою суду від 18 грудня 2018 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі № 826/12722до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 826/7432/18 відмовлено.

Дослідивши матеріали справи, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Обставини встановлені судом.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 березня 2017 року у справі № 826/25369/15 позовні вимоги ОСОБА_1 до Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України щодо ненадання інформації на запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 28 жовтня 2015 року відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації». У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Разом з тим, 17 липня 2017 року Київським апеляційним адміністративним судом апеляційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України - залишено без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 березня 2017 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про зобов`язання Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України надати достовірну, повну та точну інформацію на запит на отримання публічної інформації від 28 жовтня 2015 року згідно з Законом України «Про доступ до публічної інформації» скасовано та прийнято в цій частині нове рішення. Адміністративний позов задоволено частково. Зобов`язано Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України вирішити питання про надання достовірної, повної та точної інформації на запит позивача. В іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

10 серпня 2017 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист № 826/25369/15, який пред`явлено для примусового виконання до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

05 березня 2018 року старшим державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві на підставі заяви стягувача - ОСОБА_1 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55926913 з примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2017 року № 826/25369/15.

Не погодившись з прийнятою державним виконавцем постановою Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України звернулось з відповідним позовом до суду.

Однак, 03 серпня 2018 року до Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України надійшло дві постанови старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби місто Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 30 липня 2018 року в межах виконавчого провадження № 55926913 про накладення на боржника - Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України штраф на користь держави у розмірі 5 100,00 гривень та у розмірі 10 200,00 гривень.

Позивач вважає дії виконавця в частині винесення постанов про накладення штрафів одночасно на суму 5 100,00 гривень та на суму 10 200,00 гривень незаконними та прийняті постанови протиправними і такими, що підлягають скасуванню.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З Положення про Київське квартирно-експлуатаційне управління (ідентифікаційний код 22991617), яке затверджено наказом тимчасово виконуючого обов`язки начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних сил України від 24 вересня 2013 року № 139 вбачається, що повна назва установи Києве квартирно-експлуатаційне управління (далі - Київське КЕУ) є державною установою, яка створена Міністерством оборони України з метою здійснення квартирно-експлуатаційного забезпечення військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій, дислокованих у межах її відповідальності.

Київське квартирно-експлуатаційне управління є юридичною особою і підпорядковане Головному квартирно-експлуатаційному управлінню Збройних Сил України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

1-1) судові накази;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку (частина третя статті 4 Закону).

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок.

Частиною першою статті 5 Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Реєстрація боржника в Єдиному реєстрі боржників не звільняє його від виконання рішення (частини перша та друга статті 9 Закону).

Згідно зі статтею 10 Закону заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Обов`язки та права виконавців, обов`язковість вимог виконавців визначено статтею 18 Закону.

Відповідно до статті 26 Закону Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;

5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

До заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Під час пред`явлення виконавчого документа до виконання подаються:

1) у разі виконання рішення про конфіскацію майна у кримінальному провадженні - копії опису майна і відповідного судового рішення. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опис майна не проводився;

2) у разі виконання рішення про конфіскацію майна згідно з постановою суду - копія протоколу вилучення майна, що підлягає конфіскації, або довідка про відсутність такого майна.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

За рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному

Відповідно до статті 28 Закону копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Документи виконавчого провадження державним органам, органам місцевого самоврядування, банкам, іншим фінансовим установам, підприємствам, установам, організаціям, посадовим чи службовим особам можуть надсилатися у формі електронних документів.

За умови авансування стягувачем у порядку, передбаченому цим Законом, витрат виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися його учасникам рекомендованими листами.

У разі якщо у виконавчому документі зазначено адреси електронної пошти стягувача та/або боржника, документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та/або боржнику також електронною поштою.

На підставі письмової заяви учасника виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися адресатам каналами факсимільного зв`язку, електронною поштою або з використанням інших засобів зв`язку.

Документи виконавчого провадження, надіслані каналами факсимільного зв`язку, електронною поштою або з використанням інших засобів зв`язку, вважаються врученими, за наявності належного підтвердження їх одержання адресатами.

Виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам, іншим учасникам виконавчого провадження, також адміністрації підприємства, установи, організації, фізичній особі - підприємцю під розписку.

Згідно зі статтею 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону).

Відповідно до частини п`ятої статті 74 Закону, рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 75 Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Окрім того, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та з метою приведення нормативно-правових актів у відповідність до вимог чинного законодавства наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція).

Пунктом 1 Інструкції передбачено, що ця Інструкція розроблена відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України від 02 червня 2016 року "Про виконавче провадження", інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконання рішень немайнового характеру регулюється розділом IX Інструкції.

Так, відповідно до пункту 1 розділу IX Інструкції виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження».

У разі невиконання боржником рішення у встановлений виконавцем строк на боржника накладається штраф відповідно до статті 75 Закону та застосовуються інші заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» (пункт 2 розділу IX Інструкції).

Судом встановлено, що на виконанні у Солом`янському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебуває виконавчий лист № 826/25369/15 Окружного адміністративного суду міста Києва 10 серпня 2017 року.

05 березня 2018 року старшим державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві на підставі заяви стягувача - ОСОБА_1 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55926913 з примусового виконання вказаного виконавчого листа та встановлено строк для виконання судового рішення боржником.

Так, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів.

Однак, Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України не погодившись з винесеною старшим державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві постановою, оскаржив її до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Разом з тим, старшим державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, зважаючи на невиконання боржником рішення суду, 30 липня 2018 року винесено постанову про накладення на боржника штрафу на користь держави за невиконання рішення суду на суму 5 100,00 гривень та зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду (а.с. - 13).

Цього ж дня, старшим державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову, відповідно до якої. за повторне невиконання рішення суду накладено на боржника Київське квартирно-експлуатаційне Управління Міністерства оборони України штрафу на користь держави у розмірі 10 200,00 гривень та зобов`язано боржника протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду (а.с. - 15).

Вказані постанови позивачем отримано 03 серпня 2018 року (а.с. - 12, 14).

Судом також встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2018 року позовні вимоги Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби місто Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 05 березня 2018 року про відкриття виконавчого провадження № 55926913 (а.с. - 45-53).

Однак, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2018 року скасовано. У задоволенні адміністративного позову Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби місто Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання дій неправомірними та визнання постанови недійсною - відмовлено.

З аналізу наведеного судом встановлено, що позивач був обізнаний про наявність постанови про відкриття виконавчого провадження від 05 березня 2018 року № 55926913 та необхідністю її виконання у визначені в постанові строки, про що свідчать його дії, спрямовані на оскарження вказаної постанови в судовому порядку. Однак, наявність судового провадження не звільняє позивача від обов`язку своєчасного виконання постанови про відкриття виконавчого провадження.

Проте, жодних доказів на підтвердження обставин виконання винесеної постанови позивачем до суду надано не було.

Зважаючи на те, що боржником рішення без поважних причин у визначений строк не було виконано, з урахуванням вимог статті 63 Закону, старшим державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби місто Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві 30 липня 2018 року було винесено постанову про накладення на боржника штрафу на користь держави у розмірі 5 100,00 гривень.

Із урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про правомірність дій відповідача в частині винесення вказаної постанови, що свідчить про її законність та обґрунтованість, а тому підстави для визнання дій виконавця незаконними та визнання протиправною і скасування постанови від 30 липня 2018 року про накладення штрафу у розмірі 5 100,00 гривень відсутні та вимоги в даній частині не підлягають задоволенню.

Незгода позивача з винесеною постановою не свідчить про її протиправність та/або вчинення такої дії некомпетентним суб`єктом владних повноважень.

Разом з тим, в частині визнання незаконною та скасування постанови старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби місто Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 30 липня 2018 року, відповідно до якої за повторне невиконання рішення суду накладено на боржника штрафу на користь держави у розмірі 10 200,00 гривень, судом встановлено, що відповідачем не дотримано десятиденного строку, визначеного частиною другою статті 63 Закону, наданого боржнику для виконання рішення суду.

Жодних доказів на підтвердження обставин перевірки відповідачем виконання рішення суду боржником матеріали справи не містять.

Таким чином, виходячи з частини третьої статті 63 Закону, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог, зважаючи на недотримання посадовою особою відповідача процедури винесення відповідної постанови.

Разом з тим, підстави для визнання незаконними дій старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві в частині винесення постанови від 30 липня 2018 року про накладення на боржника штрафу на користь держави у розмірі 10 200,00 гривень, на думку суду, відсутні, зважаючи на те, що такі дії виконавцем вчинялись виключно в межах реалізації повноважень щодо прийняття оскаржуваного акту, а тому правове значення для позивача в частині можливості порушення його права має тільки сам оскаржуваний акт, який судом вже визнається протиправним.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Однак відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, обов`язку щодо доказування правомірності прийнятого рішення не було виконано, встановлені судом обставини не спростовано, доказів протилежного під час судового розгляду не надано.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до частини п`ятої зазначеної статті, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Беручи до уваги вищевикладене, виходячи з предмету адміністративного позову та встановлених обставин під час розгляду справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною другою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Зважаючи на те, що позивачем, як суб`єктом владних повноважень, понесено судові витрати лише у вигляді судового збору, підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 19, 72-77, 90, 139, 143, 243-246, 255, 257-262 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити частково адміністративний позов Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України (03186, місто Київ, проспект Повітрофлотський, 30, ) до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (01001, місто Київ, проспект Повітрофлотський, 76-А, ) про визнання протиправними дій, визнання недійсними постанов.

Визнати недійсною Постанову старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 30 липня 2018 року про накладення штрафу на суму 10 200,00 гривень (ВП № 55926913).

Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

Підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда