Справа № 813/2185/17
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/2185/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулкевич І.З.,

секретар судового засідання Іванес Х.О.,

за участю : представника позивача Яцук Г.М., представника відповідача Чабан О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом Фермерського господарства «Пчани-Денькович» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

Встановив:

19 червня 2017 року Фермерське господарство «Пчани-Денькович» звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Львівській області, у якому просив визнати протиправними дії щодо проведення камеральної перевірки з питань своєчасності сплати самостійно визначеного податкового зобов`язання за результатами якої складено акт перевірки №668/13-18-12/36738335 від 29.12.2016 року та визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення рішення №, №, № від 03.05.2017 року про застосування штрафних санкцій.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач отримав від відповідача акт камеральної перевірки 29.12.2016 року, в якому встановлено порушення позивачем вимог п. 57.1. ст. 57 ПК України. На підставі висновків вказаного акта перевірки Головним управлінням ДФС у Львівській області прийняті спірні податкові повідомлення-рішення.

Протиправність дії щодо проведення камеральної перевірки позивач обґрунтовує неправомірністю її проведення, оскільки діяв мораторій в тому числі на здійснення відповідачем камеральної перевірки позивача.

Протиправність спірних рішень позивач обґрунтував наявними платіжними дорученнями, згідно яких узгодженні податкові зобов`язання сплачені ним у встановлені законом строки.

Позиція відповідача викладена у запереченні на позовну заяву, у якому відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю з підстав, що камеральну перевірку позивача проведено правомірно, такою перевіркою встановлено несвоєчасна сплата позивачем самостійно узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість, відповідно спірні податкові повідомлення рішення є правомірними.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року, позовну заяву задоволено частково.

Постановою Верховного Суду від 26.06.2018 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2018 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 31 серпня 2018 року прийнято до провадження адміністративну справу та призначено судове засідання.

Під час нового розгляду справи позивач позовних вимог не змінював.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав наведених у додаткових поясненнях від 24.09.2018 та 10.06.2019 р, просила задовольнити в повному обсягу.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, надав суду розрахунок штрафних санкцій, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, безпосередньо, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив наступне.

29.12.2016 року Стрийською об`єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Львівській області проведено камеральну перевірку позивача на предмет своєчасності сплати самостійно визначеного податкового зобов`язання до бюджету. За результатами проведеної перевірки складено акт № 668/13-18-12/36738335.

Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем: - п. 57.1 ст. 57 ПК України.

30.05.2017 року ГУ ДФС у Львівській області прийнято податкове повідомлення рішення № , яким на підставі акта перевірки № 668/13-18-12/36738335 від 29.12.2016 року, встановлено порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість с/г підприємств за операціями із зерновими і технічними культурами, визначеного п. 57.1. ст. 57 ПК України, та на підставі ст. 126 глави ПК України за затримку на 2 2 1 календарних днів сплати суми грошового зобов`язання в розмірі 68628,44 грн. позивача зобов`язано сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 6862,80 грн. за платежем податок на додану вартість с/г підприємств за операціями із зерновими і технічними культурами.

30.05.2017 року ГУ ДФС у Львівській області прийнято податкове повідомлення рішення № , яким на підставі акта перевірки № 668/13-18-12/36738335 від 29.12.2016 року, встановлено порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість с/г підприємств за операціями з продукцією тваринництва, визначеного п. 57.1. ст. 57 ПК України, та на підставі ст. 126 глави ПК України за затримку на 1 календарний день сплати суми грошового зобов`язання в розмірі 74478,00 грн. позивача зобов`язано сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 7447,80 грн. за платежем податок на додану вартість с/г підприємств за операціями з продукцією тваринництва.

30.05.2017 року ГУ ДФС у Львівській області прийнято податкове повідомлення рішення № , яким на підставі акта перевірки № 668/13-18-12/36738335 від 29.12.2016 року, встановлено порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів, визначеного п. 57.1. ст. 57 ПК України, та на підставі ст. 126 глави ПК України за затримку на 2 1 календарних днів сплати суми грошового зобов`язання в розмірі 326463,66 грн. позивача зобов`язано сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 36256,40 грн. за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України із змінами і доповненнями, Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно п. 49.1. ст. 49 ПК України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно п. 57.1. ст. 57 цього ж Кодексу, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим же Кодексом.

Згідно п. 216.1. ст. 126 цього ж Кодексу, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Позивачем на підтвердження обґрунтування позовних вимог надано суду копії наступних доказів:

- платіжного доручення № 836 від 30.08.2016 року одержаного банком 30.08.2016 року;

- платіжного доручення № 847 від 31.08.2016 року одержаного банком 31.08.2016 року;

- платіжного доручення № 51 від 28.10.2016 року одержаного банком 28.10.2016 року;

- виписки з банку про рух коштів позивача від 30.08.2016 року;

- виписки з банку про рух коштів позивача від 31.08.2016 року;

- виписки з банку про рух коштів позивача від 28.10.2016 року.

Судом не враховуються обґрунтування позовних вимог позивача, в частині визнати протиправними дії щодо проведення камеральної перевірки з питань своєчасності сплати самостійно визначеного податкового зобов`язання за результатами якої складено акт перевірки №668/13-18-12/36738335 від 29.12.2016 року, оскільки перевірка фактично проведена, позивач факту допуску службових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не заперечив, надав перевіряючим відповідні документи та дозволив здійснити перевірку, а також погодився із висновками, викладеними в акті перевірки.

На виконанням вказівок Верховного Суду судом витребувано від Головного управління ДФС у Львівській області розрахунок штрафних фінансових санкцій по оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях.

Згідно розрахунку штрафних фінансових санкцій, позивачем подано та нараховано у Додатку 10 розрахунок сум податку на додану вартість по операціях з сільськогосподарськими товарами/послугами, що підлягають сплаті до державного бюджету та перерахуванню на спеціальний рахунок (ДС10) № від 19.08.2016 термін сплати 30.08.2016 176450 грн.

Станом на 30.08.2018 р у фермерського господарство «Пчани-Денькович» була переплата в сумі 107821,56 грн (сплачена 26.08.2016).

31.08.2018 р позивачем сплачено суму 66894,20 грн платіжним дорученням №7336035. Станом на 31.08.2018 позивачем недоплачено суму 1734,24 грн, яка була погашена платіжним дорученням від 01.09.2016 р №7341412, №7341325.

Згідно розрахунку штрафних фінансових санкцій, позивачем подано та нараховано у Додатку 10 розрахунок сум податку на додану вартість по операціях з сільськогосподарськими товарами/послугами, що підлягають сплаті до державного бюджету та перерахуванню на спеціальний рахунок (ДС10) № від 18.10.2016 термін сплати 30.10.2016 274578 грн.

Станом на 30.08.2018 р у фермерського господарства «Пчани-Денькович» була переплата в сумі 200099,96 грн (сплачена 25.10.2016), недоплата становила 74478,04 грн.

Фермерським господарством «Пчани-Денькович» подано та нараховано у декларації з ПДВ № від 19.08.2016, термін сплати 30.08.2016 170160,08 грн.

31.08.2018 платником сплачено суму 170160,78 грн платіжним дорученням №7336035.

Фермерським господарством «Пчани-Денькович» подано та нараховано у декларації з ПДВ №804380 від 18.10.2016, термін сплати 30.08.2016 192402,98 грн.

31.08.2018 р платником сплачено суму 192402,98 грн платіжним дорученням №8281756.

Відповідно до п. 209.1 ст. 209 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування. Позивачем обрано спеціальний режим оподаткування.

Згідно з пунктом 209.2.3 пункту 209.2 статті 209 Податкового кодексу України для перерахування до державного бюджету коштів, зарахованих на рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість з рахунків платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, зазначених у підпункті 209.2.1 пункту 209.2 цієї статті, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету, зазначена у податковій декларації, в якій відображаються результати діяльності в межах спеціального режиму оподаткування за звітний (податковий) період. На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

Суми податку на додану вартість, що підлягають перерахуванню на спеціальні рахунки, відкриті в установах банків та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, не підлягають сплаті до бюджету та повністю залишаються в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для використання у виробництві сільськогосподарських товарів/послуг. Зазначені суми коштів акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на таких рахунках у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпункту 209.2.4 пункту 209.2 статті 209 Податкового кодексу України сільськогосподарські підприємства - суб`єкти спеціального режиму оподаткування у строки, встановлені цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, повинні забезпечити перерахування на їхні рахунки у системі електронного адміністрування податку, зазначені у підпункті 209.2.1 пункту 209.2 цієї статті, коштів у розмірі, достатньому для перерахування до державного бюджету та на спеціальний рахунок, на підставі поданої податкової декларації, в якій відображаються результати діяльності в межах спеціального режиму оподаткування протягом звітного (податкового) періоду.

Вказане у сукупності свідчить про те, що позивачем дійсно станом на останній день строку сплати узгодженого податкового зобов`язання не забезпечено перерахування на власні рахунки у системі електронного адміністрування податку, зазначені у п.209.2.1 п.209.2 ст.209 ПК України, коштів у розмірі, достатньому для перерахування до державного бюджету та на спеціальний рахунок, на підставі поданих податкових декларацій.

Позивачем платіжними дорученнями №836 від 30.08.2016 р на суму 334471,00 грн; №847 від 31.08.2016 р на суму 9000 грн; №51 від 28.10.2016 р на суму 372 900,00 грн у відповідності до вимог п.п.209.2.1 п.209.2 ст.209 ПК України здійснено зарахування коштів в останній граничний строк сплати узгодженого податкового зобов`язання на власні рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкриті для перерахування коштів до державного бюджету та на спеціальні рахунки, відкриті в установах банків та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів для здійснення операцій з сільськогосподарськими товарами/послугами.

При цьому Позивачем не враховані норми пункту 209.2.2 ст.209 ПК України, згідно якого кошти, зараховані на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, зазначені у підпункті 209.2.1 пункту 209.2 даної статті, автоматично протягом наступного операційного дня за днем, в якому кошти надійшли на такі рахунки, перераховуються органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів у визначених цим підпунктом розмірах з рахунків, зазначених у підпункті «а» підпункту 209.2.1 пункту 209.2 цієї статті: на рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість; на спеціальні рахунки сільськогосподарських підприємств, відкриті в установах банків та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про правомірність застосування податковим органом до Фермерського господарства «Пчани - Денькович» штрафних фінансових санкцій, оскільки станом на останній день строку сплати узгодженого податкового зобов`язання ним не забезпечено перерахування на власні рахунки у системі електронного адміністрування податку, зазначені у п.209.2.1 п.209.2 ст.209 ПК України, коштів у розмірі, достатньому для перерахування до державного бюджету та на спеціальний рахунок, на підставі поданих податкових декларацій.

Згідно з пп.20.1.19 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України, стягувати суми простроченої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

За таких обставин, оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 03.05.2017 року № , №, № прийняті відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, в зв`язку з чим заявлені позивачем позовні вимоги не належать до задоволення.

Доводи позивача, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження впродовж розгляду справи та спростовуються наведеними в рішенні суду обставинами. Адже, згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з вимогами ст.139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, пп. пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України, суд -

Вирішив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 27 червня 2019 року.

Суддя Гулкевич І.З.