Справа № 480/1770/19
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2019 р. Справа № 480/1770/19

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевченко І.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Сєдєлєвої Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (далі - відповідач, ГУ Держгеокадастру у Сумській області), в якій просив:

1) визнати протиправною та скасувати відмову ГУ Держгеокадастру у Сумській області у наданні дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2.00 гектара за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Рябушківської сільської ради Лебединського району Сумської області, викладеної у листі від 17.04.2019 №М-4642-2513/21-19;

2) зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Сумській області надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2.00 гектара за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Рябушківської сільської ради Лебединського району Сумської області.

Свої вимоги мотивував тим, що відмова відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою суперечить нормам Земельного кодексу України. Зазначив, що підставою для відмови в наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Однак, відповідач жодної з них у відповіді не навів. При цьому, заявлений позивачем розмір земельної ділянки - 2,00 га, відповідає нормам ст. 121 Земельного кодексу України, подані документи за змістом та кількістю відповідають переліку, наведеному у статті 118 Земельного Кодексу України, а спірна земельна ділянка відноситься до земель державної власності.

Відмітив, що з прийняттям Земельного кодексу України від 25.10.2001 законодавець виключив із форм власності на землю окремі форми, режим яких встановлювався раніше діючим Земельним кодексом України від 18.12.1990, таких як колективна власність. При цьому, у процесі реформування земельного законодавства законодавцем не передбачено ніяких перехідних положень щодо права колективної власності осіб, які набули таке право до набрання чинності Земельного кодексу України від 25.10.2001.

Ухвалою суду від 23.05.2019 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.23-30), в якому, з урахуванням поданих доказів, просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що листом від 17.04.2019 №М-4642-2513/21-19 ГУ Держгеокадастру у Сумській області повідомило ОСОБА_1. про неможливість задоволення поданої ним заяви, оскільки відповідно до інформаційної довідки відділу у Лебединському районі ГУ Держгеокадастру у Сумській області №375/406-19 від 03.04.2019 земельна ділянка, яка планується до відведення перебувала у колективній власності, а тому, згідно п.21 Перехідних положень Земельного кодексу України вважається власністю територіальних громад з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», який є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Додатково відмітив, що Головне управління здійснює повноваження щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб в межах області відповідно до частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України та Положення про Головне управління.

Крім того, у відзиві зазначив, що суд не вправі зобов`язати відповідача до вчинення тих дій, які згідно із земельним законодавством України можуть здійснюватися лише за його розсудом.

Також, 03.06.2019 представником відповідача було подано до суду додаткові докази у справі на підтвердження своєї позиції (а.с.33-37).

Ухвалою суду від 10.06.2019 ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання на 25.06.2019 (а.с.38).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Зазначив, що він не заперечує того факту, що спірна земельна ділянка дійсно входила до складу земель колективного сільськогосподарського підприємства, що припинено, однак, станом на момент розгляду звернення та справи, спірна земельна ділянка перебуває у державній власності, а тому відповідач зобов`язаний був прийняти рішення у відповідності до Земельного кодексу України.

Представник відповідача заперечувала проти позовних вимог та просила суд у їх задоволенні відмовити. Зазначила, що у Головного управління не має правових підстав для вирішення питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності. Як доказ того, що такі земельні ділянки на праві комунальної власності реєструється за органами місцевого самоврядування в силу Закону, надала копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач 22.03.2019 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Сумській області з заявою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2.00 гектара за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Рябушківської сільської ради Лебединського району Сумської області (а.с.14,25). До заяви було додано графічні матеріали, на яких зазначене бажане розташування та розмір земельної ділянки, копія паспорта та ідентифікаційного коду (зворотній бік а.с.25, а.с.15-17).

Листом від 17.04.2019 №М-4642-2513/21-19 (а.с.13,26) відповідач повідомив ОСОБА_1 про неможливість задоволення поданої заяви, у зв`язку з тим, що згідно інформаційної довідки, наданої відділом у Лебединському районі ГУ Держгеокадастру у Сумській області №375/406-19 від 03.04.2019 (а.с.18) встановлено, що земельна ділянка, яка планується до відведення перебувала у колективній власності.

Відповідно до п.21 Перехідних положень Земельного кодексу установлено, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Головне управління здійснює повноваження щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб в межах області відповідно до частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України та Положення про Головне управління.

Керуючись статтею 19 Конституції України, Головне управління не має правових підстав для вирішення питання, що порушене у клопотанні ОСОБА_1

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. «а» ч.3 ст. 22 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (далі - Земельний кодекс України) землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Порядок передачі земельних ділянок у власність громадян врегульовано ст.118 Земельного кодексу України відповідно до частин 6-7 якої громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, серед іншого, особистого селянського господарства, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як вбачається з наведених норм, стаття 118 Земельного кодексу України містить виключний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою та відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, в силу вимог Земельного кодексу України та покладених на нього обов`язків, зобов`язаний в кожному випадку дослідити фактичні обставини повно та всебічно для з`ясування наявності чи відсутності встановлених законом підстав для відмови в задоволенні заяви.

Разом з тим, згідно з ч.4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Постановою Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.2015 затверджено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, відповідно до п.1 якого Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно із п.1, пп.13 п.4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №333 від 29.09.2016 Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане (п.1). Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством (пп.13 п.4).

Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що до повноважень відповідача, як територіального органу Держгеокадастру, належить розпорядження землями саме державної власності сільськогосподарського призначення на території Сумської області, у тому числі передача таких земельних ділянок безоплатно у власність громадянам у порядку, передбаченому статтею 118 Земельного кодексу України.

При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» від 10.07.2018 №2498-VIII (далі - Закон від 10.07.2018 №2498-VIII), який набрав чинності 01.01.2019, розділ Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено пунктом 21 такого змісту: «21. Установити, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.» А тому, доводи представника позивача з приводу того, що у процесі реформування земельного законодавства законодавцем не передбачено ніяких перехідних положень щодо права колективної власності осіб, які набули таке право до набрання чинності Земельного кодексу України від 25.10.2001, суд не приймає до уваги.

У ході судового розгляду справи судом, в тому числі з досліджених матеріалів справи, а саме: копії інформаційної довідки відділу у Лебединському районі Сумської області від 03.04.2019 №375/406-19, копії державного акта на право колективної власності на землю серія НОМЕР_1 , виданого Рябушківською сільською радою Ради народних депутатів Лебединського району Сумської області 03.07.1995 колективному сільськогосподарському підприємству ім.Куйбишева про передачу йому у колективну власність 4350га землі в межах згідно з планом (а.с.27,34-36), встановлено, що спірна земельна ділянка, яку бажає отримати у власність позивач, входить до земель колективного сільськогосподарського підприємства ім.Куйбишева, що припинено.

Відтак, згідно пункту 21 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, земельна ділянка, що перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім.Куйбишева, що припинено, та частину якої бажає отримати у приватну власність позивач в межах норм безоплатної приватизації, з 01.01.2019 в силу Закону від 10.07.2018 №2498-VIII перейшла в комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, в особі Рябушківської сільської ради Лебединського району Сумської області, яка фактично стала її розпорядником.

Відповідно до ч.1 ст.83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Статтею 12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини у справі та досліджені докази, суд приходить до висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, з посиланням на п.21 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, а також на інформаційну довідку відділу у Лебединському районі ГУ Держгеокадастру у Сумській області №375/406-19 від 03.04.2019 та на відсутність у ГУ Держгеокадастру у Сумській області правових підстав для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою ОСОБА_1 , діяв у відповідності до вимог ст.ст.118, 122 Земельного кодексу України, оскаржуване рішення відповідає критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Доводи представника позивача з приводу того, що станом на момент розгляду звернення, а також і на момент розгляду справи спірна земельна ділянка значиться як державна, не приймається до уваги, оскільки, як зазначено в п.21 Земельного кодексу України спірна земельна ділянка в силу Закону від 10.07.2018 №2498-VIII перейшла до комунальної власності, а тому відповідач, як орган державної влади, який згідно ст. 19 Конституції України повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не мав правих підстав для розпорядження земельною ділянкою, яка в силу Закону перейшла до комунальної власності.

У зв`язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено, розподіл судових витрат, понесених позивачем, відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (40021, м.Суми, вул.Петропавлівська, буд.108, код ЄДРПОУ 3976885) про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 01.07.2019.

Суддя І.Г. Шевченко