Справа № 826/3314/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 червня 2019 року № 826/3314/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Костенко Ігоря Івановича

треті особи, які не мають самостійних вимог на предмет спору:

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик»

про визнання бездіяльність протиправною, зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва (далі - Суд) з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Костенка І.І. та просить суд:

- визнати бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Костенка Ігоря Івановича щодо не включення інформації про вкладника ОСОБА_1 до Переліку рахунків вкладників ПАТ «КБ «Хрещатик»(загального реєстру вкладників), які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, в розмірі вкладів та нарахованих відсотків станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку в сумі 200 000,00 гривень відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та не надання до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткової інформації про вкладника протиправною;

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатки» Костенка І.І. надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію до Переліку рахунків вкладників ПАТ «КБ «Хрещатик», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду про вкладника ОСОБА_1 якому необхідно здійснити виплату гарантованого відшкодування в сумі 200 000,00 гривень стосовно збільшення кількості вкладників в Переліку за рахунок ОСОБА_1 , зазначення вкладного рахунка № НОМЕР_1 на якому зберігалися кошти в сумі 200 000,00 гривень та зазначення змінених з 06 вересня 2016 року реквізитів рахунку обліку коштів належного ОСОБА_1 гарантованого відшкодування коштів за вкладами в розмірі 200 000,00 гривень за рахунок Фонду;

- відшкодувати позивачу понесені ним судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем неправомірно не включено позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою суду від 15 березня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/3314/17 (далі - справа), та призначено до розгляду на 25 квітня 2017 року.

Водночас залучено до участі у вирішенні справи в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик».

25 квітня 2017 року через канцелярію суду надійшло клопотання від представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю представника в іншому судовому процесі.

Цього ж дня через канцелярію суду надійшло клопотання від представника ПАТ «КБ «Хрещатик» про перенесення адміністративної справи на інший час для належної підготовки до судового засідання.

Позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог в якій він просив:

- зменшити розмір позовних вимог шляхом їх уточнення;

- прийняти пункту 2 вимог адміністративного позову в наступній редакції: «зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Костенка І.І. надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію (зміни) до Переліку рахунків вкладників ПАТ «КБ «Хрещатик», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду про вкладника ОСОБА_1 , а саме інформації щодо включення ОСОБА_1 до Переліку рахунків вкладників ПАТ «КБ «Хрещатик», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, на залишок коштів на вкладному рахунку № НОМЕР_1 в сумі 200 000,00 гривень та інформацію щодо загальної розрахункової суми гарантованого відшкодування ОСОБА_1 коштів за вкладами за рахунок Фонду у розмірі 200 000,00 гривень.

У відповідному судовому засіданні судом прийнято уточнену позовну заяву позивача та оголошено перерву до 01 серпня 2017 року.

30 травня 2017 року позивачем подано заяву № 2 про уточнення позовних вимог в якій позивача просить:

Визнати бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «КБ «Хрещатик» Костенка І.І. протиправною щодо не зняття тимчасових обмежень на здійснення банком операцій з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 на залишок коштів в сумі 200 000,00 гривень та ненадання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб змін (уточнено/доповнень/інформації), а саме:

Змін до бази даних про вкладників ПАТ «КБ «Хрещатик» про вкладника ОСОБА_1 щодо зняття тимчасового обмеження з рахунку № НОМЕР_1 на залишок коштів в сумі 200 000,00 гривень;

Змін до Переліку рахунків, за яким вкладними ПАТ`КБ «Хрещатик» мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду щодо внесення інформації про вкладника ОСОБА_1 в Перелік на залишок коштів в сумі 200 000,00 гривень на рахунку № НОМЕР_1 та виплати ОСОБА_1 коштів гарантованого відшкодування в сумі 200 000,00 гривень в межах гарантованої Фондом суми;

Зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «КБ «Хрещатик» Костенка І.І.: зняти будь-які тимчасові обмеження на здійснення банком операцій з рахунку вкладника ОСОБА_1 № 6001 на залишок коштів в сумі 200 000,00 гривень та надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни (уточнення/доповнення/інформацію), а саме:

зміни до бази даних про вкладників ПАТ «КБ «Хрещатик» про вкладника ОСОБА_1 із зазначенням в супровідному листі відповідного типу змін, а саме: зняття тимчасового обмеження з рахунку № НОМЕР_1 на залишок коштів в сумі 200 000,00 гривень;

зміни до Переліку рахунків, за яким вкладними ПАТ «КБ «Хрещатик» мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду щодо внесення інформації про вкладника ОСОБА_1 в Перелік на залишок коштів в сумі 200 000,00 гривень на рахунку № НОМЕР_1 та виплати ОСОБА_1 коштів гарантованого відшкодування в сумі 200 000,00 гривень в межах гарантованої Фондом суми.

22 червня 2017 року позивачем подано додаткові пояснення щодо позовних вимог яких фактично підтримано позовні вимоги.

31 липня 2017 року через канцелярію суду надійшли пояснення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на позовну заяву в яких зазначено про те, що Фонд діє на підставі чинного законодавства та жодних порушень ним допущено не було.

01 серпня 2017 року зважаючи на неявку представників сторін та сторін, розгляд справи відкладено на 10 жовтня 2017 року.

10 жовтня 2017 року у відповідному судовому засіданні суд протокольною ухвалою вирішив розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

11 січня 2018 року позивачем подано додаткові пояснення в яких підтримано позовні вимоги.

08 лютого 2018 року та 01 лютого 2019 року до суду надійшли клопотання позивача про пришвидшення розгляду справи.

18 квітня 2018 року через канцелярію суду надійшло клопотання позивача про заміну відповідача Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Костенка Ігоря Івановича на Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Славкіну Марину Анатоліївну.

Дослідивши матеріали справи, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Обставини встановлені судом.

02 березня 2016 року між публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик» та ОСОБА_5 було укладено договір № 245D-661562 банківського вкладу «Живи сонячно» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів (6 місяців) від 02 березня 2016 року в сумі 200 000,00 гривень зі сплатою 2% річних (а.с. - 23-24).

На виконання умов укладеного договору 02 березня 2016 року ОСОБА_5 внесено кошти в сумі 200 000,00 гривень на рахунок № НОМЕР_3 шляхом перерахування з її іншого власного депозитного рахунку, що підтверджується випискою по вказаному особовому рахунку та меморіальним ордером про надходження коштів на вклад від 02 березня 2016 року 3 245/17864 (а.с. - 26-27).

Згідно з умовами договору банк зобов`язаний був повернути вклад 02 вересня 2016 року готівкою через касу банку.

01 квітня 2016 року між ОСОБА_1 , ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_5 було укладено додатковий договір № 1 до договору № 245D-661562 банківського вкладу «Живи сонячно» в національній валюті зі щомісячною сплатою процентів (6 місяців) від 02 березня 2016 року (далі - депозитний договір) відповідно до умов якого 05 квітня 2016 року Банком Позивачу відкрито іменний вкладний рахунок № НОМЕР_1 та зараховано кошти в сумі 200 000,00 гривень, залишок на якому станом на 06 квітня 2016 року становив 200 000,00 гривень (а.с. - 17, 19).

Додатковий договір про заміну вкладника за договором (кредитора в зобов`язанні) Сторонами укладено на підставі заяви ОСОБА_1 від 01 квітня 2016 року № 1523/1 у зв`язку з відступленням Первісним вкладником ОСОБА_5 йому прав вимоги за депозитним договором згідно з Договором про відступлення права вимоги від 01 квітня 2016 року № 573 (а.с. - 16).

ПАТ «КБ «Хрещатик» повідомлено належним чином листом від 01 квітня 2016 року № 1442/1 (а.с. - 20).

Кошти вкладу в сумі 200 000,00 гривень власник ОСОБА_5 перевела ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_1 шляхом надання банку розпорядження власника рахунку від 01 квітня 2016 року № 1525/1 як первісного вкладника за депозитним договором (а.с. - 22, 25).

Внутрішньобанківський переказ здійснено банком 05 квітня 2016 року. Ініціатором внутрішньобанківського переказу був власник рахунку (первісний вкладник за депозитним договором) відповідно до наданого 01 квітня 2016 року банку розпорядження. Банком належним чином 05 квітня 2016 року виконано розпорядження власника рахунку ОСОБА_5 щодо переводу коштів вкладу на іменний вкладний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 .

06 квітня 2016 року на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб опубліковано оголошення про те, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 05 квітня 2016 року № 234 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 квітня 2016 року № 463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення Публічного Акціонерного Товариства «Комерційний Банк «Хрещатик» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05 квітня 2016 року до 04 травня 2016 року включно, призначено Уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «КБ «Хрещатик», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Костенку Ігорю Івановичу строком на один місяць з 05 квітня 2016 року до 04 травня 2016 року включно.

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 21 квітня 2016 року № 560 відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» з 05 травня 2016 року до 04 червня 2016 року включно. Відповідно до даного рішення продовжено повноваження Уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» Костенка Ігоря Івановича з 05 травня 2016 року до 04 червня 2016 року включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 02 червня 2016 року № 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного Акціонерного Товариства «Комерційний Банк «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03 червня 2016 року № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Хрещатик» з 06 червня 2016 року до 05 червня 2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Хрещатик», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень у частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту управління активами Костенку Ігорю Івановичу на два роки з 06 червня 2016 року до 05 червня 2018 року включно.

У зв`язку з прийняттям виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення від 03 червня 2016 року № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку», Фонд з 09 червня 2016 року розпочав виплати коштів вкладникам даного банку.

Після звернення у червні 2016 року позивача до відділення банку-агента АТ «Укрсиббанк» за отриманням гарантованого Фондом відшкодування коштів за вкладами в сумі 200 000,00 гривень, позивачу було відмовлено у виплаті коштів з посиланням на те, що інформація про його рахунки відсутня у виплатному реєстрі вкладників, який був надісланий Фондом до банку-агента (а.с. - 28).

Позивач неодноразово з заявами від 22 червня 2016 року, 06 січня 2017 року звертався до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» з проханням пояснити причину відсутності даних про його рахунки в реєстрі вкладників ПАТ «КБ «Хрещатик» та включити інформацію про рахунки до переліку вкладників та виплатити гарантовану суму відшкодування за рахунок Фонду (а.с. - 28-30).

25 серпня 2016 року відповідачем було надано відповідь, згідно з якою на вкладні рахунки позивача за розпорядження Уповноваженої особи Фонду накладено тимчасові обмеження, оскільки укладені договори підпадають під процедуру перевірки, а тому гарантована сума вкладу не може бути відшкодована. Водночас повідомлено, що рішення про зняття обмежень з вкладних рахунків позивача з подальшою виплатою гарантованої суми прийматиметься Фондом за наслідками перевірки. Про конкретну дату позивача не було повідомлено (а.с. - 31).

Позивачу стало відомо, що 12 вересня 2016 року кошти з його рахунку були списані на рахунок обліку кредиторських вимог Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В подальшому позивачу стало відомо, що відповідач надав відомості щодо рахунку позивача № 6001 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та позивача включено до вказаного переліку однак здійснення банком операцій за рахунком тимчасово обмежено до цього часу (а.с. - 58).

Перевірка правочинів на предмет нікчемності була завершена у лютому 2017 року, про що позивача було повідомлено листом від 10 лютого 2017 року № 2-2/668 (а.с. - 32). При цьому, вказані правочини не було визнано нікчемними.

Після завершення перевірки правочину, щодо якого не було встановлено нікчемності, відповідач повинен був зняти тимчасові обмеження на здійснення банком операцій з рахунку позивача № НОМЕР_1 на залишок коштів на суму 200 000,00 гривень. Однак, рахунок позивача так і залишається не розблокованим.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої та другої статті 55 Конституції України, статті 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 у справі №826/4406/16, від 26 червня 2018 у справі №802/1064/17-а, від 03 липня 2018 у справі №826/16634/16.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон).

Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до пункту 3 статті 2 Закону вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (пункт 4 статті 2 Закону).

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання є правовідносини, в якому однак сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора)певну дію(передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обв`язку.

Згідно зі статтею 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок:

1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

2) правонаступництва;

3) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Кредитор у зобов`язанні може бути змінений також в інших випадках, встановлених законом.

Правочини щодо заміни кредитора у зобов`язання вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 516 Цивільного кодексу України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язання здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1062 Цивільного кодексу України встановлено, що на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім`я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом. Кошти, помилково зараховані на рахунок вкладника, підлягають поверненню відповідно до статті 388 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1068 ЦК України Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Пунктом 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою Постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за №1172/8493 передбачено, що Банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки.

Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до пункту 10.12 вказаної Інструкції, кошти на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть бути внесені вкладником готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку. Після закінчення строку або настання інших обставин, визначених законодавством України чи договором банківського вкладу, кошти з вкладного (депозитного) рахунку повертаються вкладнику шляхом видачі готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок. На вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть зараховуватися кошти, які надійшли на ім`я власника рахунку від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. У цьому разі вважається, що власник рахунку погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про свій вкладний (депозитний) рахунок.

Згідно з пунктом 14 статті 2 Закону реєстр учасників Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - реєстр учасників Фонду) - реєстр, який ведеться Фондом та містить відомості про участь банку в системі обов`язкового гарантування вкладів фізичних осіб.

Система гарантування вкладів фізичних осіб - сукупність відносин, що регулюються цим Законом, суб`єктами яких є Фонд, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, банки та вкладники (пункт 15 статті 2 Закону).

Пунктом 17 статті 2 Закону передбачено, що уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб`єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії, що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону, основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими частиною другою цієї статті, серед яких, зокрема: ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 12 Закону виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами, зокрема: приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами відповідно до цього Закону та затверджує реєстри відшкодувань вкладникам у порядку та у черговості, що встановлені нормативно-правовими актами Фонду;

Таким чином, нормативно-правове регулювання статусу Фонду та його місце в системі гарантування вкладів фізичних осіб дозволяє зробити висновки, що Фонд є суб`єктом публічного права, створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснює нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб`єктом владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, правовідносини між вкладниками та Фондом щодо формування переліку осіб, які мають право на відшкодування вкладів за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку. Тому ці правовідносини не стосуються безпосередньо процедури ліквідації банку. Юридичний факт неплатоспроможності банку є лише підставою для виникнення правовідносин щодо відшкодування вкладникам їх вкладів за рахунок коштів Фонду, проте процес ліквідації має окремий перебіг і не впливає на обсяг гарантованого відшкодування вкладникам.

Наведене свідчить про те, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду в межах гарантованого державою відшкодування за вкладами є публічно-правовим, має особливий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами, тому його не можна вважати спором у зв`язку з процесом ліквідації банку.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16, від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16 та від 27 червня 2018 у справі № 804/15260/15.

У спірних правовідносинах судом враховано правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI, викладені у постанові від 04 липня 2018 року у справі №826/1476/15.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною другою статті 26 Закону передбачено, що вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.

Фонд має право не включати до розрахунку гарантованої суми відшкодування коштів за договорами банківського рахунка до отримання в повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Виплата гарантованої суми відшкодування за договорами банківського рахунка здійснюється тільки після отримання Фондом у повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Відповідно до частини четвертої статті 26 Закону Фонд не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління; 2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка є пов`язаною з банком особою або була такою особою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних; 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, оцінювач, у разі якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) за вкладами у банку, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку проценти за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", або мають інші фінансові привілеї від банку; 8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов`язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків; 10) за вкладами у банківських металах; 11) розміщені на рахунках, що перебувають під арештом за рішенням суду.

При цьому, порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений статтею 27 Закону.

Так, відповідно до частини першої статті 27 Закону уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Нарахування відсотків за вкладами припиняється у день початку процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

Згідно з частиною другою зазначеної статті уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує:

1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 цього Закону;

3) переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, що не виконане;

4) перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду;

5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.

Відповідно до частини третьої статті 27 Закону виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду.

Фонд також оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті «Урядовий кур`єр» або «Голос України».

Відповідно до статті 28 Закону Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника).

Фонд не пізніше наступного дня після закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку розміщує на офіційному веб-сайті Фонду оголошення про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування.

Окрім цього, відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року № 14 (в редакції до внесення змін згідно із рішенням від 29 вересня 2014 № 104, які набрали чинності 11 листопада 2014 року) (далі - Положення № 14) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 вересня 2012 року за № 1548/21860, Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік).

Між тим, після внесення змін до пункту 3 розділу ІІІ Положення № 14, цим пунктом передбачено, що Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім іншого, формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Згідно з пунктом 4 розділу ІІІ Положення № 14 перелік складається станом на день прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на день прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Після внесення змін до пункту 4 розділу ІІІ Положення № 14 абзацом першим цього пункту передбачено, що перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом (пункт 5 розділу ІІІ Положення № 14).

Пунктом 2 розділу IV Положення № 14 передбачено, що Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Пунктом 4 розділу IV Положення № 14 передбачено, що Виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний Реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Пунктом 6 цього розділу Положення № 14 встановлено, що на підставі рішення виконавчої дирекції за розпорядженням директора-розпорядника Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів (здійснює перерахування гарантованої суми за Загальним Реєстром, передачу Загального Реєстру банку-агенту) не пізніше семи днів з дня прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до частини першої статті 34 Закону Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Частинами третьою, п`ятою цієї статті також передбачено, що виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до частини першої статті 36 з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

За частиною третьою цієї ж статті правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.

Вказаний Закон визначає порядок складання уповноваженою особою Фонду переліку вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, а також підстави та умови, за наявності яких відшкодування суми коштів за банківським вкладом фізичним особам за рахунок коштів ФГВФО не здійснюється.

Окрім того, відповідно до пункту 2 частини 4 статті 37 Закону, на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду видає накази та розпорядження, дає доручення, обов`язкові до виконання працівниками банку.

Частиною другою статті 38 Закону передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Вичерпний перелік підстав, за наявності яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, встановлено частиною третьої статті 38 Закону.

Так, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

При цьому, відповідно до статті 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею.

Окрім того, відповідно до пункту 2 частини другої та частини третьої статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», передбачено, що правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у статті 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону.

Таким чином, Уповноважена особа наділена правом перевірки правочину на предмет виявлення серед них нікчемних, що вбачається з наведених норм.

Разом з тим, право перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних не є абсолютним, а кореспондується з обов`язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов`язує нікчемність правочину. Одного лише твердження про нікчемність правочину очевидно недостатньо для визнання його таким, оскільки воно, у випадку який розглядається судом, нівелюється протилежним твердженням особи про дійсність правочину.

Відповідно до положень розділу II Методичних рекомендацій стосовно процедури тимчасового обмеження уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у неплатоспроможному банку банківських операцій щодо виплати коштів вкладникам, затвердженого протоколом виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 10 лютого 2015 року №036/15 (пункти 1-11) ( далі - Процедура) з дати запровадження Фондом тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду своїм розпорядчим документом (наказом) створює Комісію з перевірки вкладів фізичних осіб (далі - Комісія).

Уповноважена особа Фонду своїм розпорядчим документом (наказом) наділяє Комісію повноваженнями здійснити перевірку документів, пов`язаних з укладанням банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації договорів банківського вкладу (депозиту) та договорів банківського рахунку (поточних рахунків, в тому числі карткових) з вкладниками, а також обставин зарахування грошових коштів на рахунки таких осіб.

Перевірка проводиться за всіма банківськими рахунками, на яких обліковуються залишки грошових коштів вкладників.

Перевірка проводиться, зокрема, щодо фактів: безготівкового перерахування грошових коштів з банківських рахунків юридичних та фізичних осіб на банківські рахунки фізичних осіб в тому самому банку; безготівкового перерахування грошових коштів з поточних рахунків юридичних осіб на рахунки фізичних осіб, відкриті в одному банку, з призначенням платежу відмінним від платежу, пов`язаним із трудовими відносинами фізичної особи з такою юридичною особою; безготівкового перерахування грошових коштів з поточних рахунків фізичних осіб на рахунки інших фізичних осіб, відкриті в одному банку, призначення платежу яких свідчать про нетиповий характер операції, в тому числі надання та повернення фінансової допомоги (позики), залучення коштів на вклад іншої фізичної особи, перерахування коштів без зазначення підстав перерахування тощо, якщо це призвело до збільшення розміру гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами; безготівкового перерахування грошових коштів з поточних рахунків юридичних та фізичних осіб на рахунки фізичних осіб із неналежним призначенням платежу; проведення банківських операцій, в позаопераційний час банку; проведення банківських операцій, в період застосування обмежень щодо певних категорій операцій відповідно до постанови Правління Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемних; проведення банком касових операцій без фактичного внесення/отримання фізичними особами готівкових грошових коштів.

За наслідками проведення перевірки, відповідно до наданих уповноваженою особою Фонду повноважень, Комісія складає та подає на розгляд уповноваженій особі Фонду свої пропозиції (складає акт перевірки), які, зокрема, повинні містити: проект наказу про тимчасове обмеження здійснення банком на час тимчасової адміністрації банківських операцій щодо виплат коштів вкладникам за відповідними рахунками вкладників; обґрунтування тимчасового обмеження здійснення банком на час тимчасової адміністрації банківських операцій щодо виплат коштів вкладникам з посиланням на відповідні підстави та підтверджуючі документи; перелік банківських операцій, які можуть бути обмежені на час тимчасової адміністрації, у розрізі рахунків конкретних фізичних осіб, виплати за вкладами яких підлягають тимчасовому обмеженню (далі - Перелік рахунків), складається за формою та структурою файлу «Б», визначеними Правилами формування та ведення баз даних про вкладників, затвердженими рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09 липня 2012 року №3, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 23 серпня 2012 року за №1430/21742 (далі - Правила).

Уповноважена особа Фонду розглядає пропозиції Комісії та в разі прийняття рішення про тимчасове обмеження на час здійснення тимчасової адміністрації банківських операцій щодо виплат коштів вкладникам по відповідним рахункам, в межах повноважень, передбачених пунктом 3 частини другої статті 37 Закону, видає наказ про тимчасове обмеження здійснення банком банківських операцій за змістом згідно з додатком та подає інформацію про це до Фонду.

Перелік рахунків, підписаний уповноваженою особою Фонду, надсилається до Фонду супровідним листом та електронною версією такого переліку за формою та структурою файлу «Б», визначеними Правилами, на CD-диску.

Крім зазначеного вище, розділом III «Методичних рекомендацій стосовно процедури тимчасового обмеження уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у неплатоспроможному банку банківських операцій щодо виплати коштів вкладникам» затверджених Протоколом виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 10 лютого 2015 року №036/15 (надалі Методичні рекомендації) встановлена процедура прийняття Уповноваженою особою Фонду рішення про зняття обмеження здійнеснення неплатоспроможним банком банківських операцій щодо виплати коштів вкладникам.

Відповідно до методичних рекомендацій зазначено, що рішення про зняття обмежень здійснення банком на час тимчасової адміністрації банківських операцій щодо виплат коштів вкладникам за відповідними рахунками вкладників приймається Уповноваженою особою до Фонду.

Рішення про зняття обмежень здійснення банком на час тимчасової адміністрації банківських операцій щодо виплати коштів вкладникам за відповідними рахунками приймається Уповноваженою особою до Фонду у разі, якщо факти, зазначені у пункті 3 Розділу II даних Методичних рекомендацій, не підтвердились, зокрема за наслідками: розгляду обґрунтованих звернень вкладників банку; розгляду додаткових документів (відомостей), які обґрунтовано підтверджують звичайний (законний) характер операцій з поповнення, внесення (перерахування) коштів на рахунки фізичних осіб, відсутність намірів штучного збільшення гарантованої суми відшкодування, встановленої Законом; рішення суду, що набрало законної сили; процесуального рішення (постанови) правоохоронного органу щодо закриття кримінального провадження, порушеного за зверненням уповноваженої особи Фонду.

Прийняте Уповноваженою особою до Фонду рішення про зняття обмеження виплат коштів вкладникам за відповідними рахунками вкладників, не пізніше наступного робочого дня після його прийняття, направляється до Фонду супровідним листом разом із копіями обґрунтовуючи документів та електронною версією переліку рахунків вкладників, за яким уповноваженою особою Фонду прийнято рішення про зняття обмеження здійснення банком на час тимчасової адміністрації банківських операцій щодо виплат коштів вкладникам за формою та структурою файлу «О», визначеними Правилами, на CD-диску. Отримана інформація перевіряється відділом організації виплат на коректність та відображається в Узагальненій базі даних про вкладників Фонду.

Фонд лише завантажує поданий уповноваженою особою Фонду Перелік до програмно-апаратного комплексу Фонду та здійснює його лише перевірку. Всі данні вносяться до Переліку виключно на підставі інформації наданої уповноваженою особою Фонду.

Відповідно до пунктів 1-11 розділу II, а також розділом III Методичних рекомендацій стосовно Процедури тимчасового обмеження уповноваженою особою Фонду у неплатоспроможному банку банківських операцій щодо виплати коштів вкладникам, затвердженого протоколом виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 10 лютого 2015 року №036/15, передбачено процедуру вчинення саме уповноваженою особою Фонду на ліквідацію неплатоспроможного банку певних конкретних дій щодо розблокування рахунків, а саме зняття тимчасових обмежень та виплати коштів вкладникам по рахунках/договорах яких перевіркою не було встановлено нікчемності, шляхом підготовки та підписання розпорядчого документа (супровідного листа) на підставі обґрунтованих висновків та пропозицій, зафіксованих Комісією в акті перевірки. Розпорядчий документ ( супровідний лист) направляється уповноваженою особою до Фонду гарантування з метою виплати коштів гарантованого відшкодування вкладникам банку, по рахунках/договорах яких не було встановлено нікчемності.

Фонд складає на підставі наданого уповноваженою особою Переліку реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат .

Фонд складає зміни та доповнення до Загального реєстру, що затверджуються виконавчою дирекцією Фонду на підставі змін та доповнень до Переліку, прийнятих Фондом від уповноваженої особи.

Відповідно до статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право особи на мирне володіння майном знайшло своє відображення і у Рішеннях Європейського Суду з прав людини, зокрема, у справі «Золотас проти Греції» (№ 66610/09, 29/01/2013), згідно якого особа, яка розмістила грошову суму в банку, передавала йому право використання цієї суми, банк був зобов`язаний зберігати її, і в разі використання з метою отримання прибутку він повинен був повернути еквівалентну суму вкладнику після припинення дії угоди; отже, власник рахунку сумлінно міг вважати, що його вклад у банку знаходиться в безпеці, особливо при отриманні відсотків; власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуації, що загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно вчинити дії відповідно до закону і зберегти право на захист свого майна.

Судом також приймається до уваги те, що право громадянина на власність як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства закріплено в Конституції України, у якій установлено основні положення щодо власності (статті 13, 41, 142, 143 Конституції України), закріплено рівність усіх суб`єктів права власності (статті 1 та 13 Конституції України), гарантії права власності та обов`язки власників (статті 13 і 41 Конституції України). Крім того, стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Поширення на грошові кошти, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника), режиму права власності підтверджується положеннями статей 1058, 1066 Цивільного кодексу України та статтей 8,, 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», відповідно до яких, зокрема, власник рахунку має право у будь-який час розпоряджатися коштами, які перебувають на такому рахунку на умовах та у порядку, встановленому Законом та договором.

Дотримання прав вкладників банків передусім проявляється в законодавчих гарантіях повернення всієї суми вкладу та процентів на неї або доходів у іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу (частина перша статті 1058 ЦК України). У разі визнання банку неплатоспроможним гарантією забезпечення прав вкладників є поетапне відшкодування, в порядку передбаченому законом, суми за вкладом: Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку; у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, в порядку загальних правил відшкодування за процедурами ліквідації.

Аналогічна позиція була висловлена Пленумом Верховного Суду України в постанові від 03 липня 2015 року № 13.

Відповідно до позиції Конституційного Суду України, сформованої в Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, до обмеження прав належить звуження їх змісту й обсягу, проте сутність змісту основного права не може бути порушена. Крім того, у Рішенні від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що обмеження стосовно реалізації конституційних прав не можуть бути свавільними та несправедливими, мають установлюватися виключно Конституцією й законами, переслідувати легітимну мету, бути зумовленими суспільною необхідністю її досягнення, пропорційними й обґрунтованими.

Враховуючи вищенаведене, зміст статті 41 Конституції України поширюється на право вкладника - фізичної особи вимагати отримання відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду.

Судом встановлено, що на дату прийняття Правлінням НБУ постанови від 05 квітня 2016 року № 234 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» на депозитному рахунку ОСОБА_5 , відкритому відповідно до договору банківського вкладу № 245D-661562 від 02 березня 2016 року, знаходилась сума 200 000,00 гривень (а.с. - 26).

Кошти вкладу в сумі 200 000,00 гривень власник ОСОБА_5 перевела ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_1 шляхом надання банку розпорядження власника рахунку від 01 квітня 2016 року № 1525/1 як первісного вкладника за депозитним договором. Внутрішньобанківський переказ здійснено банком 05 квітня 2016 року. Ініціатором внутрішньобанківського переказу був власник рахунку (первісний вкладник за депозитним договором) відповідно до наданого 01 квітня 2016 року банку розпорядження. Банком належним чином 05 квітня 2016 року виконано розпорядження власника рахунку ОСОБА_5 щодо переводу коштів вкладу на іменний вкладний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 (а.с. - 22, 25-27).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено те, що внутрішньобанківська транзакція щодо зарахування коштів на відкритий рахунок позивача проведена 05 квітня 2016 року, у той час як розпорядження щодо здійснення транзакції було надано банку 01 квітня 2016 року.

Разом з тим, судом також приймається до уваги те, що рішення Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» прийнято 05 квітня 2016 року.

Таким чином, встановлені судом обставини спростовують доводи відповідача стосовно того, що грошові кошти на вкладний рахунок позивача, відкритий відповідно до укладеного з ПАТ «КБ «Хрещатик» договору банківського вкладу, були перераховані 05 квітня 2016 року, тобто у період дії постанови Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Хрещатик» до категорії проблемних», оскільки як уже було встановлено судом та підтверджено матеріалами справи розпорядження щодо здійснення транзакції надане 01 квітня 2016 року, тобто до віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 826/10002/15.

Окрім того, аналізуючи наведені норми Закону суд також дійшов висновку, що Законом не передбачені такі дії Уповноваженої особи Фонду як блокування коштів за договорами, нікчемність яких може бути встановлена в майбутньому, при формуванні списків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду.

Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 826/11920/15, від 20 листопада 2018 року у справі № 804/4554/15.

З огляду на це, судом акцентується увага на тому, що здійснюючи блокування рахунку позивача без надсилання йому повідомлення з приводу нікчемності відповідного правочину (договору банківського вкладу) або транзакції за цим договором, Уповноважена особа Фонду вийшла за межі повноважень, визначених Законом.

Окрім того, в матеріалах справи є лист від 28 квітня 2017 року № 3/2030 що є доказом накладання уповноваженою особою тимчасових обмежень на рахунок Позивача в порядку, передбаченому Процедурою.

Так, Уповноваженою особою включено позивача до реєстру вкладників, що отримують гарантовану суму відшкодування проте у зв`язку із тим, що договір підпадає під процедуру перевірки на нього встановлені тимчасові обмеження на час перевірки.

Тобто, на час проведення перевірки рахунок позивача по виплаті було заблоковано.

При цьому, листом відповідача від 10 лютого 2017 року № 2-2/668 підтверджується те, що перевірка була закінчена, проте не знято тимчасових обмежень (блокування рахунка) (а.с. - 58).

Разом з тим, судом акцентується увага на тому, що Процедурою також передбачений порядок зняття уповноваженою особою тимчасових обмежень з рахунків вкладників в разі, якщо правочин не визнано нікчемним по результатах перевірки.

Жодних доказів того, що правочин позивача було визначено нікчемним матеріали справи не містять, з чого суд робить висновок, що правочин укладений банком з позивачем за результатами перевірки, нікчемним не визнано.

В такому разі, після завершення перевірки Комісією відповідно до Процедури складаються та подаються на розгляд уповноваженій особі Фонду свої пропозиції (фіксуються в акті перевірки), які, зокрема, повинні містити: інформацію щодо відсутності підстав прийняття уповноваженою особою Фонду рішення про тимчасове обмеження здійснення банком на час тимчасової адміністрації банківських операцій щодо виплат коштів вкладникам.

Відповідно до Процедури Уповноважена особа Фонду зобов`язана розглянути пропозиції Комісії щодо відсутності підстав подальшого обмеження рахунку вкладника та вчинити певні дії, а саме: видати відповідний розпорядчий документ та направити супровідний лист про зняття тимчасового обмеження з рахунку вкладника в зв`язку з відсутністю підстав його подальшого обмеження за результатами перевірки до Фонду гарантування вкладів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» повинна була надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб змини (уточнення /доповнення/ інформацію) про зняття раніше накладених тимчасових обмежень по операціям з рахунку вкладника.

Зміни повинні були бути направлені Уповноваженою особою до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до: бази даних про вкладників ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» і переліку рахунків, за яким вкладники ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК», мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок фонду.

Зміни/уточнення подаються уповноваженою особою за структурою інформаційного рядка файла, визначеною: додатком 1 «Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами», затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 09 серпня 2012 року №14; додатком 4 «Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами», затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 09 серпня 2012 року №14; відповідно до частини четвертої, частини п`ятої та частини восьмої розділу II «Порядку виявлення правочинів (у т.ч. договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення», затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26 травня 2016 року № 826, частини третьої, пункту 3 частини п`ятої абзацу 12 розділу II «Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами», затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 09 серпня 2012 року №14 (у редакції рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26 травня 2016 року №823); частини першої статті 26, пункту 5 частини другої статті 27 Закону України «Про ситему гарантування вкладів фізичних осіб».

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Тобто, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Із системного аналізу викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2)з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За таких обставин, оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову, що є підставою для його задоволення.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на задоволення позовних вимог судові витрати позивача у сумі 1 280,00 гривень, сплачені згідно з квитанцією від 01 березня 2017 року № ПН 591, підлягають стягненню на користь позивача з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик»» за рахунок Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик», оскільки статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що оплата витрат, пов`язаних із здійсненням ліквідації, проводиться позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат, затвердженого Фондом.

Пунктами 3.5, 3.6 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду 05 липня 2012 року № 2 визначено, що Уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку здійснює витрати на ліквідацію неплатоспроможного банку за рахунок коштів банку в межах кошторису витрат на здійснення ліквідації, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду.

Уповноважена особа Фонду на ліквідації банку забезпечує правильність складання проекту кошторису і виконання затвердженого виконавчою дирекцією Фонду кошторису.

І Уповноважена особа і Фонд є самостійними учасниками адміністративного процесу.

З листа Державного казначейства України від 29 вересня 2016 року № 8-088/450-16374 вбачається, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не зареєстровано в Єдиному реєстрі розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів, що формується згідно з Порядком, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 22 грудня 2011 року № 1691. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не отримує бюджетні асигнування (а.с. - 88).

За таких обставин, сплата судового збору у даній справі можлива лише за рахунок коштів банку.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_2 ) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Славкіної Марини Анатоліївни (місто Київ, вулиця Прорізна, 8, ) треті особи, які не мають самостійних вимог на предмет спору: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, 17, ), Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик» (місто Київ, вулиця Прорізна, 8, ) про визнання бездіяльність протиправною, зобов`язати вчинити дії.

Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Славкіної М.А. протиправною щодо не зняття тимчасових обмежень на здійснення банком операцій з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 на залишок коштів в сумі 200 000,00 гривень та не надання до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб змін (уточнень/доповнень/інформації), а саме: змін до бази даних про вкладників ПАТ «КБ «Хрещатик» про вкладника ОСОБА_1 щодо зняття тимчасового обмеження з рахунку № НОМЕР_1 на залишок коштів у сумі 200 000,00 гривень; змін до Переліку рахунків, за якими вкладники ПАТ «КБ «Хрещатик», мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду щодо внесення інформації про вкладника ОСОБА_1 в Перелік на залишок коштів в сумі 200 000,00 гривенть на рахунку № НОМЕР_1 та виплати ОСОБА_1 коштів гарантованого відшкодування в сумі 200 000,00 гривень в межах гарантованої Фондом суми.

Зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» Славкіну Марину Анатоліївну: зняти будь-які тимчасові обмеження на здійснення банком операцій з рахунку вкладника ОСОБА_1 № НОМЕР_1 на залишок коштів в сумі 200 000,00 гривень та надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни (уточнення/доповнення/інформацію), а саме: зміни до бази даних про вкладників ПАТ «КБ «Хрещатик» про вкладника ОСОБА_1 щодо зняття тимчасового обмеження з рахунку № НОМЕР_1 на залишок коштів у сумі 200 000,00 гривень; зміни до Переліку рахунків, за якими вкладники ПАТ «КБ «Хрещатик», мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду щодо внесення інформації про вкладника ОСОБА_1 в Перелік на залишок коштів в сумі 200 000,00 гривень на рахунку № НОМЕР_1 та виплати ОСОБА_1 коштів гарантованого відшкодування в сумі 200 000,00 гривень в межах гарантованої Фондом суми.

Присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_2 ) з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Славкіної Марини Анатоліївни за рахунок публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» (місто Київ, вулиця Прорізна, 8, ) сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень 00 копійок.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда