Справа № 340/455/19
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 червня 2019 року м. Дніпросправа № 340/455/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року (головуючий суддя Пасічник Ю.П.) в адміністративній справі

за позовом Дочірнього підприємства "Кіровоградський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство «Кіровоградський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі Позивач) звернулось до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (далі Відповідач), в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 25.10.2018р. в частині визначення грошового зобов`язання в розмірі 26713,68 грн. та штрафної санкції в розмірі 1211954,14 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 25.10.2018р. в частині визначення грошового зобов`язання в розмірі 2417,80 грн. та штрафної санкції в розмірі 96775,19 грн.

В обґрунтування адміністративного позову Позивач зазначив про те, що положення статті Податкового кодексу України, відповідно до якої нараховано штрафні санкції, не відповідають виявленим порушенням.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року адміністративний позов задоволено (а.с. 58-60, т.2).

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції, зокрема, виходив із того, що Відповідач безпідставно застосував до Позивача штрафні санкції відповідно до ст. 127 Податкового кодексу України, якою передбачено накладення штрафу за ненарахування, неутримання та несплату (неперерахування) податків, оскільки при розгляді справи встановлено, що такий обов`язок Позивачем було виконано в повному обсязі, що відображено в акті перевірки, з якого встановлено, що під час виплати заробітної плати податок було утримано в повному обсязі та перераховано до бюджету.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідно до вимог чинного законодавства. Положеннями статті 127 Податкового кодексу України встановлюється санкція як міра відповідальності, яка покладається на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу громадянам. При цьому відповідальність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої несплати, як це передбачено статтею 126 Податкового кодексу України, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначив, що податковий орган мав право обчислити санкцію фінансової відповідальності на користь штрафної санкції за приписами статті 126 Податкового кодексу України.

Від представників сторін по справі, кожного окремо, надійшли клопотання про відкладення розгляду справи, проте відповідних доказів в обґрунтування даних клопотань не надано, що вказує на відсутність підстав для їх задоволення, про що судом було винесено відповідну протокольну ухвалу.

Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили, що не перешкоджає розгляду справи.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що підстави для скасування судового рішення відсутні, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що посадовими особами Відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку філії «Канатовської ДЕД» ДП «Кіровоградський облавтодор» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2016р. по 31.06.2018р., а також правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.07.2016р. по 31.06.2018р., за результатами якої складено акт від 12.10.2018р. №148/11-28-14-02/26177405.

В ході перевірки встановлено порушення п.п.168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 ст. 176, п.п. 1.4, п.п. 1.5 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України.

На підставі акту перевірки, відповідно до п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України, Відповідачем прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 25.10.2018 року №, яким визначено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 1654130 грн. основне зобов`язання, 1211954,14 грн. штрафних санкцій та 418169,39 грн. пені;

- податкове повідомлення-рішення від 25.10.2018 року №, яким визначено суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 143041,68 грн. основне зобов`язання, 96775,19 грн. штрафних санкцій та 37246,44 грн. пені.

Позивач не погодився із рішенням податкового органу в частині застосування штрафних санкцій з податку на доходи фізичних осіб на суму 1211954,14 грн. за податковим повідомленням - рішенням № та на суму 96775,19 грн. за податковим повідомленням - рішенням №, оскільки, на його думку, відповідальність за несвоєчасне перерахування до бюджету податку повинна наставати за статтею 126 Податкового кодексу України.

Крім того, в ході розгляду справи Позивач подав заяву про уточнення позовних вимог та просив суд окрім визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень в частині визначення штрафних санкцій, визнати протиправними та скасувати рішення в частині визначення основного зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 26713,68 грн. за податковим повідомленням-рішенням № та основного зобов`язання з військового збору в розмірі 2417,80 грн. за податковим повідомленням-рішенням №.

На підтвердження доводів, наведених у заяві про уточнення позовних вимог, Позивачем надано копії платіжних доручень якими частково погашено заборгованість з основного зобов`язання за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями.

Суд, дослідивши зміст наданих Позивачем платіжних доручень встановив, що основне зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб визначене Відповідачем було частково сплачено на підтвердження чого надано копії платіжних доручень №399 від 13.06.2018р. на суму 100 грн., №39 від 19.07.2018р. на суму 16500 грн., №70 від 24.07.2018р. на суму 9800 грн., №82 від 25.07.2018р. на суму300 грн., №123 від 31.07.2018р. на суму 13,68 грн., всього на суму 26713,68 грн., основне зобов`язання з військового збору частково сплачено, на підтвердження чого надано копії платіжних доручень №400 від 13.06.2018 на суму 100 грн., №40 від 19.07.2018р. на суму 1400 грн., №71 від 24.07.2018р. на суму 800 грн., №124 від 31.07.2018р. на суму 17,80 грн., №83 від 25.07.2018р. на суму 100 грн., всього на суму 2417,80 грн.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено правильний висновок стосовно того, що основне зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, визначене податковим повідомленням-рішенням № від 25.10.2018 р., підлягає частково визнанню протиправним та скасуванню в розмірі 26713,68, а основне зобов`язання з військового збору, визначене податковим повідомленням-рішенням № від 25.10.2018р., підлягає частково визнанню протиправним та скасуванню в розмірі 2417,80 грн.

Крім того, відповідно до п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 54.1, п. 54.2 ст. 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. Грошове зобов`язання щодо суми податкових зобов`язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов`язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

Згідно з пп. 57.1 ст 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Згідно з пп. 68.1.5 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Позивач не заперечує виплати заробітної плати із затримкою, крім того він не заперечує проти суми пені, нарахованої оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями.

Згідно п.п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

В той же час, п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України передбачено, що не нарахування і неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом. До або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1096 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Положення ст. 126 Податкового кодексу України щодо застосування штрафної санкції застосовується у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Тобто, у разі, якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов`язання протягом строків, передбачених Податковим кодексом України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до ст. 126 Податкового кодексу України.

Положення ст. 127 Податкового кодексу України встановлюється як міра відповідальності, яка покладається на платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої несплати, як передбачено статтею 126 Податкового кодексу України, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Вказана позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 03.04.2018 року по справі № П/811/616/17.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції стосовно того, що Відповідач безпідставно застосував до Позивача штрафні санкції відповідно до ст. 127 Податкового кодексу України, якою передбачено накладення штрафу за ненарахування, неутримання та несплату (неперерахування) податків, оскільки при розгляді справи встановлено, що такий обов`язок Позивачем було виконано в повному обсязі, що відображено в акті перевірки, з якого встановлено, що під час виплати заробітної плати податок було утримано в повному обсязі та перераховано до бюджету.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 04 квітня 2019 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року у справі №340/455/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 25 червня 2019 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова