Справа № 826/8377/18
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2019-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

27 червня 2019 року м. Київ№ 826/8377/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомДержавного підприємства Готельний комплекс «Національний» управління справами Верховної ради України
до Державного реєстратора відділу реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Галунко Андрія Петровича, Державного реєстратора відділу реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців КП «Бюро державної реєстрації» Пекаря Андрія Львовича, Головного спеціаліста відділу (центру) надання адміністративних послуг Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Косміної Ірини Ігорівни
провизнання недійсними реєстраційних записів Треті особи без самостійних вимог на предмет спору: - Публічне акціонерне товариство «Златобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Златобанк»; - Національний банк України; - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
встановив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Державне підприємство Готельний комплекс «Національний» Управління справами Верховної Ради України (далі також - позивач) з позовом до державного реєстратора відділу реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Галунка Андрія Петровича (далі також - відповідач 1, державний реєстратор Галунко А.П.) та державного реєстратора відділу реєстрації юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців КП «Бюро державної реєстрації» Пекаря Андрія Львовича (далі також - відповідач 2, державний реєстратор Пекар А.Л.), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Златобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Златобанк», в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати запис державного реєстратора відділу реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Галунка А.П. від 10.05.2018 №2029890 щодо зміни керівника, внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з моменту державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані із змінами в установчих документах;

- визнати протиправним та скасувати запис державного реєстратора КП «Бюро державної реєстрації» Пекаря А.Л. від 22.03.2018 №0029890 щодо знаходження юридичної особи в стані припинення, внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань шляхом виправлення помилки з моменту державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язанні із змінами в установчих документах.

Ухвалою суду від 01.06.2018 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 03.07.2018 до участі у справі залучено третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Національний банк України та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою суду від 23.10.2018 до участі у справі залучено відповідачем головного спеціаліста відділу надання адміністративних послуг Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Калініченко (раніше Косміну) Ірину Ігорівну .

16.04.2019 позивач подав до суду заяву про зміну підстав позову, яку ухвалою суду від 22.04.2019 прийнято до розгляду.

У судовому засіданні 23.05.2019 суд в установленому порядку перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, державним реєстратором Галунком А.П. 10.05.2018 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за №2029890 внесено зміни до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах, а саме про зміну керівника ПАТ «Златобанк», відповідно до яких керівником останнього є Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Златобанк» Славкіна Марія Анатоліївна. До цього керівником ПАТ «Златобанк» був ОСОБА_2 .

Крім того, згідно з доводами позивача, державним реєстратором Пекарем А.Л. з метою виправлення помилок у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 22.03.2018 до названого Реєстру внесено запис №0029890, внаслідок чого відновлено стан юридичної особи ПАТ «Златобанк» - «в процесі припинення».

Такі дії вчинені відповідачами на момент набрання законної сили постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.07.2017 у справі №826/2184/17, якою частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Авангард-Експо» до Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та:

- визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 13.02.2015 №105 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗЛАТОБАНК» до категорії неплатоспроможних»;

- визнано протиправним та скасовано рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.02.2015 №30 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «ЗЛАТОБАНК»;

- визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 12.05.2015 №310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗЛАТОБАНК»;

- визнано протиправним та скасовано рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.05.2015 №99 «Про початок процедури ліквідації АТ «ЗЛАТОБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку»;

- визнано протиправним та скасовано рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.05.2015 №100 про внесення змін до рішення виконавчої Дирекції Фонду від 13.05.2015 №99 «Про початок процедури ліквідації АТ «ЗЛАТОБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку»;

- визнано протиправним та скасовано рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.03.2016 №391 про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «ЗЛАТОБАНК» на два роки до 13.05.2018 включно;

- зобов`язано Національний банк України надати публічному акціонерному товариству «ЗЛАТОБАНК» строк, встановлений частиною сьомою статті 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність», за винятком використаного строку, який вичерпаний, для проведення дій з фінансового оздоровлення публічного акціонерного товариства «ЗЛАТОБАНК» після проведення заходів з його ліквідації.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2017 резолютивну частину постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.07.2017 залишено без змін та частково змінено мотивувальну частину цього судового рішення.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2019 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.07.2017 та Київського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2017 у справі №826/2184/17 залишено без змін.

Оскільки, на момент вчинення відповідачами оскаржуваних дій усі рішення Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які стосувалися віднесення ПАТ «Златобанк» до категорії неплатоспроможних, запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Златобанк», відкликання банківської ліцензії та ліквідації названого банку, призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» були нечинними, позивач стверджує, що Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Златобанк» Славкіна М.А. не може бути керівником цього банку, а банк відповідно не може перебувати у стані припинення. Тому у відповідачів не було підстав вчиняти оскаржувані реєстраційні дії стосовно ПАТ «Златобанк».

Вчинення відповідачами цих дій створити позивачу перешкоду щодо реалізації своїх інтересу та права щодо отримання від ПАТ «Златобанк» належних йому коштів на виконання відповідних судових рішень, постановлених у порядку господарського судочинства.

Так, зі змісту позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що господарськими судами розглядалася справа №910/28483/14 за позовом Державного підприємства Готельний комплекс «Національний» управління справами Верховної Ради України до ПАТ «Златобанк» про зобов`язання останнього перерахувати суми відповідно до платіжних доручень №1498 від 17.11.2014, №1530 від 17.12.2014, №1515, від 21.11.2014, №1516 від 21.11.2014, №1518 від 28.11.2014, №1523 від 10.12.2014, №1524 від 10.12.2014, №1530 від 17.12.2014, №1, №2 та №5 від 06.01.2015 та стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 51 622,12 грн.

Рішенням Господарського суду від 12.02.2015 у справі №910/28483/14, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.08.2015, вищевказану позовну заяву частково задоволено, а саме:

- зобов`язано ПАТ «Златобанк» переказати кошти за платіжними дорученнями Державного підприємства Готельний комплекс «Національний» управління справами Верховної Ради України №1498 від 17.11.2014, №1530 від 17.12.2014, №1515, від 21.11.2014, №1516 від 21.11.2014, №1518 від 28.11.2014, №1523 від 10.12.2014, №1524 від 10.12.2014, №1530 від 17.12.2014, №1 та №2 від 06.01.2015 (пункт 3 резолютивної частини рішення);

- стягнуто з ПАТ «Златобанк» на користь Державного підприємства Готельний комплекс «Національний» управління справами Верховної Ради України пеню в сумі 46 822,12 грн. та судовий збір в сумі 3045,00 грн. (пункт 4 резолютивної частини рішення).

Рішенням Вищого господарського суд України від 07.08.2015 змінено рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.05.2015 у справі № 910/28483/14 шляхом викладення пункту 3 резолютивної частини рішення в наступній редакції: « 3. Зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Златобанк» (01030, м. Київ, Шевченківський район, вул. Б. Хмельницького, буд. 17/52, ) переказати кошти за платіжними дорученнями Державного підприємства - Готельного комплексу «Національний» Управління справами Верховної Ради України (01021, м. Київ, Печерський район, вул. Липська, буд. 5, ) № 1498 від 17.11.2014, № 1515 від 21.11.2014, № 1516 від 21.11.2014, № 1518 від 28.11.2014, № 1523 від 10.12.2014, № 1524 від 10.12.2014, № 1530 від 17.12.2014, № 1 та № 2 від 06.01.2015». В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.05.2015 у справі № 910/28483/14 залишено без змін.

На виконання указаного рішення суду відкрито виконавче провадження ВП №56155946, яке постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 06.09.2018 закінчено на підставі звернень Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Златобанк» Славкіної М.А., яка за висновком позивача відповідно до постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.07.2017 у справі №826/2184/17, не може бути керівником названого банку та не вправі вчиняти від його імені будь-які дії, в тому числі брати участь в судових засіданнях, подавати до суду заяви, скарги. Однак, названа особа вчиняє такі дії у зв`язку із внесенням державним реєстратором Галунко А.П. запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про те, що вона є керівником ПАТ «Златобанк».

За висновком позивача цей спір є публічно-правовим, оскільки обґрунтований протиправністю дій відповідачів - суб`єктів владних повноважень у зв`язку з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» при здійсненні реєстраційних дій внесення змін до відомостей про керівника юридичної особи до Єдиного державного реєстру.

Однак, дослідивши доводи позивача щодо протиправності оскаржуваних дій державних реєстраторів, суд дійшов протилежних висновків, які полягають в такому.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси (частина перша статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною другою цієї ж статі у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;0) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вказані норми можна зробити висновок, що законодавець встановив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування у сфері дотримання прав і свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема обов`язком доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування.

Тобто, однією з визначальних особливостей Кодексу адміністративного судочинства України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, яка вважає порушеними свої права, свободи чи інтереси, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові або службові особи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; справа адміністративної юрисдикції переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Вказані норми права встановлюють, що в порядку адміністративного судочинства захищаються права та інтереси осіб у сфері публічно-правових відносин. Публічно-правові відносини є складовою частиною правових відносин, які виникають у суспільстві.

Таким чином, до адміністративного суду з адміністративним позовом має право звернутись особа за захистом саме публічного права, свободи чи інтересу у сфері публічно - правових відносин.

Звернення особи з позовом до суду на захист іншого, крім публічного, права, свободи чи інтересу, не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена Великою палатою Верховного Суду у постановах від 14.03.2018 у справі №396/2550/17, від 21.03.2018 у справі 302/1792/17-а, від 17.04.2018 у справі №815/6956/15.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Проте, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції, оскільки важливе значення для визначення юрисдикції має питання підстав виникнення спору та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Зважаючи на викладене, публічно-правовим спором в адміністративному судочинстві є не будь-який спір, у якому однією із сторін є орган публічної адміністрації, а лише той, що випливає зі здійснення таким суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій щодо скаржника.

Тобто, для наявності такого спору є обов`язковим наявність зв`язку між здійсненням органом влади покладених на нього владних управлінських функцій та порушенням прав, свобод чи інтересів фізичної або юридичної особи внаслідок такої реалізації своїх функцій владним органом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27.03.2019 у справі №809/3420/14 вказує на те, що помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №914/2006/17.

Предметом спору в цій справі є протиправність дій державних реєстраторів - суб`єктів владних повноважень щодо державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах (відомості про керівника юридичної особи), та виправлення помилок і внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно юридичної особи - ПАТ «Златобанк», що створило позивачу перешкоди отримати від останнього належні йому кошти.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що фактично спірні правовідносини виникли між позивачем та ПАТ «Златобанк» у зв`язку із неповерненням ним належних позивачу коштів, що свідчить про приватноправовий характер цих правовідносин, тому оскаржувані дії відповідачів у цих відносинах є похідними.

Доцільно зауважити, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Згідно з приписами статті 94 Цивільного кодексу України особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Згідно з приписами статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, яка міститься в главі 3 цього Кодексу, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, позивач звернувся до адміністративного суду з метою захисту свого майнового права на стягнення з ПАТ «Златобанк» належних йому коштів, стверджуючи про його порушення оскаржуваними діями державних реєстраторів як суб`єктами владних повноважень, тоді як останні цих дій стосовно позивача безпосередньо не вчиняли.

За наведених обставин цей спір, який виник між сторонами не є публічно-правовим, а випливає з цивільно-правових відносин і має вирішуватися судом за правилами цивільного / господарського судочинства, внаслідок чого провадження в адміністративній справі необхідно закрити.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, цей спір не пов`язаний із захистом прав позивача у сфері публічно-правових відносин, що виключає розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

Така позиція суду у цій справі узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 28.11.2018 у справі №815/3490/16.

Ураховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у справі, спір між ними має вирішуватися в порядку господарського судочинства.

За правилами пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Беручи до уваги вищевикладене та керуючись статтею 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі №826/8377/18 закрити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Т.І. Шейко