Справа № 340/1314/19
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2019 року м. Кропивницький Справа № 340/1314/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (25009, м. Кропивницький, вул. Соборна, 7-А, )

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (надалі - ГУ ПФУ в Кіровоградській області) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що у зв`язку з окупацією частини території України та проведенням антитерористичної операції він був змушений покинути своє постійне місце проживання у місті Макіївка Донецької області та переїхати у с. Кальниболота Новоархангельського району Кіровоградської області. До травня 2018 року він отримував пенсію за віком в повному обсязі. Проте з травня по серпень 2018 року припинено виплату йому пенсії на підставі інформації від Міністерства фінансів України щодо його тривалої відсутності за місцем фактичного проживання (понад 60 днів). У березні 2019 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Кіровоградській області із заявою про виплату боргу пенсії за період з травня по серпень 2018 року, на що отримав відмову з посиланням на Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам". Позивач стверджує, що припинення виплати йому пенсії з підстав, не передбачених статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", є незаконним та порушує його право на пенсійне забезпечення, у зв`язку з чим просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Кіровоградській області, яка полягає у невиплаті йому пенсії з травня по серпень 2018 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Кіровоградській області виплатити йому пенсію за травень - серпень 2018 року.

Ухвалою судді від 31.05.2019 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження в порядку статті 263 КАС України.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову. Припинення виплати пенсії ОСОБА_1 відповідач мотивував посиланням на Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" та на постанову Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам". Вказав, що з травня 2018 року виплату пенсії позивачу зупинено до з`ясування місця фактичного перебування/проживання та підтвердження довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а 26.06.2018 року прийнято рішення про відновлення виплати пенсії. Відповідач стверджує, що нараховані суми пенсії за минулий час внутрішньо переміщеним особам можуть виплачуватися органами Пенсійного фонду тільки за наявності Порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України. Через відсутність такого Порядку виплати не здійснюються до його ухвалення. З цих підстав просив суд у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, надані докази, суд установив такі обставини та дійшов до таких висновків.

ОСОБА_1 з 27.04.1999 року призначено довічно пенсію за віком відповідно до статті 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою управління соціального захисту населення Новоархангельської районної державної адміністрації Кіровоградської області про взяття його на облік як особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а з жовтня 2014 року його фактичним місцем проживання є с. Кальниболота Новоархангельського району Кіровоградської області. (а.с. 11)

З 28.10.2014 року позивач взятий на облік в управлінні Пенсійного фонду України в Новоархангельському районі Кіровоградської області на підставі електронної пенсійної справи, яка надійшла з управління Пенсійного фонду України в Совєтському районі міста Макіївки Донецької області, та одержує пенсію за віком. (а.с. 23)

Розпорядженням відділу з питань призначення та перерахування пенсій №4 ГУ ПФУ в Кіровоградської області від 05.05.2018 року припинено виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2018 року. (а.с. 31зв.)

Вже 27.06.2018 року ГУ ПФУ в Кіровоградській області прийнято розпорядження про перерахунок пенсії позивачу, яким з 01.05.2018 року розмір пенсії визначено у 3815, 41 грн. (а.с. 32)

Фактично виплату пенсії позивачу відновлено з серпня 2018 року. (а.с. 40 - 42)

Копії вказаних розпоряджень пенсійного органу позивачу не направлялися, а про підстави припинення виплати йому пенсії у період з травня по липень 2018 року він дізнався, отримавши від ГУ ПФУ в Кіровоградській області відповідь №178/В-11 від 04.04.2019 року на своє звернення від 26.03.2019 року. (а.с. 14, 33)

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що він виник у зв`язку з припиненням виплати пенсії позивачу як внутрішньо переміщеній особі.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; (положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. №25-рп/2009) 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 2 статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Як вбачається з відзиву відповідача на позов, той, зупиняючи виплати пенсії позивачу, керувався Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" та постановою Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016 року "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам".

Згідно з преамбулою Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до частини 1 статті 1, частини 1 статті 2 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно з частинами 1, 2 статті 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. (частина 1 статі 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб").

Відповідно до частини 1, 3 статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Статтею 14 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" передбачено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365, визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пунктів 4, 10, 11, 12, 13, 14 цього Порядку (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення протягом трьох робочих днів з дня складення акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї (крім осіб, зазначених в абзаці другому пункту 7 цього Порядку) та отримання електронної справи отримувача соціальної виплати вносить на розгляд комісій з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - комісії), подання про призначення (відновлення) або про відмову в призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати.

Комісія розглядає подання про призначення (відновлення) або про відмову у призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати протягом п`яти робочих днів з дня отримання такого подання.

За результатами розгляду подання з урахуванням акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї або інших документів, визначених в абзаці другому пункту 7 цього Порядку, комісія приймає рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати з моменту припинення її виплати, в тому числі з урахуванням інформації про стан фінансування та виплати, що оприлюднюється на офіційному веб-сайті Мінсоцполітики або інших органів, що здійснюють соціальні виплати.

Комісія, крім підстав відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати, передбачених законодавством, може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі його відсутності за фактичним місцем проживання/перебування, зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати.

У разі прийняття рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати комісія не пізніше наступного робочого дня надсилає копію такого рішення органові, що здійснює соціальні виплати, та структурному підрозділу з питань соціального захисту населення.

Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365, визначає механізм здійснення контролю за проведенням виплати внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктами 2, 10, 11, 12, 13 цього Порядку (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) шляхом відвідування не рідше ніж один раз на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за формою, встановленою Мінсоцполітики.

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення вносить на розгляд комісії протягом трьох робочих днів з дня надходження інформації, зазначеної у пункті 8 цього Порядку, та відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї подання про припинення соціальної виплати.

Комісія протягом п`яти календарних днів розглядає подання про припинення соціальних виплат та приймає відповідне рішення.

Соціальні виплати припиняються у разі: 1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати; 2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї; 3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат; 4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"; 5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Комісія не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після прийняття рішення щодо припинення соціальної виплати надсилає копію такого рішення органам, що здійснюють соціальні виплати, та структурному підрозділу з питань соціального захисту населення.

Як вбачається з розпорядження ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 05.05.2018 року про припинення виплати позивачу пенсії, воно прийнято на підставі пп.5 п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365, у зв`язку з отриманням листа Пенсійного фонду України від 03.05.2018 року №15372/02-02 та листа головного управління про направлення списків внутрішньо переміщених осіб від 04.05.2018 року №420/06-01. (а.с. 31 зв.)

У матеріалах пенсійної справи позивача ці листи відсутні, а про їх зміст відповідач суду не повідомив.

Воднораз у листі №178/В-11 від 04.04.2019 року, адресованому позивачу, відповідач вказав, що стосовно позивача у травні 2018 року в порядку верифікації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №136 від 18.02.2016 року одержано інформацію від Міністерства фінансів України, сформовану за даними міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, щодо тривалої відсутності (понад 60 днів) за місцем проживання/перебування. У зв`язку з отриманням цієї інформації виплату пенсії призупинено до з`ясування місця фактичного перебування /проживання та підтвердження довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи.

У зв`язку з цим суд зазначає, що наведений у частині 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Таких підстав, передбачених законом, у розпорядженні ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 05.05.2018 року не наведено.

У ході судового розгляду відповідач не надав жодного доказу на підтвердження законних підстав для припинення виплати пенсії позивачу.

Розглянувши справу, суд установив, що розпорядження ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 05.05.2018 року про припинення виплати пенсії позивачу не відповідає принципам управлінської діяльності, закріпленим у частині 2 статті 2 КАС України, оскільки прийняте не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Це розпорядження не відповідає вимогам обґрунтованості, добросовісності, запобігання дискримінації, пропорційності, урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, відтак є протиправним.

Оскільки внаслідок видання цього розпорядження порушено права позивача на отримання нарахованої йому пенсії, це розпорядження слід скасувати як протиправне.

При ухваленні рішення у даній справі суд відповідно до статті 291 КАС України враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні від 03.05.2018 року у зразковій справі №805/402/18 (№Пз/9901/20/18) про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі, згідно з якими непідтвердження фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а постанова Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016 року "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" є підзаконним актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії та суперечить частині 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з частинами 1, 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Тож суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача та визнати протиправним та скасувати розпорядження відповідача від 05.05.2018 року про припинення виплати пенсії позивачу з 01.05.2018 року.

Порушене право позивача на отримання пенсії має бути відновлено шляхом зобов`язання відповідача виплатити позивачу пенсію, нараховану за травень, червень, липень 2018 року, тобто за періоди, у які її виплата була незаконно призупинена.

Воднораз, оскільки за серпень 2018 року пенсія позивачу була виплачена, тому у задоволенні позову у цій частині слід відмовити.

Суд зазначає, що у спірних правовідносинах строки звернення до суду не застосовуються з огляду на положення частини 2 статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", частини 2 статті 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення", якими передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на пункт 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та пункт 18 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365, якими передбачено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Суд відхиляє такі доводи та зазначає, що відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України окремого порядку виплати пенсій не є підставою для позбавлення позивача його власності - пенсії, яка йому нарахована, але не отримана ним з вини відповідача та безпідставно утримується останнім на своїх рахунках.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, здійснені позивачем судові витрати на сплату судового збору у сумі 768,40 грн. слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 263, 295, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (25009, м. Кропивницький, вул. Соборна, 7а, ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 05.05.2018 року про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2018 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області виплатити ОСОБА_1 пенсію, нараховану за травень, червень, липень 2018 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду про присудження виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в сумі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.А. Черниш