Справа № 520/68/19
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 р. Справа № 520/68/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Любчич Л.В.

суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника позивача - Вітер Н.В.

представника відповідача - Кезля М.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Громадянина В`єтнаму ОСОБА_2 , Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2019, суддя Шляхова О.М., майдан Свободи 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 08.04.19 по справі № 520/68/19

за позовом Громадянина В`єтнаму ОСОБА_2

до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області третя особа Управління Державної міграційної служби України в Київській області

про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Громадянин В`єтнаму ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі - відповідач, ГУ ДМС України в Харківській обл.), третя особа: Управління Державної міграційної служби України в Київській області (далі - ГУ ДМС України в Київській обл.), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДМС України в Харківській обл. від 05.12.2018 про відмову в оформленні громадянину В`єтнаму ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідки на постійне проживання в Україні, прийняте за результатом розгляду заяви від 22.11.2018.

- зобов`язати ГУ ДМС України в Харківській обл. здійснити оформлення та видачу громадянину В`єтнаму ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 13.05.2004 у зв`язку з непридатністю використання, за заявою від 22.11.2018.

- стягнути з ГУ ДМС України в Харківській обл. на користь громадянина В`єтнаму ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , понесені судові витрати.

- стягнути на користь громадянина В`єтнаму ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 частково задоволено позовні вимоги.

Визнано протиправним та скасувати рішення ГУ ДМС України в Харківській обл. про відмову в оформленні та видачі громадянину В`єтнаму ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку з непридатністю для користування посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 13.05.2004 року за заявою від 22.11.2018.

Зобов`язано ГУ ДМС України в Харківській обл. здійснити оформлення та видачу громадянину В`єтнаму ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку з непридатністю для користування посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 13.05.2004 року за заявою від 22.11.2018.

Стягнуто на користь громадянина В`єтнаму ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДМС України в Харківській обл. судові витрати в розмірі 704,80 грн. за сплату судового збору.

Заяву представника позивача про відшкодування позивачу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у справі № 520/68/19 - задоволено частково.

Стягнуто з ГУ ДМС України в Харківській обл. за рахунок бюджетних асигнувань витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката на користь громадянина В`єтнаму ОСОБА_2 у розмірі 3000,00 гривень.

В задоволенні іншої частини заяви про відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката - відмовлено.

Не погодившись з даним судовим рішенням, позивач та відповідач подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та в частині задоволення позовних вимог відповідно.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що відповідно до ч.8 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд першої інстанції мав всі підстави покласти на відповідача судові витрати повністю, незалежно від результатів вирішення спору. Суд першої інстанції вважав, що направлені адвокатські запити № АЗ-42/19 від 13.02.2019 та № АЗ-514/18 від 26.10.2018 направлені до органів міграційної служби Київської області та ЦМУ, а ГУ ДМС України в Харківській обл. не має до них ніякого відношення, відповіді надавали зовсім інші органи. Проте зазначені запити були направлені щодо надання інформації про стан чинності виданої позивачу посвідки на постійне проживання та підстав його документування, проте відповіді адресатом не надано. В зв`язку з чим апелянт вважає зазначені судом підстави для зменшення розміру відшкодування судових витрат необгрунтованими.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що здійснення обміну позивачу посвідки на постійне проживання за відсутності відповіді УДМС України в Київській обл. про стан чинності виданої посвідки та підстав документування позивача посвідкою є передчасними. На підставі пп.11 п. 62 Порядку № 321 ГУ ДМС України в Харківській обл. повернуто на доопрацювання до територіального підрозділу, в якому документи були прийняті від позивача, з відмовою від 05.12.2018 в обміні посвідки та зазначено про необхідність повідомлення позивача про вищевказане та відібрати письмові пояснення. Крім того, вважає, що зобов`язання відповідача здійснити видачу посвідки на постійне проживання є втручанням у дискреційні повноваження органу міграційної служби.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.05.2019 відкрито провадження за апеляційною скаргою громадянина В`єтнаму ОСОБА_2 по справі № 520/68/19.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.05.2019 закінчено підготовку справи за апеляційною скаргою громадянина В`єтнаму ОСОБА_2 до розгляду та призначено у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2019 залишено без руху апеляційну скаргу ГУ ДМС України в Харківській обл. у зв`язку з несплатою судового збору.

Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 31.05.2019, після усунення недоліків апеляційної скарги ГУ ДМС України в Харківській обл., відкрито провадження по справі № 520/68/19, закінчено підготовку справи до розгляду та призначено у відкритому судовому засіданні.

12 червня 2019 року на адресу суду від представника позивача по справі надійшов відзив, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог - без змін. При цьому зазначив про те, що відповідачем не доведено, що саме повинен доопрацювати територіальний підрозділ або позивач за заявою про обмін посвідки на постійне проживання та не надано обґрунтування з приводу необхідності відібрання пояснень у позивача. Натомість у відповідача були всі підстави здійснити позивачу обмін посвідки на постійне проживання. Посилаючись на п. 36, 37, 42 Порядку № 321 зазначив про помилковість доводів відповідача про втручання у його дискреційні повноваження, шляхом зобов`язання останнього здійснити оформлення та видачу позивачу посвідки на постійне проживання.

На адресу суду від відповідача по справі 18.06.2019 надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому відповідач просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому зазначив, що справа, по якій адвокатом надано послуги, є справою незначної складності, складання документів в рамках даної справи не потребує значного часу, такі послуги не є послугами значного обсягу, з урахуванням шаблонності матеріалів у зв`язку з представництвом адвокатом великої кількості громадян по даній категорії справ, а тому вимоги про відшкодування судових витрат у заявленій сумі не підлягають відшкодуванню.

20 червня 2019 року представником позивача подано заяву про відшкодування судових витрат пов`язаних з правничою допомогою протягом розгляду справи в апеляційному суді з додатками.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача - не підлянає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції були встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

Рішенням ВГІРФО ГУМВС України в Київській обл. 12.05.2004, на підставі Закону України "Про імміграцію", громадянин В`єтнаму ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 від 27.07.2015, надано дозвіл на імміграцію на підставі пункту 6 частини другої статті 4 Закону України «Про імміграцію», як чоловіку іммігранта та документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 13.05.2004 терміном дії безстроково.

Московським РВ ГУ МВС України Харківський обл. 28.04.2017 зареєстровано місце проживання позивача за адресою АДРЕСА_1 .

22 листопада 2018 року громадянин В`єтнаму ОСОБА_2 звернувся із заявою до Московського РВ ГУ МВС України Харківський обл. по факту обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 13.05.2004, у зв`язку із її непридатністю для використання.

Позивачем було надано усі документи, визначені законодавством та сплачено необхідні платежі, що не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні.

На час звернення позивача до суду відповіді ним отримано не було.

Як встановлено під час розгляду справи, подана ОСОБА_2 заява разом із документами були направлені до ГУ ДМС України в Харківській обл. для прийняття рішення.

В подальшому, 13 грудня 2018 року, адвокат Вітер Н.В., у рамках надання правничої допомоги громадянину В`єтнаму ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно договору про надання правничої допомоги, звернулась до Т . в.о. Начальника ГУ ДМС України в Харківській обл. із адвокатським запитом № АЗ-606/18, в якому, зокрема, просила надати копію заяви про обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні ОСОБА_2 від 22.11.2018 та зворотного боку з відміткою про прийняте рішення.

Судом, між іншим, встановлено, що ГУ ДМС України в Харківській обл. на адресу УДМС України в Київській області 23.11.2018 направлявся запит щодо надання інформації про стан чинності виданої посвідки та підстав для документування позивача посвідкою.

Відповідач повідомив суд про те, що відповіді на зазначений запит ним не отримувався.

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДМС України в Харківській обл. за результатом розгляду заяви позивача від 22.11.2018 прийнято рішення 05.12.2018 про відмову в оформленні посвідки на постійне проживання в Україні громадянину В`єтнаму ОСОБА_2 , на підставі підпункту 11 пункту 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Постановою КМУ від 25.04.2018 № 321.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Суд апеляційної інстанції з даним висновком суду погоджується з огляду на наступне.

Частиною першою статті 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 1 Закону України від 22.09.2011 №3773-VI "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", посвідка на постійне проживання - це документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Згідно п. 1 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 р. № 321 (далі - Порядок №321), посвідка на постійне проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Пунктом 40 Порядку №321 передбачено, що для оформлення у зв`язку із втратою або викраденням посвідки, її обміну іноземець або особа без громадянства подають такі документи: 1) посвідку, що підлягає обміну (крім випадків втрати та викрадення); 2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства; 3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку; 4) документи, що підтверджують обставини, у зв`язку з якими посвідка підлягає обміну (крім випадків, передбачених підпунктами 3-5 пункту 7 цього Порядку); 5) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, у разі подання документів законним представником; 6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.

Іноземець або особа без громадянства під час подання документів пред`являють працівникові територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-6 цього пункту.

До заяви-анкети додаються оригінали документа, зазначеного у підпункті 3 цього пункту, і документа, що підтверджує сплату адміністративного збору, та копії документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 і 5 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору, засвідчені працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом поставлення відмітки "Згідно з оригіналом" та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів та дати.

Оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 і 5 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору повертаються іноземцеві або особі без громадянства.

Як встановлено під час судового розгляду, жодних зауважень до змісту чи до кількості доданих до заяви позивачем документів відповідачем зазначено не було.

Пунктом 43 Порядку №321 встановлено, що рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

Відповідно до п.44 Порядку №321 якщо втрачена або викрадена посвідка чи посвідка, що підлягає обміну, була видана територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, до якого подано заяву-анкету про оформлення, обмін посвідки, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС порівнює дані іноземця або особи без громадянства та їх фотозображення з даними, наведеними в заяві-анкеті про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, та даними відомчої інформаційної системи ДМС і сканує її із застосуванням засобів Реєстру до відомчої інформаційної системи ДМС.

У разі коли втрачена або викрадена посвідка чи посвідка, що підлягає обміну, була видана іншим територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, для підтвердження видачі не пізніше наступного дня після прийняття до розгляду заяви-анкети до такого територіального органу/територіального підрозділу ДМС надсилається запит.

Згідно з п.45 Порядку №321 перевірка за запитом проводиться протягом трьох робочих днів після його надходження. Під час перевірки відомості, зазначені в запиті, та фотозображення порівнюються з даними, наведеними в заяві-анкеті про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, та фотозображенням, що міститься в ній. У графі Службові відмітки заяви-анкети про оформлення посвідки проставляється відмітка про дату надходження запиту та зазначаються найменування територіального органу/територіального підрозділу ДМС, який здійснює оформлення у зв`язку із втратою або викраденням, обмін посвідки, і підстави обміну.

За результатами перевірки надається відповідь територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС, який надіслав запит, а заява-анкета про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, сканується до відомчої інформаційної системи ДМС.

Відповідно до п.46 Порядку №321 після проведення перевірок, підтвердження факту оформлення та видачі посвідки, ідентифікації іноземця або особи без громадянства керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС приймає рішення про оформлення посвідки або про відмову в її оформленні.

Враховуючи вищезазначені правові норми, колегія суддів зазначає, що передумовою прийняття органом ДМС відповідного рішення є проведення перевірок, підтвердження факту оформлення та видачі посвідки, ідентифікації іноземця або особи без громадянства, а саме: після отримання відповіді на запит.

Судовим розглядом встановлено, що, в порушення вищезазначених законодавчих приписів, відповідач, не отримавши відповідь від УДМС України в Київській обл. на запит від 23.11.2018, прийняв рішення про відмову в оформленні позивачу посвідки на постійне проживання в Україні за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 від 22.11.2018.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову в оформленні громадянину ОСОБА_2 посвідки на постійне проживання в Україні, прийняте за результатом розгляду заяви від 22.11.2018.

Щодо позовних вимог про зобов`язання ГУ ДМС України в Харківській обл. здійснити оформлення та видачу громадянину В`єтнаму ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 13.05.2004 у зв`язку з непридатністю використання, за заявою від 22.11.2018, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи N R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

При цьому, дискреційними є повноваження відповідача - суб`єкта владних повноважень, обирати у конкретній ситуації між альтернативними, кожна з яких є правомірною.

Відповідно до ч. 3 ст. 245 КАС України, у разі скасування індивідуального акту суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З огляду на зазначене, законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

Згідно з ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" (Заява N 28924/04) констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

Оскільки відповідач у спірних правовідносинах реалізував свої дискреційні владні повноваження та прийняв рішення про відмову у видачі посвідки, протиправність якого встановлена судовим розглядом, тому з метою відновлення порушених справ позивача зобов`язати ГУ ДМС України в Харківській обл. здійснити оформлення та видачу громадянину В`єтнаму ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 13.05.2004 у зв`язку з непридатністю використання, за заявою від 22.11.2018, є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Дані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду викладеній в постановах від 29.03.2018 по справі № 816/303/16, від 03.04.2018 по справі № 815/6881/16, від 13.06.2018 по справі № 815/6768/15.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та зроблено вірний висновок про задоволення позовних вимог.

Щодо вимог про стягнення судових витрат пов`язаних з правничою допомогою згідно заявленого під час судового розгляду в суді першої інстанції клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в даній справі, колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту заяви про відшкодування позивачу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, а також доданих до заяви доказів, вбачається, що позивачем понесені витрати у розмірі 6000,00 грн., які складаються із складання позовної заяви в розмірі 2000 грн., складання відповіді на відзив ГУ ДМС України в Харківській обл. 1800,00 грн., представництво інтересів у судовому засіданні - 400 грн., складання двох заяв - 800 грн., адвокатські запити - 1200 грн.

Задовольняючи частково заяву позивача про відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа є справою незначної складності, складання адвокатом в рамках даної адміністративної справи документів не потребують значного часу, такі послуги не є послугами значного обсягу, крім того були направлені два запити до органів міграційної служби Київської області та ЦМУ до яких ГУ ДМС в Харківській обл. не має ніякого відношення, оскільки не розглядало даних запитів, а відповіді надавали зовсім інші органи.

Колегія суддів з даним висновком суду не погоджується та зазначає, що зазначені запити були направлені адвокатом з метою отримання інформації про стан чинності виданої позивачу посвідки на постійне проживання та підстав його документування, що входить до предмету доказування у даній справі. Відсутність відповідей від адресата не є підставою для визнання зазначених витрат такими, що не підлягають відшкодуванню.

Враховуючи те, що письмовими доказами у справі підтверджено розмір витрат з оплати правничої допомоги, наданої протягом розгляду справи в суді першої інстанції, а також з урахуванням положень ст. 139 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу, надану протягом розгляду справи у суді першої інстанції в розмірі 6000,00 грн. підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДМС в Харківській обл.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Крім того, представником позивача подано заяву з питань відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в загальній сумі 5800,00 грн. на користь позивача.

На підтвердження понесення позивачем судових витрат протягом розгляду справи надано: копії договору про надання правничої допомоги №Д-105/18 від 26.10.2018 з адвокатом Вітер Н.В., додаткової угоди № 2 від 26.10.2018 до договору про надання правничої допомоги №Д-105/18 від 26.10.2018, копію довідки ПАТ КБ "ПриватБанк" про відкриття розрахункового рахунку на ім`я Вітер Н.В. , копії квитанцій ПАТ КБ "ПриватБанк" про сплату послуг адвоката на суму 5800,00 грн., копію акту виконаних робіт № 2 від 20.06.2019 до договору про надання правничої допомоги №Д-105/18 від 26.10.2018, копія звіту ПАТ КБ "ПриватБанк" по дебетовим та кредитовим операціях по рахунку адвоката Вітер Н.В. № 1976 за травень та червень 2019 року.

Відповідно до акту виконаних робіт (надання послуг) №5 від 09.04.2019 року до договору про надання правової допомоги №Д-105/18 від 26.10.2018 позивачу надано послуги на загальну суму 5800,00 грн., а саме: складання апеляційної скарги 18.04.2019 - 2500,00 грн., представництво інтересів у судовому засіданні 20.05.2019 - 400,00 грн., складання відзиву на апеляційну скаргу ГУ ДМС України в Харківській обл. 10.06.2019 - 2500,00 грн., представництво інтересів у судовому засіданні 20.06.2019 - 400,00 грн.

Відповідно до положень ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч .7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З урахуванням вищенаведеного, а також того, що відповідачем не було заявлено обґрунтованого клопотання про зменшення розміру витрат в зв`язку з їх неспівмірністю, колегія суддів прийшла до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу, надану протягом розгляду справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 5800,00 грн. підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДМС в Харківській обл.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені учасниками справи аргументи, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

З огляду на вищезазначене та враховуючи положення ст. 317 КАС України, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про задоволення вимог апеляційної скарги позивача та відмову у задоволенні апеляційної скарги відповідача з частковим скасуванням рішення суду першої інстанції як такого, що прийнято з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Громадянина В`єтнаму ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року по справі № 520/68/19 скасувати в частині часткового задоволення заяви представника позивача про відшкодування позивачу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у справі № 520/68/19 .

Прийняти в цій частині постанову, якою задовольнити заяву представника позивача про відшкодування позивачу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у справі № 520/68/19.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057, код 37764460) за рахунок бюджетних асигнувань витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката на користь громадянина В`єтнаму ОСОБА_2 (ІНПП: НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ) у розмірі 6000,00 (шість тисяч) гривень.

Заяву представника Громадянина В`єтнаму ОСОБА_2 про відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою протягом розгляду справи в апеляційному суді, - задовольнити.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057, код 37764460) за рахунок бюджетних асигнувань витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката протягом розгляду справи в апеляційному суді на користь громадянина В`єтнаму ОСОБА_2 (ІНПП: НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ) у розмірі 5800,00 (п`ять тисяч вісімсот) гривень., за договором про надання правничої допомоги № Д-105/18 від 26.10.2018.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Любчич
Судді(підпис) (підпис) О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Постанова складена в повному обсязі 01.07.19.