Справа № 140/1380/19
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року ЛуцькСправа № 140/1380/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Волдінера Ф. А.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації (далі відповідач) про визнання протиправними дій щодо відмови у видачі довідки встановленого зразка, додаток №6 до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51 та зобов`язання видати довідку встановленого зразка, додаток № 6 до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 26.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, встановлено, що судовий розгляд справи необхідно проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в березні 2019 року вона звернулась до відповідача із заявою про видачу довідки форми № 6 (додаток № 6 до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51), яка видавалась позивачу в 1992 році на підставі якої їй було видано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3). Вказана довідка необхідна позивачу для повторного виготовлення посвідчення, так як попереднє позивачем було втрачено. Відповідачем було відмовлено у видачі довідки через відсутність реєстрації місця проживання в смт. Маневичі та підтвердження постійного місця проживання станом на 01.01.1993 не менше трьох років.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що суперечать вимогам діючого законодавства виходячи з наступного.

22.12.1992 Волинською облдержадміністрацією, на підставі довідки форми № 6 (додаток постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51) позивачу було видано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3. Питання щодо анулювання чи скасування виданого посвідчення органами влади не ставилось, посвідчення серія НОМЕР_1 від 22.12.1992 є дійсним та безстроковим, діє на всій території України та дає право на пільги і компенсації встановленні Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, в 1992 році позивачем вже було підтверджено період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуації, відселення, самостійного переселення необхідний для надання їй статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи.

Крім того, факт постійного проживання позивача на забрудненій території підтверджується Актом обстеження умов проживання виданий Маневицькою селищною радою, довідками з Маневицької ЗОШ І-ІІІ ступенів № 1 імені Андрія Снітніка від 22.03.2019 3 214, Маневицького професійного ліцею від 18.03.2019 № 01-179, копією трудової книжки серія НОМЕР_2 .

Відповідачем було надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого з позовом не погоджується обґрунтовуючи свої заперечення наступним.

В березні 2019 року позивач звернулася до управління про видачу додатку № 6 до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2018 року № 551. До заяви додала довідку Маневицької селищної ради від 14.03.2019 року № 2146, в якій зазначено, що вона дійсно зареєстрована та постійно з 08.09.1992 по даний час проживає в смт. Маневичі Волинської області. Оскільки факт постійного проживання не менше трьох років станом на 1 січня 1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення не підтвердився належною довідкою Маневицької селищної ради, то в управління були відсутні правові підстави для видачі довідки встановленого зразка.

Про відмову у видачі вказаної довідки було поінформовано позивача листом від 18.03.2019 року № 2.

Перелік документів, що підтверджують період проживання на територіях радіоактивного забруднення, а так само і органів, що правомочні їх видавати, є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Також письмові докази, на які спирається позивач в позовній заяві та додатках до неї, конкретно не вказують період проживання на території радіоактивного забруднення, а лише вказують на період навчання ОСОБА_2 (з 1980 року по 1985 рік), а не ОСОБА_1 . Згідно запису в трудовій книжці серії НОМЕР_2 позивач працювала з 1985 року в Ківерцівському районі, в свою чергу трудова книжка не є документом, що підтверджує період проживання громадянина, а лише підтверджує її трудовий стаж. Посилання на ці документи, як на підставу позову спростовуються тим, що основним документом, який має підтвердити факт проживання на території радіоактивного забруднення, є довідка від органу місцевого самоврядування (Маневицької селищної ради), як це передбачено частиною 4 статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Інших документів, що можуть підтвердити факт проживання на території радіоактивного забруднення, які дають підставу видати довідку встановленого зразка - додатка № 6 до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 51 від 20.01.1997, так само, як і органів, що правомочні їх видавати, законодавством України про соціальний захист осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, не передбачено.

Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач в березні 2019 року звернулася до управління про видачу довідки № 6 до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів У крапки від 25 липня 2018 року № 551. До заяви додала довідку Маневицької селищної ради від 14.03.2019 № 2146, в якій зазначено, що вона дійсно зареєстрована та постійно проживає з 08.09.1992 по даний час в смт. Маневичі Волинської області.

Листом від 18.03.2019 за № 2 позивачу було відмовлено у видачі довідки, оскільки факт постійного проживання не менше трьох років станом на 1 січня 1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення не підтвердився належною довідкою Маневицької селищної ради.

Спірні правовідносини виникли з приводу отримання позивачем повторно, в зв`язку із втратою, посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Змістом спірних правовідносин є реалізація позивачем права на соціальний захист гарантований державою, як особі, що постраждала від Чорнобильської катастрофи, оскільки така особа проживає у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» 28.02.1991 № 796-XII (далі Закон № 796), Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2018 № 551 (далі Порядок № 551).

При цьому суд не бере до уваги посилання позивача на Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 51 від 20.01.1997, оскільки він втратив чинність 25.07.2018, тобто до виникнення спірних правовідносин.

Згідно з положеннями статті 65 Закону № 796 документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Приписами частини першої статті 11 Закону № 796 визначено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Таким чином, Законом № 796 визначено обов`язкові умови за яких особу може бути віднесено до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, це, окрім проживання на відповідній території на теперішній час, - період проживання, роботи чи навчання, який станом на 1 січня 1993 року повинен становити не менше двох років для зони безумовного (обов`язкового) відселення та не менше трьох років для зони гарантованого добровільного відселення.

Окрім того, виходячи із змісту суспільних правовідносин, які регулюються Законом № 796, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання, роботи чи навчання починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЄС, тобто з 26.04.1986.

З доданої до позовної заяви копії паспорту позивача вбачається, що вона проживає в смт. Маневичі Волинської області.

Відповідно до додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів УРСР Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.07.1991 № 106, яка є чинна на дату винесення рішення у справі, смт. Маневичі Волинської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Відтак, умовою отримання позивачем статусу постраждалої від Чорнобильської катастрофи є проживання, робота чи навчання на відповідній території станом на 1 січня 1993 року не менше трьох років.

Пунктом 12 Порядку № 551 встановлено, що у разі втрати або зіпсування посвідчення замість нього видається повторне посвідчення на підставі раніше поданих документів, зазначених у пункті 11 цього Порядку, в тому числі посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (категорія 4) серії В на підставі довідки встановленого зразка (додаток 11), особистої заяви (із зазначенням номера та дати видачі посвідчення, поясненням обставин втрати або зіпсування) та опублікованого в пресі повідомлення про визнання посвідчення недійсним.

Відповідно до положень пункту 11 Порядку № 551, посвідчення видаються уповноваженими органами за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами.

Особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - посвідчення видаються на підставі довідки встановленого зразка (додаток 6 цього Порядку).

Із змісту зазначеної довідки вбачається, що така довідка є документом, що підтверджує наявність обставин, які дають право особі на отримання статусу постраждалої від Чорнобильської катастрофи, зокрема того, що особа станом на 1 січня 1993 року проживав (проживала) або відпрацював (відпрацювала) чи постійно навчався (навчалася) в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Відповідно до положень частини третьої та четвертої статті 15 Закону № 796, підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов переконливого висновку, що доводи відповідача про те, що підставою для видачі довідки № 6 до Порядку № 551 є виключно факт постійного проживання станом на 01 січня 1993 року в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать приписам Закону № 796 та Порядку № 551, якими визначено, що такими підставами є проживання, робота чи навчання на відповідних територіях та протягом відповідного періоду часу.

Водночас, суд зазначає наступне.

На підтвердження свого проживання в зоні гарантованого добровільного відселення позивачем надано копію паспорту з відміткою про реєстрацію місця проживання, відповідно до якої позивач проживає в смт. Маневичі з 08.09.1992 (а. с. 5 на звороті).

Також позивачем додано до позовної заяви акт обстеження умов проживання громадянина ОСОБА_1 1968 року народження. Відповідно до цього акту комісія у складі депутата Маневицької селищної ради Сахнік О.М. та сусідів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 встановила, що позивач проживає в смт. Маневичі з 1980 року по даний час (а. с. 8).

Вказаний документ не може бути визнаний судом, як належний доказ проживання позивача у визначений Законом № 976 період, оскільки такий акт не є довідкою відповідного органу місцевого самоврядування, в розумінні приписів частини п`ятої Закону № 796, а тому не є належним доказом проживання позивача на відповідній території у відповідний час.

На підтвердження навчання в зоні гарантованого добровільного відселення позивачем надано суду довідку № 01-179 від 18.03.2019, видану Маневицьким професійним ліцеєм про те, що ОСОБА_2 навчалась в Маневицькому СПТУ-28 з 01.09.1982 по 20.07.1985 (а. с. 9), а також довідку № 214 від 22.03.2019 про те, що ОСОБА_2 навчалась у Маневицькій середній школі з 01.09.1980 по 25.06.1982 (а. с. 11).

Суд не бере вказані документи до уваги, так як вони не підтверджують навчання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення у визначений Законом № 976 період, оскільки виданій громадянці ОСОБА_2 (жодних доказів зміни прізвища позивачем не надано) та стосуються періоду часу до 26.04.1986.

Крім того, позивачем надано суду копію трудової книжки НОМЕР_2 в якій зазначено прізвище, ім`я, по-батькові « ОСОБА_5 » (а. с. 14). Відповідно до запису № 5 вказану особу 14.03.1988 було прийнято на посаду техпрацівниці в Маневицьку середню школу № 1 та звільнено з цієї посади 10.05.1993. Відповідно до запису № 7 10.05.1993 прийнята на роботу до Маневицької заготконтори і звільнена 12.08.1994.

Таким чином, вказаним документом підтверджується факт роботи особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року більше трьох років, що відповідає вимогам Закону № 796

Однак, зважаючи, що позивач не надала жодних доказів зміни прізвища, суд не в змозі встановити, що трудова книжка належить саме позивачу.

Крім того, судом враховано, що позивачем при зверненні до відповідача про видачу довідки № 6 було надано лише довідку Маневицької селищної ради, в якій зазначено, що вона дійсно зареєстрована та постійно проживає з 08.09.1992 по даний час проживає в смт. Маневичі Волинської області, тобто не надала відповідачу належних доказів на підтвердження того, що вона станом на 1 січня 1993 року проживала або відпрацювала чи постійно навчалася в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років. А відтак у відповідача були відсутні законні підстави для видачі вказаної довідки.

Таким чином, відповідач відмовляючи позивачу у видачі довідки № 6 до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів У крапки від 25 липня 2018 року № 551 діяв у повній відповідності до вимог чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивач не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження протиправних дій відповідача, а відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись статтями 77, 139, 243-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації (44601, Волинська область, Маневицький район, селище міського типу Маневичі, вулиця 100-річчя Маневич, 53) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255, 295 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ф. А. Волдінер