Справа № 826/8645/17
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8645/17 Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Коротких А.Ю.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Енергетичної митниці Державної фіскальної служби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Енергетичної митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач, ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Енергетичної митниці ДФС (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 12 квітня 2017 року №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що акт про неоформлення додаткової митної декларації у визначені законодавством строки від 06 квітня 2017 року не відповідає вимогам до акту перевірки в розумінні митного та податкового законодавства, а тому не може бути підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2019 року даний позов задоволено.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачем порушено процедуру прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а саме: не проведено документальної перевірки, не складено передбачений законодавством акт перевірки. Крім того, суд вказав, що чинним податковим та митним законодавством не передбачено такої форми закріплення встановлених митним органом порушень як акт про неоформлення додаткової митної декларації.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Енергетична митниця ДФС подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що фіксування контролюючим органом факту неподання податкової (митної) декларації не потребує проведення перевірок, види та порядок яких визначено нормами Податкового кодексу України, Митного кодексу України, оскільки дані норми в частині регулювання порядку складання та направлення платникам податків актів перевірок не поширюються на порядок засвідчення контролюючим органом факту неподання платником податку податкової (митної) декларації шляхом складання відповідного службового документа - акта про її неподання.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін як законне та обгрунтоване.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на скаргу, наполягав на законності оскаржуваного відповідачем судового рішення.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення питання, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд за відсутності представника апелянта у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування технічними засобами у відповідності до ч.4 статті 229 КАС України.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 06 квітня 2017 року заступником начальника митного поста «Київ-енергетичний» складено акт про не оформлення додаткової митної декларації у визначені законодавством строки, з якого вбачається, що 29 жовтня 2015 року позивачем оформлено періодичну митну декларацію «ІМ40РР» №903010001/2015/000872 із зобов`язанням про подання додаткової митної декларації на товари, переміщені за періодичною митною декларацією протягом попереднього календарного місяця, у порядку та на умовах встановлених Кабінетом Міністрів України.

15 грудня 2015 року підприємством подано додаткову митну декларацію №903010001/2015/001317, по якій відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів, шляхом складання картки відмови. На даний час додаткову митну декларацію не оформлено, чим порушено вимоги статей 260,261 Митного кодексу України.

На підставі акта перевірки від 06 квітня 2017 року №б/н про неподання додаткової митної декларації у визначені законодавством строки за періодичною митною декларацією від 29 жовтня 2015 року №903010001/2015/000872, контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 12 квітня 2017 року, яким до позивача за порушення вимог статті 260, 261 Митного кодексу України застосовано штраф за платежем «штраф про порушення податкового законодавства» у розмірі 170,00 грн.

Вважаючи вказані дії та рішення відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду, що діяв правомірно, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.1 статті 261 Митного кодексу України у разі подання відповідно до статей 259 і 260 цього Кодексу попередньої, тимчасової або періодичної митної декларації декларант або уповноважена ним особа повинні протягом строків, визначених відповідно до цього Кодексу, подати органу доходів і зборів додаткову декларацію, яка містить точні відомості про товари, задекларовані за попередньою, тимчасовою або періодичною митною декларацією, що подавалися б у разі декларування цих товарів за митною декларацією, заповненою у звичайному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 жовтня 2015 року позивачем оформлено періодичну митну декларацію «ІМ40РР» №903010001/2015/000872.

Згідно п. 26 Положення про митні декларації №450, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року №450 до 15 числа місяця, що настає за кожним календарним місяцем переміщення товарів через митний кордон України за періодичною митною декларацією, декларант або уповноважена ним особа зобов`язані:

подати додаткову декларацію (додаткові декларації) із зазначенням точних відомостей про товари, переміщені через митний кордон України за періодичною митною декларацією відповідно до заявленого митного режиму протягом відповідного календарного місяця;

подати передбачені законодавством документи, необхідні для здійснення митного оформлення товарів, крім документів, поданих разом з періодичною митною декларацією;

сплатити митні платежі, що справляються під час переміщення або у зв`язку з переміщенням товарів через митний кордон України.

15 грудня 2015 року позивачем подано додаткову митну декларацію №903010001/2015/001317, товар - «газ природний у газоподібному стані», по якій відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів, у зв`язку з ненадання декларантом повного пакету документів, відповідно до вимог статей 335, 232 Митного кодексу України.

Так, з картки відмови в прийнятті митної декларації №903010001/2015/00077 вбачається, що позивачу відмовлено у митному оформленні товарів по додатковій митній декларації №903010001/2015/001317, оскільки останнім не надано повний пакет документів, а саме: акт приймання-передачі газу перевізникам, акт приймання-передачі газу згідно із зовнішньоекономічним договором, загальний акт приймання-передачі газу підписаний перевізниками.

При цьому, позивачем не заперечується факт подання додаткової митної декларації без повного пакету документів, які передбачені чинним законодавством.

Водночас, позивач вказує, що митним органом порушено процедуру винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а саме: перевірка щодо позивача не проводилась, акт перевірки не складався та позивачу не надавався.

Документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом (пп. 78.1.2 п. 78.1 стаття 78 Податкового кодексу України).

Поряд з цим, п. 78.4 статті 78 Податкового кодексу України визначено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Отже, у разі неподання або несвоєчасного подання суб`єктом господарювання податкової звітності в установлений законом строк, керівником контролюючого органу може бути прийнято рішення про проведення документальної позапланової перевірки.

Відповідно до ч. 7 ст. 346 Митного кодексу України, документальною позаплановою виїзною перевіркою вважається перевірка підприємства, яка не передбачена планами роботи органу доходів і зборів і може проводитися за наявності хоча б однієї з таких обставин: виявлено факти або отримано документальну інформацію, які свідчать про порушення підприємством вимог законодавства з питань державної митної справи, якщо підприємство не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит органу доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня отримання такого запиту; підприємством не подано в установлений строк митну декларацію.

Згідно ч.1 статті 349 Митного кодексу України посадові особи органу доходів і зборів мають право приступити до проведення документальної (планової чи позапланової) виїзної перевірки декларанта чи зустрічної звірки на підприємстві за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення керівнику відповідного підприємства або уповноваженій ним особі під розписку посвідчення на право проведення перевірки, в якому зазначаються дата його видачі, назва органу доходів і зборів, мета проведення перевірки, вид (планова чи позапланова) та підстави її проведення, дати початку та закінчення перевірки, посади, спеціальні звання та прізвища посадових осіб органу доходів і зборів, які проводитимуть перевірку, пред`явлення службових посвідчень зазначених осіб, а також надання копії наказу органу доходів і зборів про проведення перевірки.

Ненадання керівнику підприємства або уповноваженій ним особі копії наказу органу доходів і зборів про проведення перевірки, непред`явлення службових посвідчень посадових осіб органу доходів і зборів, які проводитимуть перевірку, та посвідчення на право проведення перевірки або їх надання (пред`явлення) з порушенням вимог, установлених частинами першою і другою цієї статті, є підставою для недопуску посадових осіб органу доходів і зборів до проведення перевірки (ч.3 стаття 349 МК України).

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, позивач та відповідач стверджують, що митним органом не проводилась документальна перевірка щодо позивача, передбачена нормами Митного кодексу України та Податкового кодексу України.

Таким чином, доводи відповідача щодо незакріплення на законодавчому рівні вимоги про проведення перевірки у випадку встановлення контролюючим органом факту неподання митної декларації судом відхиляються.

В разі, якщо платник податків подає митному органу митну декларацію для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов`язань, проте з порушенням установлених законодавством строків, до нього застосовується штраф у розмірах, передбачених пунктом 120.1 статті 120 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 116.1 статті 116 Податкового кодексу України у разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення - рішення.

При цьому, підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є акт про неоформлення додаткової митної декларації, який складається підрозділом митного оформлення, посадові особи якого здійснюють митний контроль і митне оформлення товарів із застосуванням митної декларації.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що чинним податковим та митним законодавством не передбачено такої форми закріплення встановлених митним органом порушень вказаного законодавства як акт про не оформлення додаткової митної декларації.

Крім того, Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року № 1204, на який посилається відповідач у своїх письмових поясненнях, не містить такого поняття як «акт про не оформлення додаткової митної декларації», а містить посилання на необхідність зазначення саме акту перевірки з номером та датою його складання. Даний порядок не дає підстав стверджувати, що відповідачем правомірно винесено оскаржуване рішення та дотримано

Відтак, колегія суддів дійшла до висновку, що в порушення п.п.86.7, 86.8 статті 86 Податкового кодексу України перевірка позивача до винесення спірного податкового повідомлення-рішення в установленому законом порядку не проводилась, акт за наслідками такої перевірки не складався, позивачу та представникам не надавався, можливість реалізувати право на подання заперечень до акту перевірки, також надано не було.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем порушено процедуру прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, не проведено документальної перевірки, не складено передбачений законодавством акт перевірки, тому враховуючи порушення з боку контролюючого органу норм податкового та митного законодавства, відповідачем з порушенням норм чинного законодавства прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яке є протиправним та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповністю з`ясовано обставини, що мають значення для справи або неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За наведеного, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Енергетичної митниці Державної фіскальної служби - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

А.Ю. Коротких