Справа № 560/160/19
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2019-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/160/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Петричкович А.І.

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

24 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Держпраці у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року (суддя Петричкович А.І.) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕТИЧІВ АГРО" до Управління Держпраці у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 18.12.2018 № 22/680,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛЕТИЧІВ АГРО" звернулось до Хельницького окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими особами №22/680 від 18.12.2018 року, винесену першим заступником начальника Управління Держпраці у Хмельницькій області Логвином Олександром Олександровичем, про накладення на товариство з обмеженою відповідальністю "ЛЕТИЧВ АГРО" штрафу в розмірі 1340280 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що за результатом проведеної ДФС у Хмельницькій області документальної планової виїзної перевірки позивача, складено акт за №1661/22-01-14-02/34978673 від 27.11.2018, в якому контролюючий орган в тому числі робить висновок про неналежне оформлення трудових відносин товариства з громадянами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .М., Ноль І.Н., Похилою Ю.В., Насобком П.М. Зазначене слугувало підставою винесення 18.12.2018 Управлінням Держпраці у Хмельницькій області постанови про накладення штрафу на позивача № 22/680. Позивач наголошує, що приприйнятті оскаржуваної постанови, відповідачем не взято до уваги надані письмові заперечення і додатки до нього, яким підтверджено протиправність цієї постанови. Товариство уклало із згаданими громадянами договори про виконання робіт, які є цивільно-правовими, а не трудовими, що видно із цих правочинів. Крім того, на думку позивача, Управління Держпраці у Хмельницькій області не повинно було приймати до уваги висновки ДФС у Хмельницькій області, зроблені в її акті, та, відповідно, були відсутні підстави для притягнення товариства до відповідальності на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України, тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Хмельницькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 18.12.2018 № 22/680.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Управління Держпраці у Хмельницькій області звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі зазначає, що позивач здійснив допуск громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Чмиха Б.Б., Кравчука П.Д., Мохник О.М., Ноль І.Н., ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до роботи без укладення трудового договору та з метою приховання неоформлених трудових відносин.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зазначає, що відповідачем не було надано доказів, які б давали можливість встановити факт перебування громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 .Д., Мохник О.М., Ноль І.Н ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . ОСОБА_15 , ОСОБА_11 у трудових відносинах з позивачем та фактичного їх допуску до роботи без оформлення трудового договору. Зокрема зазначає, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що позивач виплачував фізичним особам з якими уклав договори заробітну плату та забезпечував умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, а також не надав доказів, що фізичні особи про яких йде мова у акті перевірки дотримувалась внутрішнього трудового розпорядку, що є обов`язковими ознаками трудового договору відповідно до вимог ч.1ст.21 КЗпП України.

18.06.2019 року на адресу суду надійшла заява відповідача про відкладення розгляду справи в зв`язку з неможливістю явки в судове засідання, призначене на 19.06.2019 року, уповноваженого представника у зв"язку з перебуванням у відпустці.

При вирішенні зазначеного клопотання колегія суддів керується приписами частини 2 статті 313 КАС України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Зважаючи на те, що позивач не обмежений представництвом лише даного представника, оскільки безпосереднім представником управління є його керівник, підстави відсутності якого суду невідомі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

В судове засідання сторони не з`явились, хоча були належним чином повідомленні про дату, час та місце судового розгляду справи.

В силу положень ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладні обставини, судова колегія, ухвалила здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно з Витягом з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № від 27.02.2019 Товариства з обмеженою відповідальністю "Летичів Агро", ідентифікаційний код 34978673, має такі види діяльності: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві, відтворення; 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 46.61 Оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткуванням; 77.31 Надання в оренду сільськогосподарських машин і устаткування; 68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна.

Відповідно до акту ГУ ДФС у Хмельницькій області №1661/22-01-14-02/34978673 від 27.11.2018 "Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Летичів Агро" (ПН 34978673, телефон/факс (03875) 20092 податкового законодавства за період з 01.07.2015 по 30.06.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2011 по 30.06.2018" контролюючий орган в тому числі зробив висновок про порушення ТОВ "Летиів Агро": "7. ст.2,3, 21, 24 КЗпП України та Постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 №413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" трудові відносини ТОВ "Летичів Агро" та громадянами ( ОСОБА_1 , Лучковський В ОСОБА_13 А., Єфімов ОСОБА_16 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_17 Б.Б., Кравчук П.Д., Мохник О.М., Ноль І.Н., Похила Ю.В., Насобко П.М.) належним чином оформлені не були - трудові договори не укладено, про допуск найманих працівників до роботи завчасно органи ДФС у встановленому порядку не повідомлено."

Так встановлено, що позивач у 2016-2017 роках уклав ряд договорів з громадянами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_18 Д., Мохник О.М., Ноль І.Н., Похилою Ю.В., Насобком П.М. (виконавці) про виконання робіт (надання послуг) з проведення охорони об`єктів, що належать товариству (замовник) чи ним орендуються. Згідно з п.1.3 договорів, на виконавця не розповсюджуються правила внутрішнього трудового розпорядку замовника. Розділом 4 договорів передбачена відповідальність сторін за порушення договору. Додатками до цих правочинів є акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), якими також визначено їх вартість.

Відповідно до податкових розрахунків сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого них податку, які були подані ТОВ "Летичів Агро" контролюючому органу, підтверджені суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і суми утриманого з них податку в тому числі по правочинах з громадянами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ., Мохник О.М., Ноль І.Н., Похилою Ю.В., Насобком П.М.

На підставі висновків акту ГУ ДФС у Хмельницькій області №1661/22-01-14-02/34978673 від 27.11.2018, Управлінням Держпраці у Хмельницькій області керуючись абз.2 ч.2 ст. 265 Кодексу законів про працю України прийнята постанова №22/680 від 18.12.2018, якою на позивача накладено штраф у розмірі 1340280 гривень.

Під час прийняття рішення, судом першої інстанції взято до уваги правову позицію Верховного суду. Зокрема у пунктах 40-42 постанови Верховного Суду від 26 вересня 2018 року по справі №822/723/17 зроблено правовий висновок про те, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду. З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з урахуванням правової позиції Верховного Суду у справі №822/723/17, дійшов висновку, що позивач довів позовні вимоги, а суб`єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, не довів наявність трудових правовідносин між позивачем та фізичними особами, і, відповідно, законність винесення постанови №22/680 від 18.12.2018, що підтверджено доказами, перевіреними в суді. Зокрема, суд прийшов до висновку, що відповідачем не зібрано доказів, які б давали можливість об`єктивно встановити факти порушення позивачем трудового законодавства.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та оскаржуваному рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Згідно ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Приписами частини 1 статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч.1-2 ст.265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.626 та ч.1 ст.628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.1-2 ст.265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Визначальним для вирішення даної справи є встановлення наявності чи відсутності фактів, що слугували передумовою для притягнення позивача до відповідальності згідно абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Водночас позивач наголошує, що фізична особа може виконувати роботи як на підставі трудового договору, так і цивільно-правового договору. Зазначене неодноразово підкреслювало Мінсоцполітики у листах від 16.05.2011 р. № 151/06/186-11 і від 20.04.2012 р. № 64/06/187-12.

Судом встановлено, що 01.11.2016 року між ТОВ «ЛЕТИЧІВ АГРО» (як Замовником) та громадянами (як ОСОБА_19 ) - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , Похила Юрієм Васильовичем, Насобко Петром Марковичем - було укладено з кожним окремо Договори про виконання робіт (надання послуг) (далі також - «Договори», «Договір»), відповідно до яких Виконавець бере на себе зобов`язання виконувати роботи (надавати послуги) з проведення охорони об`єктів, що належать та орендуються Замовником, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані Виконавцем послуги (роботи) згідно умов Договору. Роботи виконуються Виконавцем у період з 01.11.2016 по 31.05.2017 року (п. 1.2. Договору). На Виконавця не розповсюджуються правила внутрішнього трудового розпорядку підприємства Замовника (п. 1.3. Договору). Виконавець зобов`язаний власними силами та засобами виконувати визначені цим Договором роботи в строк, визначений у Договорі (п. 2.1. Договору).

Згідно з ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільно-правовим договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Тобто, цивільно-правовий договір це угода між організацією (підприємством, установою тощо) і громадянином на виконання останнім певної роботи чи надання певних послуг (договір підряду, договір доручення, договір виконання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 902 ЦК України визначено, що виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Отже, у цивільно-правових відносинах діє принцип свободи договору, відповідно сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України (далі ЦК України), інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1,3 ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Також варто врахувати, що відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що позивач виплачував фізичним особам з якими уклав договори заробітну плату та забезпечував умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, а також не надав доказів, що фізичні особи про яких йде мова у акті перевірки (абз.1 сторінка 95 акту) дотримувалась внутрішнього трудового розпорядку, що є обов`язковими ознаками трудового договору відповідно до вимог ч.1 ст.21 КЗпП України. Не містять матеріали справи й доказів того, що стосовно фізичних осіб видавався наказ або розпорядження про прийняття на роботу, та вівся облік її робочого часу.

Таким чином, висновки щодо порушень позивачем законодавства про працю, суд апеляційної інстанції вважає такими, що побудовані на припущеннях та не підтверджені належними й допустимими доказами, а тому оскаржувана постанова про накладення штрафу не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті ч.2 ст.2 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог, а тому доводи апелянта слід відхилити.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Держпраці у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Ватаманюк Р.В. Сушко О.О.