Справа № 556/496/19
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/5959/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

представника відповідача

та третьої особи Кругліцька В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 17 травня 2019 року (ухвалене головуючим суддею Покровський В.А. у смт. Володимирець) у справі № 556/496/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора охорони та захисту лісу ДП «Володимирецьке лісове господарство» Морочинець Івана Михайловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ДП «Володимирецьке лісове господарство» про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № 000036 від 04.02.2019 інспектора охорони та захисту лісу ДП «Володимирецьке лісове господарство» Морочинець І.М., якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.65 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн, а також обраховано розмір завданої лісовому господарству шкоди у розмірі 15531, 60 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що його не було належним чином повідомлено про розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності, в результаті чого справу було розглянуто без його участі, а протокол, котрий є єдиним доказом, який став підставою для винесення оскаржуваної постанови, складений з порушенням вимог чинного процесуального законодавства. Вказує, що постанова № 000036 про накладення адміністративного стягнення була винесена 04.02.2019, яку він не отримав, а про її існування дізнався лише 07.03.2019, отримавши постанову про відкриття виконавчого провадження від 04.03.2019. Саму копію постанови про накладення адміністративного стягнення позивач вказує, що отримав 15.03.2019, безпосередньо після звернення до старшого державного виконавця Годунок В.М, тому вважає, що ним не пропущено строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення № 000036 від 04.02.2019 з поважних причини, і просить поновити строк на оскарження постанови.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 17.05.2019 в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що інспектором охорони та захисту лісу ДП «Володимирецьке лісове господарство» Мороченцем І.О. правомірно, згідно вимог КУпАП, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 000036 від 04.02.2019, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 65 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн, оскільки останній належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду протоколу, однак на розгляд протоколу не з`явився. Крім цього суд першої інстанції зазначив, що позивачем в судовому засіданні не доведено обставин, щодо проведення всупереч вимогам закону незаконного огляду його подвір`я лісничим, з метою відшкодування деревини.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що ні при притягненні його до адміністративної відповідальності, на при розгляді його позовних вимог не було зібрано та надано не лише достатніх та допустимих доказів його вини чи хоча б причетності до вчиненого адміністративного правопорушення, але і будь-яких фактичних даних, котрі б це підтверджували прямо чи опосередковано. Сам процес виявлення правопорушення та його фіксація почалися з порушенням чинного законодавства та порушення його прав на справедливий, повний та неупереджений розгляд справи. Вважає, що уповноваженими посадовими особами виявлено формальний підхід до притягнення його до адміністративної відповідальності, незважаючи на те, що визнання особи винною тягне за собою відшкодування значної шкоди.

В судовому засіданні представник відповідача та третьої особи заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та надав пояснення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апелянт в судове засідання на виклик суду не з`явився, явку свого представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений, що не перешкоджає розгляду справи в його відсутності згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача та третьої особи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що позивач оскаржує постанову про накладення адміністративного стягнення № 000036 від 04.02.2019 інспектора охорони та захисту лісу ДП «Володимирецьке лісове господарство» Морочинець І.М., якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 65 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн, а також обраховано розмір завданої лісовому господарству шкоди у розмірі 15531, 60 грн.

Крім цього ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовною заявою просив поновити йому строк звернення до суду із позовною заявою про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення встановлений ч. 2 ст. 286 КАС України. Разом з цим суд першої інстанції не розглянувши дане клопотання відкрив провадження у справі та заслухав спір по суті.

Однак суд апеляційної інстанції не погоджується із висновком суду першої інстанції та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам зазначає наступне.

Вирішуючи справу по суті, суд апеляційної інстанції звертає увагу на процесуальні вимоги, а саме щодо дотримання позивачем строків звернення до суду.

Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду унормовані статтею 122 КАС України.

Так, відповідно до частини першої вищенаведеної статті Кодексу, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Приписами частини другої статті 286 КАС України визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Тобто, наведеними вище правовими нормами встановлено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відтак, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Потрібно зазначити, що суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне звернення за захистом порушених прав, свобод та інтересів, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Таким чином, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, відсутність заяви про поновлення строку, а у разі подання заяви про поновлення строку - відсутність поважних причин його пропуску.

Щодо визначення, власне, поважності причин пропуску строку звернення до суду, то суд апеляційної інстанції звертає увагу, що законодавством не встановлено перелік випадків, які можуть розцінюватись судом як поважні причини пропуску строків, а тому, відповідно, вирішення цього питання знаходиться у виключній компетенції суду, до якого з адміністративним позовом звертається позивач. Разом з тим, поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об`єктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування, та доданих до неї матеріалів.

Таким чином, для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Як встановлено судом першої інстанції, підставою для звернення до суду із даним позовом, слугувала незгода позивача із діями відповідача, які виразились у складанні постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення.

Приймаючи до уваги зміст заявлених позивачем вимог, колегія суддів дійшла висновку, що для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду із даним позовом, необхідно встановити факт, коли позивачу стало відомо про існування оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення відносно нього.

З матеріалів справи встановлено, та не заперечується сторонами,

Так з матеріалів справи слідує, що й підтверджується представником відповідача та третьої особи, що про порушення свого права позивач фактично дізнався 09.02.2019 коли відмовився отримувати постанову №000036 про накладення адміністративного стягнення, яка була винесена 04.02.2019, що підтверджується роздруківкою відстеження поштового відправлення за № 911 із заміткою «За відмовою адресата» (а.с. 46)

Колегія суддів вважає, що днем вручення позивачу постанови слід вважати 09.02.2019 - день його відмови від отримання поштового відправлення № 911.

Відтак можна дійти висновку, що позивач умисно не отримав поштове відправлення, а тому підстав для поновлення строку оскарження постанови не вбачається.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що позивачем фактично пропущено десятиденний строк звернення до суду встановлений ч. 2 ст. 286 КАС України, оскільки ОСОБА_2 було відомо про оскаржувану постанову 09.02.2019, тобто з моменту відмови її отримувати, а позовну заяву подано лише 18.03.2019.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12.07.2007).

При цьому легітимна мета обмеження прав дотримана, права заявника не порушені, оскільки він не звернувся з клопотанням про поновлення процесуального строку та не навів поважних підстав, які б створювали реально непереборні обставини для вчасного звернення.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Частиною 4 вказаної статті визначено, що якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість розгляду даної справи по суті, та вважає за необхідне залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 240 КАС України передбачено, що суд залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив наведені вище порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи, внаслідок чого його рішення підлягає скасуванню з залишенням позовної заяви без розгляду.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 286, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 17 травня 2019 року у справі № 556/496/19 скасувати та прийняти нове, а адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 25 червня 2019 року