Справа № 1.380.2019.000154
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 рокуЛьвів№857/5119/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання: Гнатик А.З.

за участю представників відповідачів Гнідця Н.Я., Филипця Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року у справі №1.380.2019.000154 (головуючий суддя Гулик А.Г. проголошене о 13:55 год. у м. Львові повний текст складений 09.04.2019р.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області, Управління Укртрансбезпеки у Львівській області про визнання протиправними дій і бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, відшкодування матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області, Управління Укртрансбезпеки у Львівській області про визнання протиправними дій і бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, відшкодування матеріальної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у зв`язку із відмовою касиром автостанції м. Радехів у продажу позивачу як інваліду другої групи пільгового квитка до відповідача-1 направлено скаргу від 08.10.2018 щодо порушення прав ОСОБА_1 Листом від 16.10.2018 за № 7-1-13/8657 відповідач-1 направив скаргу ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації та листом від 16.10.2018 за №7-1-13/8645 - до Управління Укртрансбезпеки у Львівській області, оскільки, на думку відповідача, питання, зазначені у скарзі, не відносяться до компетенції відповідача-1. В подальшому, листом від 30.10.2018 за №07-8491 Департамент соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації повернув скаргу до відповідача-1, а також направив копію скарги до відповідача-2. Проте, станом на 02.01.2019 жодної відповіді від відповідачів позивач не отримав. Зазначає, що всупереч вимогам ст.ст. 15,19, 20 Закону України «Про звернення громадян» відповідачами не розглянуто скаргу ОСОБА_1 , у встановлений законом термін, не надано відповіді по суті скарги, не прийнято рішення за наслідками розгляду скарги, не вжито заходів для припинення неправомірних дій, не усунено причин та умов, які сприяли порушенням, не забезпечено поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень, не вжито заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, які завдано позивачу в результаті ущемлення його прав, не вирішено питання про відповідальність осіб, з вини яких допущене порушення. Крім того, всупереч вимогам ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» відповідачем-1 безпідставно передано розгляд скарги Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації, оскільки контроль за діяльністю автостанцій при продажу квитків, а також притягненні до відповідальності за безпідставну відмову у продажі пільгового квитка відноситься до повноважень відповідачів. Також вважає, що протиправними діями та бездіяльністю відповідачів позивачу завдано матеріальної шкоди, яка полягає у тому, що ОСОБА_1 довелось сплачувати за проїзд у автобусі повну вартість, хоча він мав право на пільгову знижку у розмірі 50%. Сума матеріальної шкоди становить 28 грн 93 коп.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність управління Укртрансбезпеки у Львівській області щодо ненадання відповіді на скаргу ОСОБА_1 від 08.10.2018. Зобов`язано управління Укртрансбезпеки у Львівській області надати ОСОБА_1 відповідь на скаргу від 08.10.2018 у порядку та спосіб, передбаченому чинним законодавством, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, тому підлягає скасуванню. Зокрема доводи апелянта зводяться до того, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення ля справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; висновки суду не відповідають обставинам справи та судом першої інстанціях невірно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Просить скасувати повністю рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 у справі №1.380.2019.000154 та ухвалити нове рішення із зміною мотивувальної та резолютивної частини рішення, а саме: виключити абзац 6 на сторінці 3 та абзац 9 на сторінці 5 рішення, оскільки наведені у них твердження ґрунтуються на припущеннях, а не на доказах; абзац 2 на сторінці 6 рішення викласти у такій редакції: «Згідно пп. 7), 12) п.4 Положення про Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в області, в місті Києві, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 12.04.2017 № 209 вирішення питань, що були предметом скарги, зокрема питання про притягнення до відповідальності посадових осіб автостанції за ст. 155 КУпАП відноситься до повноважень Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області; Абзац 9 на сторінці 6 рішення викласти у такій редакції: «Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.12.2018 у справі № 826/6434/18 Постанова Кабінету Міністрів України від 14.03.2018 №197 визнана недійсною»; виключити абзац 8 на сторінці 7 та абзаци 4, 5,6 на сторінці 8 рішення, оскільки наведені у них твердження не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, доказах та законодавстві України; виключити абзаци 2-6, 8 на сторінці 9 рішення, оскільки наведені твердження не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, доказах та нормах права; абзац 7 на сторінці 9 рішення викласти у такій редакції: «Бездіяльністю відповідачів позивачеві завдано матеріальної та моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню»; абзац 13 на сторінці 9 рішення викласти у такій редакції: «Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю».

Резолютивну частину рішення викласти у такій редакції; Керуючись ст.ст. 6,9,73-76,242, 244, 245 КАС України, суд вирішив позов задовольнити повністю. Визнати протиправною бездіяльність головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області та Управління Укртрансбезпеки у Львівській області щодо ненадання відповіді по суті на скаргу, неприйняття рішення за наслідками розгляду скарги, не вжитті заходів для припинення неправомірних дій, не усуненні причин та умов, які сприяли порушенню, не забезпеченню поновлення порушених прав, реальному виконанню прийнятих у зв`язку із скаргою рішень, на вжиттю заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, які було завдано позивачу в результаті ущемлення його прав, не вирішенні питання про відповідальність осіб, з вини яких допущено порушення. Визнати протиправними дії головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області щодо безпідставної передачі розгляду скарги Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації. Зобов`язати відповідачів вчинити передбачені законодавством дії в зв`язку із порушенням прав позивача. Стягнути з відповідачів солідарно 158,66грн завданої позивачу матеріальної шкоди та 152 926грн.90коп. моральної шкоди.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представники Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області, Управління Укртрансбезпеки у Львівській області проти апеляційної скарги заперечили, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Позивач в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 08.10.2018 звернувся до ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області з скаргою, в якій просив притягнути до відповідальності посадових осіб автостанції у м. Радехів в зв`язку із порушенням права ОСОБА_1 на придбання пільгового квитка. Крім того, з метою звернення до суду просив повідомити юридичну адресу підприємства, яке здійснило продаж квитка 02.10.2018 на автостанції м. Радехів та прізвище, ім`я, по-батькові касира, яка відмовила ОСОБА_1 у продати пільговий квиток. Крім того, просив вжити заходів для припинення функціонування автостанції у м. Радехові, оскільки вона не відповідає вимогам статей 1, 28, 32, 36 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Скарга позивача отримана ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області 09.10.2018 та зареєстрована за вхідним № Р-1273.

Посилаючись на те, що відповіді на зазначену скаргу по суті не отримано, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково з тих підстав, що управлінням Укртрансбезпеки у Львівській області допущена протиправна бездіяльність щодо ненадання відповіді на скаргу ОСОБА_1 від 08.10.2018р., а тому для захисту його прав та законних інтересів необхідно зобов`язати управління Укртрансбезпеки у Львівській області надати ОСОБА_1 відповідь на скаргу від 08.10.2018 р. у порядку та спосіб, передбаченому чинним законодавством з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції в частині часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Зокрема, скаргою є звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Частиною ч. 1 ст. 18 вказаного Закону передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

За правилами ст.18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Термін розгляду звернень громадян визначено статтею 20 Закону України «Про звернення громадян».

Так, відповідно до зазначеної норми права звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого вказаною статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Як передбачено ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень, серед іншого, зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

Суд встановив, що на адресу ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області 09.10.2018 надійшло звернення ОСОБА_2 щодо відмови касиром автостанції у м. Радехів у продажі пільгового квитка на автобус за маршрутом Радехів-Львів.

Листами від 16.10.2018 №7-1-13/8657 та №7-1-13/8645 ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області повідомив ОСОБА_1 про те, що питання, зазначені у скарзі, не відносяться до його компетенції, а тому скаргу відповідно вимог ст.ст. 5,7 Закону України «Про звернення громадян», надіслано для розгляду та вжиття заходів згідно з наданими повноваженнями департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації та начальнику управління Укртрансбезпеки у Львівській області.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про автомобільний транспорт» забезпечення організації пасажирських перевезень на міжміських і приміських автобусних маршрутах загального користування, що виходять за межі території області (міжобласні маршрути), покладається на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

Відповідно до п. 1 Положення про Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в області, в місті Києві, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 12.04.2017 № 209, Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в області, в місті Києві є територіальним органом Держпродспоживслужби та їй підпорядковане. Головному управлінню підпорядковуються установи та організації, що належать до сфери управління Держпродспоживслужби та розташовані на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Пунктом 5 Положення передбачено, що Головне управління з метою організації своєї діяльності здійснює розгляд звернень громадян з питань, що належать до його компетенції.

Відповідно до п. 7 Положення Головне управління під час виконання покладених на нього завдань на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці взаємодіє з місцевими державними адміністраціями та органами місцевого самоврядування, а також підприємствами, установами, організаціями.

Наказом Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 27.04.2018 №366, затвердженого Положення про Головне управління Держпродспоживслужби у Львівській області.

Згідно п. 3 Положення завданням Головного управління є реалізація повноважень Держпродспоживслужби на території Львівської області.

Таким чином, судом встановлено, що до компетенції ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області не входять питання, викладені у скарзі позивача від 08.10.2018.

Враховуючи наведене, оскільки питання викладені у скарзі не входили до компетенції ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області та з метою вирішення по суті скарги позивача, керуючись ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» відповідач-1 правомірно направив скаргу позивача на розгляд Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації та начальнику управління Укртрансбезпеки у Львівській області, про що повідомлено ОСОБА_1

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області щодо ненадання відповіді по суті на скаргу, не прийняття рішення за наслідками розгляду скарги, не вжиття заходів для припинення неправомірних дій, не усунення причин та умов, які сприяли порушенню, не забезпечення поновлення порушених прав, реального виконання, прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень, не вжиття заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, яких завдано ОСОБА_1 в результаті ущемлення прав, не вирішення питання про відповідальність осіб, з вини яких допущено порушення; зобов`язання Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області вчинити, передбачені законодавством дії, у зв`язку із порушенням прав ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

В подальшому департамент соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації листом від 30.10.2018 №07-8491 скерував за належністю до департаменту дорожнього господарства транспорту та зв`язку, управління Укртрансбезпеки у Львівській області звернення ОСОБА_1 щодо відмови касиром автостанції у м. Радехів у придбані пільгового квитка інваліду 2-ї групи загального захворювання.

Відповідно до Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103, на Укртрансбезпеку покладено завдання щодо здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Згідно з пунктом 8 Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Судом встановлено, працівниками управління Укртрансбезпеки у Львівській області відповідно з вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» та постанови Кабінету Міністрів України від 09.11.2006 №1567 «Про затвердження порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті» проведено перевірку фактів, наведених скарзі від 08.10.2018.

Листами від 14.06.2018 №122/2, №123/2 ПрАТ «Радехівське автотранспортне підприємство 14629» повідомлено директору ТОВ «Гал-Всесвіт» та управителя АС м. Радехів відповідно, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14.03.2018 №197 «Деякі питання надання пільг у готівковій формі з оплати проїзду усіма видами транспорту загального користування на міських, приміських та міжміських маршрутах» та розпорядження Львівської обласної державної адміністрації від 27.04.2018 №367/0/5-18 «Про затвердження розміру щомісячно готівкової виплати для оплати проїзду на 2108 рік», з 15.06.2018 припиняється перевезення всіх пільгових категорій населення на міжміських та приміських маршрутах загального користування, які обслуговує ПрАТ «Радехівське автотранспортне підприємство 14629». Розуміючи суспільну необхідність, підприємство продовжуватиме надавати безкоштовний проїзд на міжміських маршрутах загального користування для: учасників бойових дій (учасників АТО), бійців-добровольців АТО, осіб з інвалідністю внаслідок війни, членів сімей загиблих учасників АТО, осіб з інвалідністю 1-ої групи по зору та супроводжуючій особі.

Перевіркою встановлено факт порушення водієм перевізника ПрАТ «Радехівське АТП-14629» ст. 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» - безпідставна відмова від пільгового перевезення, про що складено відповідний акт.

За наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 від 08.10.2018 управління Укртрансбезпеки у Львівській області від 20.11.2018 №11113/05-28/18 підготувало лист, в якому вказало, що у відповідності до вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» та постанови Кабінету Міністрів України від 09.11.2006 №1567 «Про затвердження порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті» працівниками Управління проведено перевірку фактів, наведених у зверненні. Перевіркою встановлено факт порушення водієм перевізника ПрАТ «Радехівське АТП-14629» ст. 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» - безпідставна відмова від пільгового перевезення, про що складено відповідний акт. За результатами розгляду вказаного акту, до підприємства-перевізника буде застосовано адміністративно-господарський штраф.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що управління Укртрансбезпеки у Львівській області не розглянуло викладені у зверненні питання та не надав відповіді на них, а саме: чи притягнуто до відповідальності посадових осіб автостанції у м. Радехів в зв`язку із порушенням права ОСОБА_1 на придбання пільгового квитка; не повідомлено юридичну адресу підприємства, яке здійснило продаж квитка 02.10.2018 на автостанції м. Радехів та прізвище, ім`я, по-батькові касира, яка відмовила ОСОБА_1 продати пільговий квиток; щодо вжиття заходів для припинення функціонування автостанції у м. Радехові, оскільки вона не відповідає вимогам статей 1, 28, 32, 36 Закону України «Про автомобільний транспорт».

З аналізу змісту відповіді суд дійшов висновку, що розгляд скарги позивача носить виключно формальний характер, оскільки лист відповідача від 20.11.2018 №11113/05-28/18 не ґрунтується на ретельному дослідженні обставин і питань, які порушує заявник у своїй скарзі, не містить відповідей з належним обґрунтуванням на всі поставлені у скарзі питання.

Також надані управлінням Укртрансбезпеки у Львівській області копії листа від 20.11.2018 №11113/05-28/18 та журналу реєстрації вихідної кореспонденції не є належними доказами надіслання ОСОБА_1 відповіді на його скаргу. Журнал реєстрації вихідної кореспонденції підтверджує лише факт реєстрації вихідної кореспонденції та не є належним доказом скерування відповіді на скаргу адресату, водночас управління Укртрансбезпеки у Львівській області не надав суду належних та достатніх доказів надіслання кореспонденції через оператора поштового зв`язку.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що управлінням Укртрансбезпеки у Львівській області допущена протиправна бездіяльність щодо ненадання відповіді на скаргу ОСОБА_1 від 08.10.2018, а тому для захисту його прав та законних інтересів, необхідно зобов`язати управління Укртрансбезпеки у Львівській області надати ОСОБА_1 відповідь на скаргу від 08.10.2018 у порядку та спосіб, передбаченому чинним законодавством, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, застосовані судом способи захисту порушеного права шляхом визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання управління Укртрансбезпеки у Львівській області розглянути скаргу позивача в повній мірі захищають порушені права останнього та охоплюють позовні вимоги до управління Укртрансбезпеки у Львівській області щодо не прийняття рішення за наслідками розгляду скарги, не вжиття заходів для припинення неправомірних дій, не усунення причин та умов, які сприяли порушенню, не забезпеченню поновлення порушених прав, реальному виконанню прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень, не вжиття заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, які завдано ОСОБА_1 в результаті ущемлення прав, не вирішення питання про відповідальність осіб, з вини яких допущено порушення, а тому такі вимоги не потребують додаткового визнання судом.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області, які полягають у безпідставній передачі розгляду скарги департаменту соціального захисту населення Львівської державної обласної адміністрації, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Положення про департамент соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації основними його завданнями департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації, зокрема, є: захист прав та реалізації соціальних гарантій, визначених законодавством України для окремих категорій населення, у тому числі ветеранів війни та праці, жертв політичних репресій та нацистських переслідувань, громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зазначений департамент відповідно до визначених повноважень виконує, зокрема, такі функції: організовує виконання Конституції і законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, наказів Мінсоцполітики та здійснює контроль за їх реалізацією; забезпечує у межах своїх повноважень захист прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб; здійснює державний контроль за дотриманням підприємствами, установами та організаціями правил, норм, стандартів у межах визначених повноважень; розглядає в установленому законодавством порядку звернення громадян.

Отже, з урахуванням завдань та функції департаменту соціального захисту населення Львівської державної обласної адміністрації, а також те, що позивачу встановлена 2-га група інвалідності, Головне управління Держпродспоживслужби у Львівській області з метою найбільш повного та компетентного розгляду скарги, правомірно надіслало копію такої для розгляду у відповідний департамент, тому відповідно в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області, які полягають у безпідставній передачі розгляду скарги департаменту соціального захисту населення Львівської державної обласної адміністрації, необхідно відмовити.

Щодо матеріальної та моральної шкоди.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

З пункту 5 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 вбачається, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Отже, обов`язок доказування спричиненої матеріальної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

Таким чином, для вирішення питання про відшкодування матеріальної шкоди необхідно встановити факт заподіяння шкоди; неправомірність дій (бездіяльності); причинний зв`язок між шкодою та неправомірними діями (бездіяльності); наявність вини. Відсутність хоча б одного з вказаних елементів є підставою для відмови у відшкодування такої шкоди.

При цьому, як зазначається позивачем у позовні заяві, матеріальна шкода, полягає у тому, що йому довелось сплачувати за проїзд в автобусі повну вартість квитка. Сума матеріальної шкоди становить 28, 93 грн.

Суд вважає, що позивач не обґрунтував наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправною бездіяльністю відповідача-2, відповідно до якої заподіяно шкоду. Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому шкоди, надати належні докази того, що саме бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Сам по собі факт ненадання повної відповіді на звернення не спричиняє заподіяння матеріальної шкоди.

Враховуючи те, що позивач не надав належних та достатніх доказів заподіяння відповідачем-2 йому матеріальної шкоди, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що підстави для задоволення позову у цій частині відсутні.

Крім цього, апеляційний суд зазначає наступне.

Як слідує з матеріалів справи, 09.02.2019р. на адресу Львівського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача про зміну позовних вимог, відповідно до якої позивач просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держпродсподивслужби у Львівській області та Управління Укртансбезпеки у Львівській області щодо ненадання відповіді по суті на скаргу, неприйнятті рішення за наслідками розгляду скарги, невжитті заходів для припинення неправомірних дій, не усуненні причин та умов, які сприяли порушенню, незабезпеченню поновлення порушених прав, реальному виконання прийнятих у зв`язку із скаргою рішень, невжиттю заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, які було завдано позивачу в результаті ущемлення його прав, не вирішення питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення; визнання протиправними дій Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області щодо безпідставної передачі розгляду скарги Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації; зобов`язання відповідачів вчинити передбачені законодавством України дії в зв`язку із порушенням прав позивача; стягнути з відповідачів солідарно на користь ОСОБА_1 158,66 грн. завданої матеріальної шкоди та 152926 грн. 90 коп. моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КАС України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 7 ст. 47 КАС України, у разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у судовому рішенні.

Відповідно до ухвали суду від 04.02.2019р., вказану справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання у даній справі призначено на 20.02.2019 р.

Отже, заяву про зміну позовних вимог, позивачем подано у порядок та з дотриманням строків, визначених ч. 1 ст. 47 КАС України.

Крім цього, як слідує із заяви про зміну позовних вимог та долучених до неї додатків, позивачем виконано вимоги ч. 7 ст. 47 КАС України, а саме надіслано копії заяви відповідачам у справі, що підтверджується квитанціями Укрпошти від 09.02.2019р.

У мотивувальній частині оскарженого рішення суду вказано, що ухвалою від 01.04.2019р. суд відмовив у прийнятті до провадження заяви позивача про зміну позовних вимог від 09.02.2019р., проте матеріали справи такої ухвали не містять.

Таким чином, наведене свідчить, що позовні вимоги позивача, викладені у заяві про зміну позовних вимог від 09.02.2019 р. судом не вирішені.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги, викладені позивачем у заяві про зміну позовних вимог від 09.02.2019р. підлягають частковому задоволенню, з урахуванням наведених вище висновків суду, в частині визнання протиправною бездіяльності управління Укртрансбезпеки у Львівській області щодо ненадання відповіді на скаргу ОСОБА_1 від 08.10.2018 р. та зобов`язання управління Укртрансбезпеки у Львівській області надати ОСОБА_1 відповідь на скаргу від 08.10.2018 р. у порядку та спосіб, передбаченому чинним законодавством з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно, з урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що позивач не обґрунтував наявність причинного зв`язку між матеріальною шкодою та протиправною бездіяльністю відповідачів, відповідно до якої заподіяно шкоду, тому вимога про стягнення солідарно з відповідачів матеріальної шкоди в сумі 158, 66 грн. задоволенню не підлягає.

Щодо моральної шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених ч. 2 цієї статті.

Питання практики застосування положень законодавства щодо відшкодування моральної шкоди висвітлено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з п. 4 якої позивач повинен зазначити у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

Пунктом 5 цієї Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Оскільки судом не встановлено причинного зв`язку між матеріальною шкодою та протиправною бездіяльністю відповідачів, відповідно до якої заподіяно шкоду, як наслідок, не підлягає задоволенню вимога про стягнення солідарно з відповідачів моральної шкоди в сумі 152926,90 грн.

Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову з наведених вище підстав.

Судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 317 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нова постанова про часткове задоволення позову з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року у справі №1.380.2019.000154 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління Укртрансбезпеки у Львівській області щодо ненадання відповіді на скаргу ОСОБА_1 від 08.10.2018р.

Зобов`язати управління Укртрансбезпеки у Львівській області надати ОСОБА_1 відповідь на скаргу від 08.10.2018р. у порядку та спосіб, передбаченому чинним законодавством, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
В. С. Затолочний
Повний текст постанови складено 24.06.2019р.