Справа № 640/18246/18
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2019-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 березня 2019 року №640/18246/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Спецсервіс" (місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Солом`янська, 3, оф. 918, ) до Головного управління ДФС у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ), про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення в частині ,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Спецсервіс" , (далі - позивач), до Головне управління ДФС у м. Києві, (також далі - відповідач, контролюючий орган), в якому позивач просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 22 серпня 2018 року № в частині:

- застосування штрафу у розмірі 20% за затримку реєстрації податкових накладних №14 від 24.02.2016; №13 від 19.02.2016; №12 від 18.02.2016 в сумі 50000,01 грн.;

- застосування штрафу у розмірі 10% за затримку реєстрації податкових накладних №7 від 11.03.2016; №1 від 01.03.2016; №2 від 02.03.2016 в сумі 79725,00 грн. (далі - оскаржуване рішення).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 листопада 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/18246/18 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що податкові накладні не приймалися відповідачем з необґрунтованих підстав, а тому позивач уклав новий договір про визнання електронних документів. Так, за наслідком затягування відповідачем реєстрації та переукладання вказаного договору з позивачем, останній не мав можливості в терміни встановлені чинними законодавством зареєструвати податкові накладні. Вважаючи дії відповідача протиправними, оскаржуване податкове повідомлення-рішення таким, що підлягає скасуванню, а свої права та законні інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Спецсервіс" (код 38674939) зареєстроване 04.04.2013р. року, номер запису про проведення державної реєстрації 1 024278, місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Солом`янська, 3, оф. 918, перебуває на обліку як платник податків в ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві з 05.04.2013р.

З 01 травня 2013 року ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Спецсервіс" зареєстровано платником податку на додану вартість (іпн. 82).

Як вбачається з матеріалів справи, 16.07.2015 року між позивачем та контролюючим органом укладено договір про визнання електронних документів №160720151, що підтверджується квитанцією №2.

Так, судом згідно з наданих позивачем квитанцій про реєстрацію податкових накладних встановлено, що з 04.03.2016 по 10.03.2016 позивачем надсилалися податкові накладні №14 від 24.02.2016 року; №13 від 19.02.2016 року; №12 від 18.02.2016 року; №1 від 01.03.2016 року, проте, згідно з квитанціями, вказані податкові накладні за лютий-березень 2016 року не прийняті. Причиною неприйняття є виявлення помилок: «Порушено вимоги Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв`язку, затвердженої наказом ДПА України від 10.04.2008 №233, а саме: - . Можливо, припинено дію Договору про визнання електронної звітності.»

Суд звертає увагу, що позивачем до матеріалів справи не було надано квитанцій про відмову в реєстрацію податкових накладних №7 від 11.03.2016 року та №2 від 02.03.2016 року.

18.03.2016 року позивач уклав з відповідачем новий договір про визнання електронних документів №180320163 від 18.03.2016 року, та відповідно до зворотної квитанції №1, контролюючий орган повідомив, що розірвано діючий договір, а новий договір прийнято до розгляду.

З 30.03.2016 по 31.03.2016 позивачем було надіслано до контролюючого органу податкові накладні №14 від 24.02.2016 року; №13 від 19.02.2016 року; №12 від 18.02.2016 року, №7 від 11.03.2016 року; №1 від 01.03.2016 року; №2 від 02.03.2016 року, які були прийняті та зареєстровані.

18.07.2018 року посадовими особами контролюючого органу проведено камеральну перевірку своєчасності реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в ЄРПН позивача за 2016-2017 роки, за результатами якої складено акт перевірки від 18.07.2018 року №13935/26-06-16/38674939.

За результатами перевірки встановлено порушення позивачем граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних за 2016-2017 роки.

22 серпня 2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві було прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.08.2018 року №, згідно з яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 139 136,31 грн.

03.09.2018 року позивач подав скаргу в порядку ст. 56 ПК України, однак рішенням ДФС України від 26.10.2018 року № 34941/6/99-99-11-03-01-25 у задоволенні скарги було відмовлено.

Спірні правовідносини регулюються ст.ст. 19, 55, Конституції України, Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі - ПК України), Порядком ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 року № 1246 (далі - Порядок №1246), у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В силу зазначених вище приписів позивач звернувся з позовом до суду для оскарження рішення органу державної влади, а саме: Головного управління ДФС у м. Києві.

Відповідно до підпункту 14.1.60 пункту 14.1 статті 14 ПК України Єдиний реєстр податкових накладних - це реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (абзац 1, 2 пункт 201.10 стаття 201 ПК України).

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п`ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання (абзац 10 пункт 201.10 стаття 201 ПК України).

В силу підпункту 120 1.1 пункту 120.1 статті 120 ПК України порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених статтею 201 цього Кодексу, тягнуть за собою накладення на платників податку на додану вартість, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

Позивачем не спростовується той факт, що податкові накладні №14 від 24.02.2016 року; №13 від 19.02.2016 року; №12 від 18.02.2016 року; №1 від 01.03.2016 року, №7 від 11.03.2016 року та №2 від 02.03.2016 року були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) 30-31 березня 2016 року, тобто з порушенням строку, передбаченого п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України.

Проте, на переконання позивача, порушення п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України сталось внаслідок протиправних дій податкового органу, оскільки податкова накладна була направлена для реєстрації з дотриманням граничного строку, а саме - податкова накладна №14 від 24.02.2016 року була направлена на реєстрацію 04.03.2018 року; податкова накладна №13 від 19.02.2016 року була направлена на реєстрацію 04.03.2018 року; податкова накладна №12 від 18.02.2016 року була направлена на реєстрацію 04.03.2018 року; податкова накладна №1 від 01.03.2016 року була направлена на реєстрацію 10.03.2018 року.

Вказаний факт підтверджується відповідними квитанціями про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в ЄРПН що містяться в матеріалах справи.

У зв`язку з відсутністю в матеріалах справи квитанцій про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в ЄРПН стосовно податкових накладних №7 від 11.03.2016 року та №2 від 02.03.2016 року суд не в змозі перевірити факт своєчасності надсилання даних податкових накладних для проведення їх реєстрації.

Як зазначалося вище, протягом терміну неприйняття податкової накладної діяв Договір № 160720151 від 16.07.2015р. про визнання електронних документів, що підтверджується квитанцією № 2. Повідомлення щодо припинення дії зазначеного договору ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Спецсервіс" не отримувало.

Інструкцією з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв`язку, затвердженою наказом ДПА України "Про подання електронної податкової звітності" від 10.04.2008 №233 визначено загальні принципи організації інформаційного обміну під час подання платниками податків податкової звітності до органів державної податкової служби України в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису. Ця Інструкція поширюється на Державну податкову адміністрацію України та її територіальні органи, платників податків, які за власним бажанням подають податкові документи в електронному вигляді. У додатку 1 до Інструкції №233 міститься примірний договір про визнання електронних документів, який укладається платником та контролюючим органом для врегулювання правовідносин з приводу визнання податкової звітності платника в електронному вигляді.

Згідно до вимог пункту 4 розділу 6 примірного договору орган ДПС має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни платником місця реєстрації.

Отже законодавчо обґрунтованими підставами для розірвання договору про визнання електронних документів органом ДПС в односторонньому порядку є:

- ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих;

- зміна ним місця реєстрації.

Аналогічні підстави розірвання прописані і у договорі від 16.07.2015 р. № 160720151 про визнання електронних документів, підписаним між ДПІ у Солом`янському районі та ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Спецсервіс". Так, згідно із п.п.1,3,5 розділу 6 цього договору він набирає чинності з моменту його підписання Сторонами. Договір діє до закінчення строку чинності посилених сертифікатів відкритих ключів. Якщо платник податків подає до органу ДПС нові посилені сертифікати ЕЦП, цей договір вважається пролонгованим до закінчення терміну чинності нових посилених сертифікатів ключів. Орган ДФС має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни платником місця реєстрації.

Однак, відповідачем не надано суду жодних доказів того, що платник податків не надав нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих та (або) змінив своє місце реєстрації. Натомість, чинним законодавством не визначено будь-яких інших підстав для розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів.

Договір про визнання електронної звітності є адміністративним договором у розумінні пункту 16 частини 1 статті 4 КАС України.

Адміністративний договір є договором в загальному розумінні, а тому на порядок укладання та розірвання такого договору розповсюджується дія норм Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), в тому числі щодо підстав його розірвання.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, враховуючи, що відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що свідчать про наявність законодавчо визначених підстав для розірвання договору в односторонньому порядку, власне як і доказів розірвання такого договору, суд приходить до висновку, що на момент подання податкових накладних №14 від 24.02.2016 року; №13 від 19.02.2016 року; №12 від 18.02.2016 року; №1 від 01.03.2016 року, такий договір був чинним, а відтак підстави для відмови у їх реєстрації були відсутні.

Крім того, 18.03.2016 року позивач уклав з відповідачем новий договір про визнання електронних документів №180320163 від 18.03.2016 року, та відповідно до зворотної квитанції №1, контролюючий орган повідомив, що розірвано діючий договір, а новий договір прийнято до розгляду.

Відтак, суд дійшов висновку, що на час подання позивачем податкової звітності до контролюючого органу, договір про визнання електронних документів від 16.10.2015 року був діючим, оскільки були відсутні підстави встановлені договором для одностороннього розірвання вказаного договору

З викладеного вбачається, що податкові накладні №14 від 24.02.2016 року; №13 від 19.02.2016 року; №12 від 18.02.2016 року; №1 від 01.03.2016 року були вчасно відправлені ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Спецсервіс" на реєстрацію, а порушення ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Спецсервіс" граничного строку реєстрації податкової накладної у ЄРПН сталося не з вини платника податків, а через дії контролюючого органу, який за відсутності законодавчо визначених підстав відмовив у прийнятті для реєстрації вказаної податкової накладної, що обумовило затримку її реєстрації.

У відзиві на позовну заяву відповідачем не були спростовані доводи позивача про наявність діючого Договору про визнання електронних документів № 160720151 від 16.07.2015, про вчасне направлення податкових накладних №14 від 24.02.2016 року; №13 від 19.02.2016 року; №12 від 18.02.2016 року; №1 від 01.03.2016 року на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних, про відповідність податкової накладної всім вимогам електронного документа і надання податкової накладної у форматі, доступному для її технічної обробки.

Таким чином, реєстрація податкових накладних №14 від 24.02.2016 року; №13 від 19.02.2016 року; №12 від 18.02.2016 року; №1 від 01.03.2016 року, яка відбулась 31.03.2016 року не є наслідком протиправних дій позивача, оскільки ним вжито всіх можливих заходів для проведення своєчасної реєстрації податкових накладних, зокрема, їх було надіслано на реєстрацію у встановлені Податковим кодексом України строки, а також у встановлений граничний строк для надіслання податкової звітності вчинено спробу переукласти договір про визнання електронних документів.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доказів протилежного суду не надано, а у письмових запереченнях контролюючого органу таких не міститься.

За умови дотримання платником податків вище вказаних вимог ПК України, посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом (пункт 49.9 статті 49 ПК України).

Внаслідок викладеного, суд дійшов висновку, що посадовими особами контролюючого органу порушено вимоги податкового законодавства та необґрунтовано не прийнято податкові документи позивача за спірний період, а тому, прийняте за наслідком камеральної перевірки податкове повідомлення-рішення від 22 серпня 2018 року № в частині застосування штрафних санкцій за порушення термінів реєстрації податкових накладних №14 від 24.02.2016 року; №13 від 19.02.2016 року; №12 від 18.02.2016 року; №1 від 01.03.2016 року є таким, що підлягає скасуванню частково, а податкові накладні №14 від 24.02.2016 року; №13 від 19.02.2016 року; №12 від 18.02.2016 року; №1 від 01.03.2016 року вважаються такими, що подані позивачем у день їх фактичного отримання відповідачем.

Суд звертає увагу, що позивачем до матеріалів справи не було надано квитанцій про відмову в реєстрації податкових накладних №7 від 11.03.2016 року та №2 від 02.03.2016 року та, відповідно, відсутні докази їх надсилання позивачем для реєстрації у встановлений Податковим кодексом України строк, відтак в цій частині підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції № 283 від 05.11.2018 року, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 1 945,89 грн.

Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд вказує про присудження на користь позивача судових витрат у розмірі 1303,75 грн.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 192, 241-246, 250, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Спецсервіс" (місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Солом`янська, 3, оф. 918, ) до Головного управління ДФС у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ), про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення в частині - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) від 22 серпня 2018 року № в частині застосування штрафів за затримку реєстрації податкових накладних №14 від 24.02.2016, №13 від 19.02.2016, №12 від 18.02.2016, №1 від 01.03.2016.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Спецсервіс" (місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Солом`янська, 3, оф. 918, ) здійснені та документально підтверджені судові витрати у розмірі 1 303,75 грн. (тисячу триста три гривні сімдесят п`ять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління ДФС у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко