Справа № 200/2797/19-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року справа №200/2797/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Компанієць І.Д., Міронової Г.М.,

секретар судового засідання Токарева А.Г.,

за участю:

позивача не з`явився,

представника відповідача Петренко І.І. за довіреністю від 30.05.2019 року № 4359/09,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 200/2797/19-а (головуючий 1 інстанції Бабаш Г.П., текст рішення складено у приміщенні суду за адресою: вул. Добровольського, 1, м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі-відповідач, пенсійний орган), в якому просила:

- визнати протиправними дії щодо відмови в призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника;

- скасувати рішення Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 17.10.2018 року № 403 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язати відповідача призначити пенсію у зв`язку із втратою годувальника.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні позову (61-63).

Позивач з вказаним рішенням суду не погодилась та подала апеляційну скаргу, в якій послалась на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права. Просила скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що оспорює правомірність дій відповідача лише у частині відмови в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Вважає, що для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника необхідно бути непрацездатною та досягти пенсійного віку. Страховий стаж заявника не має значення для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, оскільки страховий стаж повинен мати годувальник на день смерті, який є необхідним йому для призначення пенсії по ІІІ групі інвалідності (а.с. 66-68).

Від відповідача на адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що правовідносини із призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати відносяться до виключної компетенції органів пенсійного фонду та їх дискреційним повноваженням і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади та втручатися в делеговані повноваження пенсійного органу, а тому вимога про зобов`язання призначити пенсію є формою втручання у повноваження органів пенсійного фонду. Пенсійний вік відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначається в залежності від набутого собою відповідного страхового стажу, від тривалості якого визначається вік виходу на пенсію за віком в 60, 63 чи 65 років, а відтак, і на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Вважає, що підставою для призначення пенсії на підставі ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є наявність у заявника необхідного страхового стажу.

У судовому засіданні представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін. Позивач у судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином.

Суд, заслухав суддю доповідача, перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулась до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою від 20.07.2018 року про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

Разом з заявою позивачем були надані наступні документи: трудова книжка серії БЕ-1 НОМЕР_1 від 29.11.1979 року та серії НОМЕР_2 від 23.01.1984 року; копія свідоцтва про смерть, довідка про причину смерті, копія свідоцтва про шлюб, довідка про утримання, довідки з ФСС, копії паспорту та ідентифікаційних номерів.

Рішенням Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 17.10.2018 року №403 позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язкуі з втратою годувальника.

До страхового стажу позивача не зараховано:

- період навчання з 01.09.1976 року по 16.08.1977 року в професійному технічному училищі №5, тому що по-батькові не відповідає паспортним даним, до надання підтверджуючої довідки;

- період догляду за інвалідом 1 групи з 02.10.1995 року по 19.09.1996 року (до дати державної реєстрації фізичної особи підприємця), так як відповідно до п. 10 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Мінстрів України від 12.08.1993 року за № 637, час догляду за інвалідом 1 групи встановлюється на підставі акту обстеження фактичних обставин здійснення догляду та документів що засвідчують перебування на інвалідності.

Не погодившись з рішенням пенсійного органу позивач звернулась до суду.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Базовим (рамковим) нормативно-правовим актом, який визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії, є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року.

Відповідно до статті 5 цього Закону він регулює відносини, що виникають між субєктами системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з частиною другою статті 5 Закону № 1058-IV виключно цим законом визначаються, зокрема, коло осіб, які підлягають загальнообовязковому страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообовязковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 1058-IV види пенсійного забезпечення, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.

За пунктом 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно із положеннями абзацу двадцять другого статті першої Закону № 1058-IV як пенсії розуміють щомісячні регулярні пенсійні грошові виплати, які отримують фізичні особи (або члени сімї) від держави та спеціальних фондів після досягнення пенсійного віку, в разі інвалідності чи втрати годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України № 1058-IV, в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції ОСОБА_2 ), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону № 1058-IV непрацездатними членами сімї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Зі змісту ч. 1 статті 26 Закону № 1058-IV вбачається, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Згідно свідоцтва серії НОМЕР_3 , виданого 29.10.2016 року Торецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 29.10.2016 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Відповідно свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_4 , виданого 19.02.2019 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи встановлені обставини справи та аналіз норм діючого законодавства, суд зазначає, що основною підставою для призначення пенсії у звязку з втратою годувальника є досягнення особою пенсійного віку. Тобто, страховий стаж заявника не має значення для призначення цього виду пенсії, страховий стаж відповідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» повинен мати годувальник на день смерті, який був би необхідним йому для призначення пенсії по ІІІ групі інвалідності.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що пенсія по втраті годувальника є окремим видом пенсійних виплат з іншими підставами її набуття ніж пенсії за віком та пенсії по інвалідності.

Таким чином, спірне рішення відповідача є таким, що вчинено не на підставі законодавства яким врегульовано спірні правовідносини, з огляду на що, позовні вимоги в частині визнання його протиправним та скасування, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Окрім того, враховуючи те, що частиною третьою ст. 245 КАС України передбачено право суду, у разі скасування індивідуального акта, на зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також те, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд (ч. 4 ст. 245 КАС України), апеляційний суд дійшов висновку що вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію у зв`язку з втратою годувальника є ефективним засобом відновлення порушених прав позивача, не є втручанням у дискрецію відповідача, а тому також підлягають задоволенню.

Підпунктами 3 та 4 частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Враховуючи наведене, суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, та вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято при невірному застосуванні норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи задоволення позову та апеляційної скарги у повному обсязі, суд апеляційної інстанції присуджує позивачеві понесені ним судових витрат зі сплати судового збору, які підтверджені документально (а.с 4, 65), за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в сумі ?1921,00 грн.?

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 200/2797/19-а за позовом ОСОБА_1 до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 200/2797/19-а скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника за заявою від 20.07.2018 року

Рішення заступника начальника Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 17.10.2018 року № 403 скасувати.

Зобов`язати Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію у зв`язку з втратою годувальника, за заявою від 20.07.2018 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) за рахунок бюджетних асигнувань Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області () судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня.

Повний текст постанови складений та підписаний 26 червня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення окрім випадків визначених статтєю 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач: І.В. Геращенко

Судді: І.Д. Компанієць

Г.М. Міронова