Справа № 320/6241/18
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6241/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.

За участю секретаря (помічника): Савін І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року, суддя Головенко О.Д., у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пелском» до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

У С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Пелском» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.09.2018 року №.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач Головне управління ДФС у Київській області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що податковим органом проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Пелском" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.03.2018 року, валютного - за період з 01.01.2015 року по 31.03.2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015 року по 31.03.2018 року.

За результатами проведеної перевірки податковим органом встановлено наступні порушення позивачем вимог чинного законодавства, а саме:

- пп. "г" п. 198.5 ст. 198 ПК України, так як підприємством занижено податкові зобов`язання податку на додану вартість на загальну суму 608 207,00 грн., в т. ч. за періоди:

- квітень 2015 року - 9 641,00 грн., травень 2015 року - 10 127,00 грн., червень 2015 року - 12 124,00 грн., липень 2015 року - 44 195,00 грн., серпень 2015 року - 21 299,00 грн., вересень 2015 року - 81 470,00 грн., жовтень 2015 року - 99 118,00 грн.;

- квітень 2016 року - 3 014,00 грн., квітень 2016 року - 3 014,00 грн., травень 2016 року - 2 364,00 грн., червень 2016 року - 1 727,00 грн., липень 2016 року - 36 815,00 грн., серпень 2016 року - 61 459,00 грн., вересень 2016 року - 54 163,00 грн., жовтень 2016 року - 58 934,00 грн.;

- липень 2017 року - 18 497,00 грн., серпень 2017 року - 59 887,00 грн., вересень 2017 року - 25 048,00 грн. та жовтень 2017 року - 8 325,00 грн., про що складено акт від 07.09.2018 року № 778/10-36-14-02-13/37323170.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки від 07.09.2018 року № 778/10-36-14-02-13/37323170 ТОВ "Пелском" 14.09.2018 року надало до ГУ ДФС у Київській області заперечення на висновки перевірки та факти, викладені в зазначеному акті, однак відповідно до повідомлення про розгляд заперечення від 25.09.2018 року № 16770/10/10-36-14-02 висновки акту визнані такими, що відповідають нормам чинного законодавства.

У зв`язку з встановленим заниженням податкових зобов`язань з податку на додану вартість, на підставі пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 58.1 ст. 58 ПК України відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 27.09.2018 року № , яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 608 207,00 грн.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 09.11.2018 року № 36639/6/99-99-11-01-01-25 про результати розгляду скарги податкове повідомлення-рішення від 27.09.2018 року № залишене без змін, а скарга - без задоволення.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються ПК України.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Тобто, основним критерієм визначення діяльності господарською у розумінні цієї норми є зв`язок з виробництвом, спрямованим на отримання прибутку.

Відповідно до пп. "г" п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст. 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 01.07.2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених п. 189.9 ст. 189 цього Кодексу).

Пунктом ст. 189.1 ст. 189 ПК України встановлено, що у разі здійснення операцій відповідно до п. 198.5 ст. 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абз. 1 цього пункту.

Судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням директора ТОВ "Пелском" від 03.01.2014 року затверджено норми технологічного падежу (браку) звірів норки в межах 3,5 % від загальної кількості звірів на фермі та передбачено вважати технологічним браком падіж тварин норки, що виник в результаті: загибелі, вимушеного забою через фізіологічні вади тварини чи через певне захворювання; до понаднормового падежу не відносити падіж, що за висновком ветлікаря дозволяє оприбуткувати шкуру, як готову продукцію.

Згідно з п. 3.19 Методичних рекомендацій з планування, обліку і калькулювання собівартості продукції (робіт, послуг) сільськогосподарських підприємств, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 18.05.2001 року № 132 (далі - Методрекомендації № 132) втрати від падежу тварин слід враховувати у складі собівартості продукції за окремою статтею на рахунку 23 "Виробництво".

До складу статті "Непродуктивні витрати" (в обліку) включають втрати від падежу молодняка та дорослої худоби на відгодівлі, птиці, звірів, кролів, а також бджолиних сімей, за винятком втрат, які сталися внаслідок стихійного лиха, сум, що підлягають відшкодуванню винними особами та вартості одержаної сировини (шкур, технічного м`яса тощо) за цінами можливої реалізації.

До цієї статті відноситься брак у виробництві, яким вважаються вироби, напівфабрикати, деталі, вузли та роботи, які не відповідають встановленим стандартам чи технічним умовам і не можуть бути використаними за своїм прямим призначенням чи можуть бути використаними лише після виправлення.

Вартість браку відноситься на собівартість продукції, під час виробництва якої він допущений.

Аналогічні приписи містяться і в Методичних рекомендаціях щодо застосування спеціалізованих форм первинних документів з обліку довгострокових та поточних біологічних активів в сільськогосподарських підприємствах, що затверджені наказом Міністерства аграрної політики України від 21.02.2008 року № 73.

Системний аналіз наведеного дає підстави вважати, що витрати в межах норм технологічного падежу, які відносяться на собівартості стосуються здійснення господарської діяльності позивача.

Разом з тим, до понаднормованого платежу відноситься падіж, що став наслідком надзвичайних подій (епідемія, стихійне лихо, військові дії тощо) чи інше, а також у разі перевищення технологічної норми падежу. Такий падіж до собівартості не відноситься та списується як брак (не господарська діяльність).

Бухгалтерський облік вирощування тварин регулюється Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 30 " Біологічні активи" (далі -П (с) БО 30).

Відповідно до п. 17 П (с) БО 30 облік витрат ведеться за окремими об`єктами обліку витрат (окремі види біологічних активів та/або їх груп) відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" (далі - П (с) БО 16).

Згідно п. 11 П (с) БО 16 собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

За приписами п. 14 П (с) БО 16 до складу інших прямих витрат включаються всі інші виробничі витрати, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат, зокрема відрахування на соціальні заходи, плата за оренду земельних і майнових паїв, амортизація, втрати від браку, які складаються з вартості остаточно забракованої з технологічних причин продукції (виробів, вузлів, напівфабрикатів), зменшеної на її справедливу вартість, та витрат на виправлення такого технічного неминучого браку.

Таким чином, можна зробити висновок, що витрати від падежу (браку) в бухгалтерському обліку на підставі норм П (с) БО 30 та П (с) БО 16 відносяться до складу собівартості реалізованої продукції і не можуть жодним чином визначатися як негосподарська діяльність.

Падіж оформлюється актом вибуття біологічних активів, тваринництва, який складається комісією у складі: ветеринарного лікаря, головного зоотехніка, бригадира звірівників).

Складання актів здійснюється за формою № 16 "Акт на вибуття звірів (за вимушений забій, падіж)".

Правове регулювання складання відповідних актів подібної форми передбачене Інструкцією по обліку молодняка тварин, птиці та тварин на відгодівлі, затвердженої наказом Міністерства сільського господарства і продовольства України від 15.01.1997 року № 7, відповідно до п. 2.21 якої у кожному випадку забою, вимушеної прирізки падежу чи загибелі від стихійного лиха тварин складається "Акт на вибуття худоби птиці". В акті повинні бути докладно вказані причини та обставини вибуття тварин і птиць, а також можливе використання продукції (в їжу, на годівлю худоби, підлягає знищенню тощо).

На підтвердження правомірності витрат у виробництві (господарській діяльності) у межах технологічних норм, які віднесено до складу собівартості, позивач надав копії відповідних актів, які наявні в матеріалах справи.

З аналізу наведеного суд приходить до висновку, що падіж народжених тварин має беззаперечний зв`язок з господарською діяльністю, зокрема з господарською діяльністю позивача, яка передбачає розведення тварин та оптову торгівлю живими тваринами, та є наслідком природних обставин, які не залежать від суб`єкта господарювання.

Крім того, контролюючим органом в акті перевірки зазначено, що товариством було списано на собівартість виробництва (231) на підставі актів вибуття поточних біологічних активів тваринництва (зведених відомостей падежу норки) трупи звірів норки у межах норм технологічного падежу.

Отже, з наведеного слідує, що падіж тварин є частиною господарської діяльності і при обліку включається до собівартості продукції, а тому висновки контролюючого органу про порушення пп. "г" п. 198.5 ст. 198 ПК України є безпідставними та необґрунтованими.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скаргі, висновки суду першої інстанції не спростовують.

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах "Сєрков проти України" (заява № 39766/05), "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та № 37943/06) було встановлено порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 частини першої ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Судя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Пилипенко О.Є

Повний текст виготовлено: 25 червня 2019 року.