Справа № 400/3307/18
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/3307/18
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів Єщенка О.В.,Коваля М.П.

розглянув у порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Миколаївської митниці Державної фіскальної служби на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» до Миколаївської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасувати рішення і картки відмови в прийнятті митної декларації чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України,

У С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним вище адміністративним позовом та посилаючись на те, що відповідач приймаючи оскаржувані рішення не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих Товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» (надалі Товариство) документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення Миколаївської митниці Державної фіскальної служби (надалі Митниця) про коригування митної вартості товарів від 11 грудня 2018 № UA504010/2018/000002/1 та картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 11 грудня 2018 № UA504010/2018/00053.

За наслідками розгляду адміністративного позову Миколаївським окружним адміністративним судом 27 лютого 2019 ухвалено рішення про задоволення адміністративного позову у повному обсязі.

Приймаючи означене рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач надав митниці всі документи, які були у нього в наявності. Розбіжностей у документах, наданих позивачем для митного оформлення, щодо вартості товарів немає. Розмір цін за одиницю товару до контракту відповідає розміру цін у інвойсах. Надані позивачем документи також не містять ознак підробки, тому правових підстав для коригування митної вартості у відповідача немає.

В апеляційній скарзі Митниця, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач послався на те, що: подані Товариством документи не містили всіх даних щодо числових значень складових митної вартості товарів; - не зважаючи на те, що продавцем порушено термін поставки товару, позивачем не надано доказів стосовно здійснення оплати та сплати штрафу за несвоєчасну оплату товару.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення та просить його залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та зважаючи на з`ясовані обставини, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з`ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Статтею 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами 1, 2, 3 ст. 53 Митного кодексу України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Статтею 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 6 ст. 54 Митного кодексу України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів.

Згідно до статті 55 М К України: «Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів».

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

З матеріалів справи убачається, що Товариством укладено зовнішньоекономічний контракт № 17-047 від 30 січня 2017 з фірмою «MARKERT ITALIA S.r.i.», згідно до якого, з урахуванням Додатків № 7 та № 8 (Специфікації № 7,8) від 03 серпня 2018 та 15 листопада 2018, здійснювалась поставка товару - мембрана гумова.

Відповідно до п. п. 1.1, 4.1 Контракту, «MARKERT ITALIA S.r.i.» взяв на себе зобов`язання виготовити та поставити товар на умовах DAP TOB МГЗ м. Миколаїв згідно з ІНКОТЕРМС-2010. Пунктом 1.1. Контракту Сторони визначили, що ціна на товар вказується в специфікаціях. Зокрема, специфікацією № 7 від 03 серпня 2018 вартість товару (у кількості 70 штук) визначена по 602Євро 30 центів за 1шт.

13 листопада 2018 від «MARKERT ITALIA S.r.i.» до покупця надійшла пропозиція щодо поставки додатково 14 штук товару зі знижкою на 5%, оскільки цей товар вироблений понад замовлену кількість через технологічні особливості процесу виробництва. Товариство погодилось з пропозицією і сторони 15 листопада 2018 підписали специфікацію № 8, в якій вартість товару визначена за ціною 563 Євро 15 центів за 1шт.

07 грудня 2018 Товариством, для митного оформлення, надана Митниці електронна митна декларація де митна вартість товару заявлена за основним методом оцінки - за ціною контракту щодо товарів які імпортуються.

Для підтвердження митної вартості кожної з вказаних партій товару позивачем надано: контракт, специфікацію, інвойс, автотранспортну накладну, сертифікати якості, сертифікати походження товару, копію митної декларації країни відправлення.

За результатами обробки електронного документа відповідач 11 грудня 2018 склав протокол де повідомив, що подані документи не містять всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості (відсутня інформація щодо витрат на страхування оцінюваного товару). Відповідно до ч.3 ст. 53 МК України для підтвердження митної вартості оцінюваного товару та її складових частин необхідно надати додаткові документи: 1) бухгалтерську документацію: щодо оплати складових митної вартості (страхування), страховий поліс; 2) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; 3) договір із третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 4) документи зазначені у гр. 44 митної декларації.

Позивач листом від 11 грудня 2018 надав митниці додатково копію митної декларації країни відправлення, лист продавця від 13 листопада 2018 щодо надання знижки. Митницю повідомлено, що товар за контрактом не страхувався, а тому надати страховий поліс немає можливості, інших договорів із третіми особами не укладались, тому що Товариство є кінцевим споживачем продукту, платіжний документ не може бути наданий, оскільки згідно з договором оплата проводиться з відстрочкою у 30-денний термін з моменту поставки.

За результатами контролю правильності визначення митної вартості вищевказаної партії товару Митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів, яким визначено митну вартість задекларованого позивачем товару не за одиницею виміру штуки, як зазначено в контракті, а за одиницею виміру кілограми (51 Євро 585 Євро центів за кілограм).

В рішенні відповідача від 11 грудня 2018 зазначено: «Метод за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операцій) не застосовується у зв`язку з тим, що подані документи не містять всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості (страхування); декларантом не надано документальне обґрунтування формування ціни з урахуванням її числових значень; декларантом не надано у повному обсязі витребувані митним органом додаткові документи для підтвердження митної вартості…» Митну вартість товару, що імпортується, скориговано із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості - за резервним методом, зокрема, за ціною товару ввезеного на митну територію України згідно з митною декларацією від 21 листопада 2018 № UA504010/2018/002960.

З метою розмитнення вищезазначеного товару, Товариством подано нову митну декларацію, у якій ціна ввезеного товару визначена відповідно до прийнятого відповідачем рішення про визначення митної вартості та сплачено усі обов`язкові платежі, на підставі яких відповідачем здійснено митне оформлення товару та товар випущено у вільний обіг.

Аналіз наведених обставини та зацитованих вище норм Закону, дають суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що Митниця, без сумнівів, має право приймати рішення про коригування митної вартості товару, імпортованого Товариством, однак, ці повноваження вона, як суб`єкт владних повноважень, може здійснюватись виключно у випадку наявності обставин, передбачених ч.6 ст. 54 або ч.ч. 1, 2 МК України. Рішення ж Митниці, яке розглядається судом, не містить посилань на порушення або обставини передбачені вище зазначеними нормами Закону. В рішенні не вказано ні про невірно проведений позивачем розрахунок митної вартості ні про невідповідність умов для застосування основного методу визначення митної вартості умовам, передбаченим ст. 58 МК України (тобто наявність обставин, зазначених у ч.1, 2 ст. 58МК України), ні про надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої Товариством митної вартості.

Єдиною підставою для прийняття 11 грудня 2018 рішення № UA504010/2018/000002/1 та картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 11 грудня 2018 № UA504010/2018/00053, стало твердження Митниці про неподання декларантом документів згідно до переліку визначеного Митницею та відповідно до умов, зазначених у ч.2 ст. 53 МК України або відсутність у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числове значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, відповідачем не враховано та не взято до уваги, що позивач надав всі наявні у нього, передбачені ч.2 ст. 53 МК України документи, які базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що підлягають обчисленню та не мають ознак, передбачених ч.3 ст. 53 МК України, а саме, не містять розбіжностей; у них відсутні ознаки підробки; вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що підлягає сплаті за ці товари. З наданих декларантом Митниці документів чітко вбачаються дані стосовно: кількості товару, вартості за одиницю кількості товару та загальної вартості товару, що цілком дозволяло відповідачу здійснити перевірку розрахунку митної вартості імпортованого товару, здійсненого декларантом та упевнитись у його правильності.

Саме по собі ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відмова Митного органу мотивована також ненаданням договору із третіми особами, пов`язаного з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається.

Однак ч.3 ст.53 МК України приписує декларанту обов`язок надати на вимогу митниці додаткові документи (серед яких і договір із третіми особами) лише за їх наявності у декларанта.

Оскільки Товариство не укладало договори з третіми особами, які були б пов`язані з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається, позивач є кінцевим споживачем, то він відповідно і не міг надати такі договори Митниці.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що на кожну письмову вимогу Відповідача, Позивач листами надав до Митного органу додатково витребувані документи, а також інформацію щодо страхування оцінюваного товару.

Зокрема, щодо надання банківських документів надані пояснення щодо їх відсутності у зв`язку з тим, що згідно з умовами договору (п. 3.2.) оплата здійснюється у 30-денний термін з моменту поставки. Товар був поставлений 11 грудня 2018, відповідно строк оплати 11 січня 2019.

Митниці роз`яснено, що згідно умов контракту товар, що є предметом контракту, не страхувався. Враховуючи, що згідно базису поставки DAP (Інкотермс 2010) жодна із сторін зовнішньоекономічної операції (МГЗ та ТОВ «Лідер») не мають зобов`язань з обов`язкового страхування, ТОВ «МГЗ» та ТОВ «Лідер» страхування не проводили.

Таким чином, якщо товар фактично не страхувався, про що декларантом надана письмова інформація, то твердження про відсутність інформації щодо страхування оцінюваного товару, за таких умов, є безпідставним.

За офіційними правилами тлумачення торгівельних правил ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року термін DAP «поставка в місце призначення» означає, що продавець здійснює поставку покупцю у вказане місце призна чення та за власний рахунок поніс всі витрати щодо доставки товару до узгодженого місця.

Умови поставки DAP покладають на продавця обов`язок нести всі витрати і ризики, пов`язані з тран спортуванням товару до місця призначення, зобов`язання щодо страхування товару відсутні.

Таким чином, відповідно до умов DAP Інкотермс-2010 страхування товару здійснюється за власним бажанням. При цьому страхування може бути здійснено продавцем, покупцем, ними двома, або зовсім не здійс нюватись. Отже, термін DAP передбачає можливість, а не обов`язок страхування товару. Цей же термін означає, що витрати по доставці товару включаються до його ціни. Тобто, якщо страхування не здійснювалось, то вимоги щодо надання неіснуючих документів є необґрунтованими.

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну, відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1). основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2). другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогіч них) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише уразі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм МК України.

Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), закріплено в ст. 58 МК України.

Позивач надавав Відповідачу: зовнішньоекономічний Контракт та Специфікації до нього; інвойс; згідно з якими, визначена загальна вартість товару за Контрактом - 50 045.1ОЄєро і будь-яких розбіжностей ці документи не містять.

Отже заявлена Товариством митна вартість товару відповідає ціні господарської операції.

Таким чином, Позивачем надано Відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, які чітко підтверджували ціну товару, що підлягала сплаті Покупцем на користь Продавця, тобто підтверджували митну вартість товару за ціною договору згідно з вимогами ч. ч. 4, 5 ст. 58 МК України.

Однак Митниця не обґрунтувала своє рішення щодо неможливості застосування основного методу визначення митної вартості - за ціною договору. Тому, виходячи з привила, встановленого ч.3 ст.57 МК України, застосування Відповідачем другорядного методу (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) визначення митної вартості товару є протиправним.

Зважаючи на все вище викладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що під час розгляду справи судом правильно застосовані норми матеріального і процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана їм правова оцінка.

Рішення суду першої інстанції викладено достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки базуються на невірному трактуванні Митнецею фактичних обставин норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не убачається.

Керуючись: ст. ст. 293, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Миколаївської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» до Миколаївської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасувати рішення і картки відмови в прийнятті митної декларації чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України без змін.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 25 червня 2019.

Суддя-доповідач:

Судді: