Справа № 620/219/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/219/19 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Скорпіон-плюс" на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року, що прийняте о 12 год. 07 хв. у місті Чернігові (повний текст складений 05 квітня 2019 року), у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства "Скорпіон-плюс" до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасування постанов про накладення штрафу уповноваженими особами №25-01-104/0814/332 від 20 грудня 2018 року та №25-01-104/0814/331 від 20 грудня 2018 року.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що e зв`язку із зверненням ОСОБА_1 щодо додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин та невиплати заробітної плати було проведено інспекційне відвідування позивача.

На підставі наказу управління від 15.11.2018 № 340 та направлення на проведення контрольного заходу від 15.11.2018 № 1258 головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Назаренку Н.Г. доручено провести інспекційне відвідування позивача на предмет додержання законодавства про працю в частині використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин у період з 19 по 20 листопада 2018 року.

Інспектором праці Назаренком Н.Г. 20.11.2018 о 14 год. 50 хв. здійснено спробу проведення інспекційного відвідування ПП «Скорпіон-плюс». 20.11.2018 у присутності директора позивача Патенка В. М . складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування ПП «Скорпіон-плюс», у зв`язку із ненаданням для ознайомлення книг, реєстрів та документів, ведення, яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, їх завірених об`єктом відвідування копій або витягів.

У зв`язку із цим, інспектором праці видано вимогу про надання документів від 20.11.2018 № 25-01-104/0148, строк проведення інспекційного відвідування зупинено до 27.11.2018.

Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування від 20.11.2018 № 25-01-104/0170 та вимогу від 20.11.2018 № 25-01-104/6148 вручено особисто директору позивача 20.11.2018.

На виконання вищевказаної вимоги позивачем наданий наказ від 01.01.2018 № 1, яким затверджено штатний розпис ПП «Скорпіон-плюс», згідно якого штатна чисельність працівників становить 2 одиниці (директор ОСОБА_3 та диспетчер ОСОБА_4 ).

Також надано наказ про призначення на посаду ОСОБА_5. від 03.11.2015 № 0311-15к, наказ про звільнення ОСОБА_5 від 17.05.2017 № 517-17к, заява від 03.05.2017 ОСОБА_5. про звільнення, наказ про призначення на посаду Дубровного В.М. від 20.07.2016 № 720-16к, наказ про його звільнення від 02.10.2017 № 1002-17к, заява про звільнення ОСОБА_7 . Згідно з наданої платіжної відомості за жовтень 2017 року заробітну плату за період з 01.10.2017 по 31.10.2017 виплачено 07.12.2017, що є порушенням частини першої статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП). За даними табелю обліку робочого часу за жовтень 2017 року останнім робочим днем ОСОБА_8 є 02.10.2017.

Крім того, за результатом проведення інспекційного відвідування встановлені порушення позивачем частини першої статті 116 та частини третьої статті 24 КЗпП, про що складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 27.11.2018 № 25-01-104/0814.

Акт підписано позивачем із запереченнями, на які листом від 07.12.2018 № 02-04/104/221 була надана відповідь.

Першим заступником начальника Управління Держпраці у Чернігівській області Тищенком О.О. 07.12.2018 прийнято рішення № 308 щодо розгляду справи про накладення штрафу.

На розгляд справи з`явився директор позивача, який не погодився із висновками, які викладені в акті інспекційного відвідування.

На підставі абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП за фактичний допуск ОСОБА_1 до роботи без укладення трудового договору (частина третя статті 24 КЗпП) винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 25-01-104/0814/331 від 20.12.2018 на ПП «Скорпіон-плюс» у розмірі 111 690 грн.

На підставі абзацу третього частини другої статті 265 КЗпП за порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплату їх не в повному обсязі, а саме звільненому 02.10.2017 працівнику виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проведена лише 07.12.2017, винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 25-01-104/0814/332 від 20.12.2018 на ПП «Скорпіон-плюс» у розмірі 11 690 грн.

Не погодившись з такими рішеннями, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що оскаржувані постанови прийняті на підставі та у межах чинного законодавства України.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі статтею 259 КЗпП державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 березня 2013 року №509 визначено, що штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення.

Щодо постанови Управління Держпраці у Чернігівській області від 20 грудня 2018 року №25-01-104/0814/332 (далі - постанова 332).

Відповідно до частини першої статті 2 КЗпП право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою.

Згідно частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР (далі - Закон № 108/95-ВР) працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 1 Закону № 108/95-ВР).

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Аналіз викладених норм свідчать, у день звільнення працівника роботодавцем йому мають бути виплачені всі належні йому виплати (заробітну плату). Виняток із цього обов`язку становить лише обставина того, що працівник в день звільнення не працював. У такому випадку виплата сум заробітної плати здійснюється після пред`явлення звільненим працівником відповідної вимоги.

Відповідно до частин першої, абзацу третього частини другої статті 265 КЗпП посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Таким чином, визначена вказаною статтею відповідальність настає, окрім іншого, у разі порушення роботодавцем визначеного частиною першою статті 116 КЗпП розрахунку зі звільненим працівником.

Приймаючи оскаржувану постанову 332, відповідач посилався на те, що позивач у визначений законом строк не здійснив розрахунок з ОСОБА_7 .

Так, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, наказом ПП «Скорпіон-плюс» від 02.10.2017 № 1002-17к ОСОБА_7 з 02.10.2017 звільнено з посади інспектора охорони.

У свою чергу, у день звільнення розрахунку з ОСОБА_7 проведено не було, а заробітну плату за жовтень 2017 видано лише 07.12.2017, тобто з порушенням визначеного частиною першою статті 116 КЗпП строку. При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, за даними табелю обліку робочого часу за жовтень 2017 року останнім робочим днем ОСОБА_7 є саме 02 жовтня 2017 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач стверджував, що ОСОБА_7 у день звільнення не з`явився для здійснення розрахунку. Проте, колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 73 КАС передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно частин першої, другої статті 72 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, позивач не надав будь-яких доказів на підтвердження обставин того, що ОСОБА_7 не з`явився 02 жовтня 2017 року для розрахунку при звільненні та/або будь-яким чином ухилявся від проведення такого розрахунку.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позивач не довів обставин об`єктивної неможливості здійснення розрахунку із ОСОБА_7 у день звільнення, а тому відсутні підстави для застосування положень частини першої статті 116 КЗпП щодо можливості розрахунку після пред`явлення відповідної вимоги звільненим працівником.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо правомірності постанови Управління Держпраці у Чернігівській області від 20 грудня 2018 року №25-01-104/0814/332, якою на позивача накладено штраф згідно абзацу третього частини другої статті 265 КЗпП у зв`язку із порушенням строку, визначеного частиною першою статті 116 КЗпП.

Щодо постанови Управління Держпраці у Чернігівській області від 20 грудня 2018 року №25-01-104/0814/331 (далі - постанова 331).

Відповідно до вимог частини третьої статті 24 КЗпП працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини другої статті 265 КЗпП юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Отже, із аналізу наведених вище норм КЗпП слідує, що за використання найманої праці у разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору настає відповідальність у вигляді штрафу.

Приймаючи оскаржуване рішення, відповідач наполягав на тому, що позивач допустив ОСОБА_1 до роботи без оформлення трудового договору.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом частини другої статті 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, на відповідача у даній справі покладений обов`язок доведення обставин того що позивач дійсно допустив ОСОБА_1 до роботи без оформлення трудового договору. Суд у цьому випадку має надати оцінку наданим відповідачем доказам, покладеним в основу оскаржуваного рішення, на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Так, в основу оскаржуваного рішення відповідачем покладено: звернення ОСОБА_1 , яка повідомила про те, що працювала на ПП «Скорпіон-плюс» бухгалтером на підставі цивільно-правового договору; пояснення ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , які повідомили, що ОСОБА_1 дійсно виконувала функції бухгалтера на ПП «Скорпіон-плюс».

Виключно на зазначених поясненнях ОСОБА_1 , ОСОБА_10 та ОСОБА_5 ґрунтується також і рішення суду першої інстанції, оскільки останнє не містить жодних посилань на показання інших осіб чи інші докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 у період з 2015 року дійсно працювала на ПП «Скорпіон-плюс».

Надавши перевагу зазначеним поясненням, суд першої інстанції, однак, безпідставно не прийняв до уваги доводи позивача про наявність у цих осіб конфлікту інтересів у відносинах з позивачем. Так, останній зазначив, що ОСОБА_1 є заінтересованою особою, яка, звернення якої і було підставою для перевірки; ОСОБА_5 є колишнім працівником ПП «Скорпіон-плюс» та наразі працює на підприємстві-конкуренті. Також позивачем було наголошено, що ОСОБА_10 не має відношення до діяльності ПП «Скорпіон-плюс» у спірний період, а тому не міг надати об`єктивних пояснень щодо працівників ПП «Скорпіон-плюс».

Водночас, на переконання колегії суддів, самі лише звернення фізичних осіб ( ОСОБА_1 ), пояснення фізичних осіб ( ОСОБА_10 та ОСОБА_5 ), що відібрані у ході проведення перевірки не можна вважати допустимими, достовірними та достатніми доказами факту порушення суб`єктом господарювання (ПП «Скорпіон-плюс») вимог трудового законодавства щодо допуску до роботи працівників без оформлення трудового договору.

У свою чергу, колегія суддів звертає увагу, що ні відповідачем, ні судом першої інстанції не були прийняті до уваги пояснення та свідчення інших осіб, що стосуються предмету доказування даної справи.

Так, позивач, зокрема, директор ПП «Скорпіон-плюс» ОСОБА_3. , повідомив, що ОСОБА_1 працювала на підприємстві до 2015 року, після чого вийшла на пенсію. Після цього бухгалтерські послуги вона не надавала.

В акті перевірки зафіксовані пояснення ОСОБА_12 , яка зазначила, що з 2015 року працює бухгалтером на ПП «Скорпіон-плюс», з травня 2015 року перебуває у декретній відпустці. ОСОБА_12 , що з часу призначення її бухгалтером ПП «Скорпіон-плюс», ОСОБА_1 на підприємстві не працює.

У ході розгляду справи, судом першої інстанції було допитано у якості свідка ОСОБА_13 , який повідомив, що він працює з 2011 року на підприємстві «Патрон». ОСОБА_1 знайома йому як бухгалтер ПП «Скорпіон-плюс» з 2011 по 2015 роки. Суд першої інстанції також у якості свідка допитав ОСОБА_4 , пояснила, що з весни 2017 року працює на ПП «Скорпіон- плюс» та не знайома з ОСОБА_1 .

Отже, напротивагу згаданим вище поясненням ОСОБА_1 , ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , мають місце пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_12 , а також показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_4 , попереджених про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 74 КАС достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно статті 76 КАС достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Беручи до уваги викладене, враховуючи обв`язок доказування відповідачем правомірності оскаржуваного рішення, колегія суддів відповідно до свого внутрішнього переконання вважає, що відповідач не довів факт допущення ОСОБА_1 до роботи без оформлення трудового договору, оскільки самі звернення ОСОБА_1 , пояснення ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , відібрані у ході проведення перевірки, не є допустимими, достовірними та достатніми доказами факту порушення ПП «Скорпіон-плюс» позивачем вимог трудового законодавства.

Долучена до матеріалів справи копія цивільно-правового договору від 01.01.2018 колегією суддів також відхиляється як доказ у даній справі. Не надаючи оцінку дійсності цього договору, що виходить за межі компетенції адміністративного суду, колегія суддів зазначає, що будь-яких доказів виконання зазначеного договору надано не було, а тому він не може бути належним доказом щодо підтвердження обставин допущення ОСОБА_1 до роботи на ПП «Скорпіон-плюс». Окрім того, позивач укладення цього договору взагалі заперечує.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач не довів правомірність оскаржуваної постанови 331 та не спростував надані позивачем докази, а тому останню суд визнає протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми процесуального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов частковому задоволенню.

Керуючись статтями 34, 243, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Скорпіон-плюс" задовольнити частково.

Скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови Управління Держпраці у Чернігівській області про накладення штрафу уповноваженими особами №25-01-104/0814/331 від 20 грудня 2018 року.

У скасованій частині ухвалити нове судове рішення, яким позов Приватного підприємства "Скорпіон-плюс" до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Чернігівській області про накладення штрафу уповноваженими особами №25-01-104/0814/331 від 20 грудня 2018 року.

В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року залишити без змін.

Стягнути на користь Приватного підприємства "Скорпіон-плюс" за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Чернігівській області сплачений судовий збір у розмірі 4365 (чотири тисячі триста шістдесят п`ять) грн 91 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов

Повний текст постанови складений 24.05.2019.