Справа № 200/10136/18-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року справа №200/10136/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М.,

секретар судового засідання Токарева А.Г.,

за участю:

позивача не з`явився,

представника відповідача-Мєзєс О.В. довіреність від 22.04.2019 року № 3022/01/23-2019,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року у справі № 200/10136/18-а (головуючий 1 інстанції Циганенко А.І., повний текст рішення складено 25 березня 2019 року у приміщенні суду за адресою: вул. Добровольського, 1, м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення,-

ВСТАНОВИВ:

08 жовтня 2018 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення. Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач протиправно звільнив позивача зі служби в Національній поліції України, мотивуючи звільнення тим, що останній порушив службову дисципліну (пункт 1 частини 1 статті 18 Закону України «Про національну поліцію»). З посиланням на Конституцію України, Закон України «Про національну поліцію», позивач просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ за № 1417 від 04.08.2017 року, наказ по особовому складу № 380 о/с від 04.08.2017 року про звільнення;

- поновити його на посаді оперуповноваженого 2-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Донецькій області;

- зобов`язати відповідача виплати на його користь середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу, починаючи з 05.08.2017 року по день винесення рішення суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 04 серпня 2017 року № 1417 «Про порушення службової дисципліни оперуповноваженим управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Донецькій області лейтенантом поліції ОСОБА_1 та його покарання».

Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області по особовому складу від 04 серпня 2017 року № 380 о/с «Про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції». Поновлено ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого 2-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Донецькій області з 04 серпня 2017 року. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь позивача суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 05 серпня 2017 року по 13 березня 2019 року в розмірі 136 280,16 грн. Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за один місяць допущено до негайного виконання (т.1, а.с.226-230).

Відповідач з вказаним рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій послався на невідповідність судового рішення нормам матеріального та процесуального права. Просив скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким залишити позовну заяву без задоволення. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що даний позов підлягає залишенню без розгляду, оскільки позивачем порушений строк звернення до суду. Позивач 04.08.2017 року був ознайомлений з наказом відповідача від 04.08.2017 року № 380 о/с про звільнення його зі служби під особистий підпис і отримав витяг з вказаного наказу в той же день. Також зазначив, що з тексту присяги поліцейського вбачається, що в основу поведінки працівника органів внутрішніх справ закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового і начальницького складу службової дисципліни, яка полягає у дотриманні Конституції і законів України, актів президента України і кабінету міністрів України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та присяги працівника органів внутрішніх справ України. У висновку службового розслідування та наказі ГУНП в Донецькій області від 04.08.2017 року № 1417 чітко зазначено, що «За особисту недисциплінованість, грубе порушення вимог п.1 ч.1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, п. 2.5. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, що виразилось у відмові від проходження медичного огляду на встановлення стану сп`яніння та допущення вчинку, який негативно впливає на репутацію Національної поліції України, ОСОБА_1 звільнити зі служби в національній поліції України». В матеріалах справи, є пояснення позивача від 23.07.2017 року та 27.07.2017 року де ОСОБА_1 зазначено, що він відмовляється надавати пояснення на підставі ст. 63 Конституції України. Законодавством не забороняється отримувати пояснення від особи, яка знаходиться на лікарняному, про перебування на лікарняному ОСОБА_2 І.І. не повідомляв та листи непрацездатності не надавав, що підтверджується відповідними доказами. Також зазначив, що ГУНП в Донецькій області не накладало на позивача дисциплінарне стягнення відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (т.2, а.с. 2-11).

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Інші учасники судового процесу у судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Від представника позивача надійшло клопотання щодо відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю у інших судових процесах Донецького апеляційного суду та визначення іншої дати слухання справи з урахуванням знаходження її у відпустці з 01.07.2019 року по 16.07.2019 року та надання додаткового часу для підготовки відзиву на апеляційну скаргу.

Заслухавши представника відповідача, яка заперечувала проти задоволення вказаного клопотання, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про перенесення розгляду справи, оскільки до клопотання не були долучені взагалі будь які докази, якіб підтверджували вказані обставини щодо участі в інших судових процесах. Щодо надання додаткового часу для підготовки відзиву, то суд вважає, що у представника позивача було достатньо часу для цього, тому вказане клопотання також не підлягає задоволенню.

Суд, заслухав суддю доповідача, пояснення представника відповідача перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги та встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , наказом ГУ НП в Донецькій області від 26 січня 2017 року № 53 о/с призначений оперуповноваженим 2-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУ НП в Донецькій області (а.с.76).

Зі змісту рапорту від 23 липня 2017 року вбачається, що під час перевірки несення служби інформаційним центром ГУ НП в Донецькій області виявлено позивача з явними ознаками наркотичного сп`яніння. ОСОБА_1 відмовився від проходження тесту на визначення стану наркотичного сп`яніння про що складений акт від 23 липня 2017 року. Також позивач відмовився від надання пояснень (т.1, а.с.80-81, 84).

24 липня 2017 року наказом ГУ НП в Донецькій області № 1355 призначено службове розслідування за вказаним фактом (т.1, а.с.82).

24 липня 2017 року наказом ГУ НП в Донецькій області № 361 о/с відсторонено ОСОБА_3 І.І. від виконання службових обов`язків на час проведення службового розслідування (т.1, а.с.83).

З 24 липня 2017 року по 27 листопада 2017 року позивач перебував на амбулаторному лікуванні у лікаря-терапевта дільничного терапевтичного відділення поліклініки лікарні м. Маріуполь ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» з діагнозом «ГРВІ» (гостра респіраторна вірусна інфекція), про що відносно ОСОБА_1 24 липня 2017 року складено довідку про тимчасову непрацездатність (лист ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» від 4 лютого 2019 року № 33/25-146 (т.1, а.с.201)).

Відповідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Мар`їнської районної ради» від 08 лютого 2019 року № 141 з 28 липня 2019 року по 03 серпня 2017 року позивач перебував на листку непрацездатності у сімейного лікаря (т.1, а.с.200).

31 липня 2017 року висновком службового розслідуванняза фактом перебування на службі з ознаками наркотичного сп`яніння оперуповноваженого УПН ГУ НП в області лейтенанта поліції ОСОБА_1 , складання відносно останнього протоколу про адміністративне правопорушення передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та винесення постанови за частиною 2 статті 122 КУпАП встановлено наступне (т.1, а.с.101-105):

23 липня 2017 року згідно з графіком чергувань УПН ГУНП в області на липень ОСОБА_1 заступив на чергування до центру інформаційного забезпечення ГУ НП в Донецькій області.

Цього ж дня під час перевірки організації несення служби працівників, задіяних на чергування до центру інформаційного забезпечення було виявлено, що ОСОБА_1 перебуває на службі з явними ознаками наркотичного сп`яніння.

У зв`язку з цим, о 12:35, ОСОБА_1 було доставлено до міського наркологічного диспансеру у м. Маріуполі для проходження медичного огляду на предмет визначення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, однак від проходження огляду у присутності лікарів він відмовився, про що було складено відповідний акт медичного огляду від 23 липня 2017 року № 1515.

Після цього ОСОБА_1 було запрошено до ГУНП в Донецькій області на бесіду з керівництвом щодо встановлення причин відмови від проходження медичного огляду, під час якої він нічого не пояснив. У зв`язку з цим працівниками ВІОС УКЗ ГУНП в області йому було запропоновано пройти тест «Sniper 5» нa визначення стану наркотичного сп`яніння, однак останній відмовився від його проходження у присутності двох свідків (а.с.81).

ОСОБА_1 було попереджено про те що за вказаним фактом відносно нього буде проведено службове розслідування, після чого, останній о 16:00 залишив приміщення ГУНП в області.

Цього ж дня ОСОБА_1 рухаючись на автомобілі SKODA Octavia біля буд. 136, розташованому по пр. Нахімова м. Маріуполя, при зміні напрямку руху не подав сигнал світловим показником повороту відповідного напрямку та був зупинений поліцейськими управління патрульної поліції в м. Маріуполі ДПП Національної поліції України.

У ході розмови з ОСОБА_1 працівниками поліції були виявлені у нього ознаки наркотичного сп`яніння (неприродна блідість обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці, сповільнення мови). У зв`язку з цим ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичне обстеження на встановлення стану сп`яніння у міському наркологічному диспансері, однак останній відмовився від проходження огляду.

Відтак, відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення та вилучено посвідчення водія. Від надання письмових пояснень позивач відмовився. Разом з цим, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (серія ЕАА № 130585 від 12 квітня 2017 року), за порушення правил подавання попереджувальних сигналів при зміні напрямку.

У висновку вказано, що причинами та умовами вказаної події стали особиста недисциплінованість, нехтування вимогами керівництва Національної поліції України і ГУ НП в області та порушення діючого законодавства України з боку позивача.

Також зазначено, що з початку 2017 року до ГУ НП в Донецької області надійшли протоколи № 1 та № 3 оперативних нарад керівництва МВС України та Національної поліції України при т.в.о. Міністра внутрішніх справ Ярового С.А. від 03 січня 2017 року та 14 лютого 2017 року. У яких вказувались вимоги т.в.о. Голови Національної поліції України до керівників головних управлінь Національної поліції областях та м. Києві, Міжрегіональних органів, установ, які належать до сфери управління Національної поліції за всіма фактами керування поліцейськими транспортними засобами в стані сп`яніння за результатами службових розслідувань уживати до винних безальтернативних заходів дисциплінарного впливу - звільнення зі служби в поліції.

Виходячи з перелічених обставин, у висновку службового розслідування зазначено про порушення ОСОБА_1 таких вимог:

- пункту 1 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» в частині неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

- статті 7 «Дисциплінарного статуту ОВС України» (без зазначення конкретного порушення);

- пункту 2.5 «Правил дорожнього руху України», затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 щодо обов`язку водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Наказом ГУ НП в Донецькій області від 04 серпня 2017 року № 1417 «Про порушення службової дисципліни оперуповноваженим управління протидії наркозлочинності ГУ НП в Донецькій області лейтенантом поліції ОСОБА_1 та його покарання» визначено за особисту недисциплінованість, грубе порушення вимог пункту 1 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», статті 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, пункту 2.5. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що виразилось у відмові від проходження медичного огляду на встановлення стану сп`яніння та допущення вчинку, який негативно впливає на репутацію Національної поліції України, ОСОБА_1 звільнено зі служби в Національній поліції (т.1, а.с.106-107).

Із зазначеним наказом позивач під підпис не ознайомлений. Відповідно до акту від 04 серпня 2017 року відповідачем здійснено телефонний дзвінок на мобільний телефон та запропоновано приїхати та ознайомитися з наказом від 4 серпня 2017 року № 1417 від чого ОСОБА_1 відмовився (т.1, а.с.111).

04 серпня 2017 року наказом ГУ НП в Донецькій області № 380 о/с ОСОБА_1 звільнений зі служби з поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) з 4 серпня 2017 року на підставі наказу ГУ НП в Донецькій області від 4 серпня 2017 року № 1417(т.1, а.с.115).

У акті від 04 серпня 2017 року зазначено, що позивач особисто отримав витяг з наказу ГУ НП в Донецькій області від 4 серпня 2017 року № 380 о/с, але отримати для повного розрахунку при звільненні зі служби з Національної поліції трудову книжку, припис до РВК та обхідний лист відмовився (т.1, а.с.112).

Відповідно до довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 середньомісячний розмір грошового забезпечення складає 232,56 грн (т.1, а.с.117).

28 березня 2018 року поставною Апеляційного суду Донецької області по справі № 266/2771/17 провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначені Законом України від 2 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII), який набрав чинності з 7 листопада 2015 року.

Згідно із статтею 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

За змістом частини другої статті 19 Закону № 580-VIII підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

На час виникнення спірних правовідносин та розгляду даної справи, сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів Національної поліції стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень, врегульовані Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі Дисциплінарний статут).

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок, як зазначено в статті 2 Дисциплінарного статуту, - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно статті 7 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Відповідно до змісту статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 1.1. «Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України», затвердженої Наказом МВС України від 12 березня 2013 року № 230, ця Інструкція визначає порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі ОВС) при його проведенні.

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу (далі РНС) службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Згідно із пунктом 2.6 вищезазначеної Інструкції, підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Відповідно до пункту 6.2.2. Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, Обов`язки виконавця (голови, членів комісії): дотримуватися вимог законодавства при проведенні службового розслідування, уживати необхідних заходів щодо недопущення порушення прав та законних інтересів учасників службового розслідування; після затвердження висновку службового розслідування за письмово оформленим бажанням особи РНС, стосовно якої проводилося службове розслідування, знайомити її із затвердженим висновком службового розслідування, а також з окремими матеріалами, зібраними в процесі його проведення в частині, яка її стосується, з дотриманням вимог законодавства; за дорученням начальника, який призначив службове розслідування, інформувати зацікавлених осіб на їх вимогу про його результати.

Відповідно до пункту 6.3. даної Інструкції, визначені права особи рядового та начальницького складу, а саме: брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об`єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять); відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України; за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.

Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

Підчас розгляду справи позивач зазначив, що ним не надавалися пояснення від 27 березня 2017 року під час проведення службового розслідування, оскільки на той момент він знаходився на лікарняному, що підтверджується матеріалами справи, а тому такі пояснення не можуть вважатися отриманими з додержанням вимог законодавства.

Відповідно до положень підпункту 6 пункту 2 розділу ІІ «Правил етичної поведінки поліцейських», затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року № 1179, під час виконання службових обов`язків поліцейському заборонено перебувати на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, уживати тютюнові вироби під час безпосереднього виконання службових обов`язків і в невстановленому місці.

В оскаржуваному наказі ГУ НП в Донецькій області від 04 серпня 2017 року № 1417, а також висновку службового розслідування ОСОБА_1 не ставиться в провину порушення вищезазначеного підпункту 6 пункту 2 розділу ІІ «Правил етичної поведінки поліцейських», а тому при вирішенні справи факт знаходження позивача під час виконання службових обов`язків у стані наркотичного не входить до кола досліджуваних судом питань.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підставами звільнення позивача були відмова від проходження медичного огляду на встановлення стану сп`яніння, а також скоєння вчинку, який негативно впливає на репутацію Національної поліції України. Крім того, підставою для звільнення вказано реалізацію дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту ОВС України.

Вирішуючи питання про обґрунтованість такої підстави для звільнення як відмова від проходження медичного огляду на встановлення стану сп`яніння, суд зазначає наступне.

Інформація у висновку службового розслідування щодо дій ОСОБА_1 є об`єктивною частиною правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції).

Водночас, у висновку не йдеться про вчинення позивачем дій, які не охоплюються об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, відмова від проходження медичного огляду на встановлення стану сп`яніння, про яку стверджується у висновку службового розслідування, полягає у вчиненні правопорушення, вина у скоєнні якого може встановлюватися лише судом в рамках адміністративного провадження.

Окрім того, суд зазначає, що 28 березня 2018 року постановою Апеляційного суду Донецької області по справі № 266/2771/17 провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП. Вказане судове рішення набрало законної сили та є чинним.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 07 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що пункт 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод вимагає від представників держави - насамперед суддів, що розглядають справу, але й від інших представників органів влади, - щоб вони утримувалися від публічних заяв про те, що обвинувачений вчинив правопорушення, яке йому ставлять за вину, доти, доки ця вина не буде офіційно встановлена судом.

У рішенні від 10 лютого 1995 року в справі «Аллене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

З викладеного вбачається, що твердження у наказі від 4 серпня 2017 року № 1417 про вчинення дій, які є об`єктивною частиною правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушують презумпцію невинуватості, встановлену Конституцією.

Оскільки наказ від 04 серпня 2017 року № 380 о/с виданий виключно на реалізацію положень наказу № 1417, тому він підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 поновленню на посаді з 04 серпня 2017 року, чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Стосовно доводів апелянта про залишення позовної заяви без розгляду, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Справою № 266/2771/17 яка розглядалась Приморським районним судом м. Маріуполя Донецької області, а в подальшому Апеляційним судом Донецької області, вирішувалось питання щодо правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 130 КУпАП. Тобто вказане судове провадження є одним з етапів відновлення порушеного права позивача, на розгляд якого був необхідний відповідний час.

Щодо розрахунку середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 05.08.2017 року по 13.03.2019 року в розмірі 136 280,16 грн суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильність розрахунку, який відповідачем не оспорюється.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В ході розгляду справи відповідачем не доведено правомірності свого рішення відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 195, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року у справі № 200/10136/18-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року у справі № 200/10136/18-а залишити без змін.

Повний текст постанови складений та підписаний 27 червня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення окрім випадків визначених статтєю 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова