Справа № 200/11716/18-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року справа №200/11716/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Компанієць І.Д.

Сіваченка І.В.

при секретарі судового засідання Кобець О.А.,

за участю сторін по справі:

позивач: Борозенцев ОСОБА_1 . (за ордером)

відповідач: Помалюк І.В. (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя Голуб В.А.) від 14 лютого 2019 року (повний текст рішення складено 25 лютого 2019 року) у справі №200/11716/18-а за позовом Селянського (Фермерського) господарства "ВЕРЕС" до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.09.2018 року № форми Р, № форми В4, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.09.2018 року № форми «Р», № форми «В4».

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 05.09.2018 року № форми Р, яким визначено податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість у розмірі 1 181 100,00 грн (один мільйон сто вісімдесят одна тисяча сто гривень) та суму штрафу у розмірі 295 275,00 грн (двісті дев`яносто п`ять тисяч двісті сімдесят п`ять гривень); визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 05.09.2018 року № форми В4, яким визначено суму завищення від`ємного значення податку на додану вартість у розмірі 118 800,00 грн (сто вісімнадцять тисяч вісімсот гривень).

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач зазначив, що ним правомірно було прийнято спірні податкові повідомлення-рішення, оскільки при здійсненні перевірки було встановлено порушення позивачем вимог п.п.198.6, 198.3, 198.2 198.1 статті 198; п. 201.1 статті 201 Податкового кодексу України. Відповідач вважає, що позивачем не доведено належними доказами реальність здійснення господарських операцій з ТОВ «ПРІМАВЕРА ГРУП». Судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги матеріали досудового розслідування по кримінальній справі відносно ТОВ «ПРІМАВЕРА ГРУП».

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що відповідачем було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань перевірки достовірності формування та віднесення сум з податку на додану вартість до податкового кредиту в деклараціях з податку на додану вартість по взаємовідносинам з контрагентом - постачальником ТОВ «ПРІМАВЕРА ГРУП» (код за ) з урахуванням віднесення суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту у березні 2017 року, за наслідком якої складено акт перевірки № 837/05-99-14-06/30917030 від 06.08.2018 р. та прийнято податкові повідомлення-рішення від 05.09.2018 року:

- № форми "Р", яким визначено податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість у розмірі 1 181 100,00 грн. та суму штрафу у розмірі 295 275,00 грн.

- № форми "В4", яким визначено суму завищення від`ємного значення податку на додану вартість у розмірі 118 800,00 грн .(т.1 а.с.23-26).

Підставою для прийняття спірних рішень послужив висновок податкового органу про порушення позивачем вимог п. 44.1 ст. 44, пп «а» п. 198.1, абзаців першого-третього пп.198.2, абзаців першого та другого пп.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, ст.ст. 4, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.1.2. ст.1, п. 2.1, п.2.4, п.2.5, п.2.13, ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 181 100 грн, в тому числі за листопад 2016 року у сумі 172 800, 00 грн, за грудень 2016 року у сумі 155 000, 00 грн, за січень 2017 року у сумі 270 000, 00 грн, за лютий 2017 року у сумі 583 300, 00 грн, а також завищено від`ємне значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту в періоді, що перевірявся, на загальну суму 118 800 грн, у тому числі 118 800 грн у березні 2017 року (т.1 а.с.34-67).

Висновок податкового органу обґрунтований тим, що господарські операції між позивачем та його контрагентом - ТОВ «Прімавера груп» не підтверджуються виходячи з того, що підприємством надано до перевірки документи, що складені із порушенням вимог чинного законодавства. Поряд з цим, згідно даних АІС «Податковий блок», ЕРПН «Архів електронної звітності», встановлено перекручування ТОВ «Прімавера груп» товарної номенклатури та введення в обіг товару невідомого походження, що не підтверджується фактом (законним джерелом) реального попереднього його одержання. Також, в акті зазначено, що ТОВ «Прімавера груп» на теперішній час не надає податкову звітність до податкового органу. Крім того, підприємство-контрагент значиться у реєстрі облікових карток суб`єктів фіктивного підприємництва.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до п.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкого кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно зрозділом V цього Кодексу.

За приписами п.п. 198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною ( п.198.2 ст.198 цього Кодексу).

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11статті 201 цього Кодексу ( п.198.6 ст.198ПК).

За приписами п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку. Згідно частини 1 статті 9 вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, між позивачем (покупець) та ТОВ «Прімавера груп» (постачальник) укладено договори поставки № 28/11-1-2016 від 28.11.2016 року та № 04/01-1-2017 року від 04.01.2017 року предметом поставки яких є будівельні матеріали, металоконструкції, метал, сантехнічні товари, господарські товари та інша продукція, відповідно до заявки покупця (т.1 а.с.101-111).

Вказані договори укладені позивачем з метою виконання наказу голови СФГ «Верес» № 01/02-1-2016 від 01.02.2016 року «Про проведення ремонтних та будівельних робіт» та наказу № 25/02-1-2016 від 25.02.2016 року «Про закупку будівельних матеріалів» (т.1 а.с.112-113).

На підтвердження виконання наведених договорів позивачем було надано відповідні видаткові накладні, рахунки, податкові накладні(т.1 а.с.157-158, 165-166, 172-173, 178-179, 185-186, т.1 а.с. 136-137, 155-156, 163-164, 170-171, 176-177, 183-184)

Перевезення товарів підтверджується товарно-транспортними накладними, які наявні в матеріалах справи (т.1 а.с.139-154,159-162,167-169,174-175,180-182,187-230).

Оплата придбаного товару за договорами поставки № 28/11-1-2016 від 28.11.2016 року та №04/01-1-2017 року від 04.01.2017 року підтверджується відповідними платіжними дорученнями (т.1 а.с.231-242).

Позивачем на підтвердження укладання спірних правочинів з метою виконання будівельних та ремонтних робіт власними засобами, надано відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до яких у власності СФГ «Верес» знаходиться нежитлові будівлі, а саме склади, цеха збагачення кормів, столярні майстерні, зерносклади, автогаражи з побутовими приміщеннями (т.1 а.с.120-128).

Ремонтні роботи саме на цих об`єктах були виконані позивачем.

В свою чергу, в межах підприємства позивача були складені накладні вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів (т.2 а.с.143-229, 232-250, т. 3 а.с.2-3, 6-11, 13-31). Вказані накладні-вимоги виписані на підставі розроблених схем, планів та розрахунків потреб щодо ремонту тваринницького комплексу, зерноскладу току, споруди Сінник (т.3 а.с.65-105).

Окрім того, вказані роботи були проведенні власними трудовими ресурсами та виробничими ресурсами без залучення підрядників.

Так, згідно наказів голови СФГ «Верес», у зв`язку із виробничою необхідністю для проведення ремонтно-будівельних робіт господарським способом об`єктів нежитлових будівель та споруд, були залучені для їх проведення працівники СФГ «Верес» (т. 3 а.с.146-171). Водночас, згідно штатних розписів СФГ «Верес» та відповідей на запит Головного управління ДФС у Донецькій області чисельність штатних робітників станом на 01.01.2017 року складала 44 чол., на 31.01.2017 року - 60 чол. (т.1 а.с.82, т.3 а.с.131-155).

В матеріалах справи наявні інвентарні картки обліку основних засобів, відповідно до яких у власності СФГ «Верес» наявне зварювальне обладнання, бетономішалки, екскаватор, трактори (т.3 а.с.38-57).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що наданими позивачем первинними документами бухгалтерського та податкового обліку підтверджується факт того, що спірні правочини набули реального настання тих правових наслідків, на настання яких були спрямовані.

Стосовно недоліків у первинних документах колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення чинного законодавства.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагента може слугувати підставою для висновку про неправомірне формування податкового кредиту з податку на додану вартість. За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об`єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на валові витрати чи податковий кредит.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару, укладення покупцем товару договору з метою безпідставного формування податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування має підтверджуватися належними та допустимими доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем не надано жодного належного доказу на підтвердження фіктивності спірних господарських операцій. Висновок про «безтоварність» господарських операцій, які були досліджені у акті перевірки, податковим органом обґрунтована із посиланням на інформацію , що міститься у інформаційних базах ДФС України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що інформаційні бази даних податкового органу не мають статусу офіційних і можуть містити помилки, які впливають на правовий статус платника податку. Бази даних податкової інспекції не є належними доказами у справі, чинним законодавством також не передбачена належність таких баз до засобів доказування.

Колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що протоколи допиту, отримані на стадії досудового слідства, можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді.

Як вбачається з матеріалів справи, ані на момент проведення податкової перевірки та фіксації її наслідків, ані станом на час розгляду даної справи судом, інформація стосовно винесення вироку щодо посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю "Прімавера груп" відсутня.

Факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами, а тому посилання відповідача на матеріали досудового розслідування по кримінальній справі відносно ТОВ «Прімавера груп» правомірно не було враховано судом як доказ фіктивності спірних правочинів.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про недоведеність відповідачем порушення позивачем вимог п. 44.1 ст. 44, пп «а» п. 198.1, абзаців першого-третього пп. 198.2, абзаців першого та другого пп.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, ст.ст. 4, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.1.2. ст.1, п. 2.1, п.2.4, п.2.5, п.2.13, ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, а тому правомірно скасовано спірні податкові повідомлення-рішення.

Частиною 2 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Неприпустимість притягнення до відповідальності одного платника податків, у випадку за неправомірні дії іншого платника податків підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в п. 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський суд з прав людини дійшов такого висновку: «Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Європейський суд з прав людини визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Колегія суддів вважає, що наданими первинними документами бухгалтерського та податкового обліку підтверджується реальність здійснення позивачем спірних господарських операцій. Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження свого твердження щодо фіктивності спірних господарських операцій, а тому доводи апеляційної скарги колегією суддів не прийнято до уваги.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року у справі №200/11716/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року у справі №200/11716/18-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 26 червня 2019 року.

Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 27 червня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 26 червня 2019 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: І.Д. Компанієць

І.В. Сіваченко