Справа № 520/3310/19
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 р. Справа № 520/3310/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Донець Л.О. , Гуцала М.І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Волошин Д.А.) від 08.05.2019 року (повний текст рішення складено 08.05.2019 року) по справі №520/3310/19

за позовом ОСОБА_1

до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому просив:

- визнати дії відповідача - Харківського прикордонного загону щодо невірного нарахування та виплати грошової компенсації замість належного до видачі речового майна позивачу протиправними;

- зобов`язати відповідача - Харківський прикордонний загін правильно нарахувати та виплатити позивачу різницю між виплаченою сумою та належною (перерахованою) сумою для виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, що належить до видачі, виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Адміністрацією Державної прикордонної служби України станом на 1 січня поточного року, як того вимагає п. 1 розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.01.2018 року №30 Про доведення вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого не закінчився, а саме відповідно до вартості предметів речового майна - додатку № 1, пункту б.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що проходив військову службу за контрактом та наказом начальника Інформаційного центру Харків з ним припинено контракт, звільнено в запас Збройних Сил України, виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. При виключенні зі списків особового складу 05.10.2018 р. його не розрахували за всіма видами забезпечення, у зв`язку з чим 06.11.2018 р. позивачем було подано позовну заяву про визнання бездіяльності Харківського прикордонного загону протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2019 р. по справі №520/9792/18 позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації замість належного до видачі речового майна протиправною та зобов`язано виплатити позивачу грошову компенсацію за не отримане речове майно, що належить до видачі, виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Адміністрацією Державної прикордонної служби України станом на 1 січня поточного року, відповідно до довідки про вартість речового майна, що належить до видачі №134 від 03.10.2018р. Відповідачем було перераховано на рахунок позивача суму, вказану в довідці №134 від 03.10.2018 р., проте, позивач не погоджується з вказаною сумою, оскільки, після проведеного позивачем самостійного розрахунку сума грошової компенсації замість належного до видачі речового майна становить 71860,81 грн., в той час, як розрахована відповідачем складає 43512,51 грн. У зв`язку з чим позивач вважає що різниця недоплачених грошей складає 28348,30 грн., а дії відповідача щодо невірного нарахування та виплати грошової компенсації замість належного до видачі речового майна є протиправними, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.05.2019 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.05.2019 року повністю або частково та ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення та задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, міжнародного законодавства та Конституції України.

Вказує, що предметом є саме невірне нарахування та видача грошової компенсації за не отримане речове майно, належне до видачі. Зазначив, що оскільки судовим рішенням по справі №520/9792/18 не було зобов`язано відповідача конкретно визначити суму грошової компенсації за не отримане речове майно, то нарахована відповідачем до видачі сума є меншою, ніж розрахована позивачем.

Відповідач правом надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що позивач проходив військову службу в Інформаційному центрі Харків Управління інформації Адміністрації Державної прикордонної служби України у військовій частині 1470Р, та, відповідно до наказу Голови Державної прикордонної служби від 27.09.2018 р. №13т-ос полковника звільнено з військової служби в запас та виключено зі всіх видів забезпечення з 05.10.2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 05.10.2018 року надав рапорт на ім`я в.о. начальника Інформаційного центру Харків Управління інформації Адміністрації Державної прикордонної служби, в якому просив клопотати перед начальником Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління про надання вказівки відповідним посадовим особам для своєчасного та повного розрахунку за всіма видами забезпечення, в тому числі і грошової компенсації замість належного до видачі речового майна за цінами на 1 січня поточного року.

Листом від 19.10.2018 р. №723/11585 ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив позивача, що при звільненні полковника ОСОБА_1 була нарахована грошова компенсація замість належного до видачі речового майна за період проходження служби та становить 43512,51 грн.

Згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі полковнику ОСОБА_1 №134 від 03.10.2018 р., складеної Харківським прикордонним загоном Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, сума належної до видачі грошової компенсації складає 43512,51 грн. (а.с.17).

У зв`язку із невиплатою грошової компенсації за не отримане речове майно позивач звернувся до суду та рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2019 р. по справі №520/9792/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано бездіяльність Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо невиплати позивачу грошової компенсації замість належного до видачі речового майна протиправною. Зобов`язано Харківський прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно, що належить до видачі позивачу, виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Адміністрацією Державної прикордонної служби України станом на 1 січня поточного року, відповідно до довідки про вартість речового майна, що належить до видачі №134 від 03.10.2018 р. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Наказом відповідача від 21.01.2019 р. № 27-ос було наказано виплатити позивачу грошову компенсацію замість належного до видачі речового майна відповідно до довідки про вартість речового майна, що належить до видачі №134 від 03.10.2018 р. в сумі 43512,51 грн.

Вказана виплата була здійснена відповідачем, що підтверджується випискою банку Ощадбанк від 29.01.2019 про зарахування компенсації в сумі 42859,82 грн. з відрахуванням коштів на переказ та про що зазначається позивачем в позові. (а.с.19).

Позивачем не заперечувався факт отримання суми у розмірі 42859,82 грн. з відрахуванням коштів на переказ в розмірі 652,69 грн., проте зазначає про незгоду з такою сумою, оскільки вважає, що відповідна вартість кожного предмету майна повинна бути вирахувана виходячи з закупівельної вартості речового майна, розрахованої Адміністрацією Державної прикордонної служби України станом на 1 січня поточного року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку позивач оскаржує дії щодо невірного нарахування та виплати грошової компенсації замість належного до видачі речового майна, яким вже була надана оцінка судом при вирішенні справи №520/9792/18, право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна було у повному обсязі реалізовано відповідачем шляхом видання наказу від 21.01.2019 р. № 27-ос про виплату позивачу грошової компенсації замість належного до видачі речового майна відповідно до довідки про вартість речового майна, що належить до видачі №134 від 03.10.2018 р., яка на час розгляду даної справи є чинною, та перерахування коштів на рахунок позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Перевіряючи правомірність висновків суду першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Приписами ст. 129-1 Конституції України встановлено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Положеннями ст. 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Колегія суддів зазначає, що Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Таким чином, у відповідності до зазначених правових норм, зокрема, Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2019 р. по справі №520/9792/18 є обов`язковим до виконання на всій території України.

Саме з метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень законодавцем нормативно врегулювано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду (ч. 1 ст.383 КАС України).

Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

З адміністративного позову вбачається, що фактичною підставою для звернення до суду із даними вимогами, слугувала незгода позивача із нарахованою відповідачем на виконання рішення суду сумою грошової компенсації за не отримане речове майно, належне до видачі.

Тобто, заявлені позовні вимоги стосуються саме порядку виконання судового рішення, а тому позивач, у випадку незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача, має встановлене законом право в порядку статті 383 КАС України подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, новий спір не виник, а має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен звернутись до суду в порядку судового контролю за виконанням рішення, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Спір у справі, що розглядається, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення, що зумовлює наявність підстав для закриття провадження у справі.

Зазначена правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду викладеним в постановах від 20.02.2019 у справі №806/2143/15, а також від 03.04.2019 по справі №820/4261/18.

Зважаючи на допущені порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, вимоги ч. 1 ст. 319 КАС України, у справі є наявні підстави для скасування судового рішення та закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 238, 243, 250, 308, 310, 315, 319, 320, 321, 322, 325, 326, 327, 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.05.2019 року по справі №520/3310/19скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення до Харківського окружного адміністративного суду в порядку ст.ст. 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України з відповідними заявами щодо виконання судового рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2019 р. по справі №520/9792/18.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)А.П. Бенедик
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець М.І. Гуцал