Справа № 420/1953/19
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/1953/19
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Потапчука В.О., Семенюка Г.В.,

при секретарі - Ханділян Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 30.01.2019 року № 4232-VII, зобов`язання затвердити проект землеустрою, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення Одеської міської ради від 30.01.2019 року № 4232-VII; зобов`язати Одеську міську раду у встановленому земельним законодавством України порядку затвердити проект землеустрою щодо відведення та передачі її у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий номер: НОМЕР_1 площею 0,1 га, за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); стягнути з Одеської міської ради моральну шкоду на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 ) в розмірі - 25000 грн., заподіяну ОСОБА_1 , пов`язаної з прийняттям протиправного рішення від 30.01.2019 року № 4232-VII про відмову затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий номер: НОМЕР_1 площею 0,1 га, за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

10.04.2019 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом: зупинення дії оскаржуваного рішення № 4232-VII від 30.01.2019 року Одеської міської ради - до моменту розгляду даної справи по суті; заборони Одеській міській раді приймати рішення про надання третім особам дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер: НОМЕР_1 площею 0,1 га, за адресою: АДРЕСА_1 та передачі її у приватну власність для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

В обґрунтування заяви позивач зазначав, що забезпечити позов необхідно з метою недопущення порушення його прав, як особи, яка розробила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер: НОМЕР_1 площею 0,1 га, за адресою: АДРЕСА_1 та передачі її у приватну власність для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Позивач зазначає, що проект землеустрою розроблений ним, погоджений постійною комісією з будівництва та архітектури Одеської міської ради ще 17.09.2010 року № 2512/-2-ГС, тобто, починаючи з 2010 року Одеська міська рада всіляко чинить перепони в затвердженні проекту землеустрою. Тобто, вбачається намір Одеської міської ради передати дану земельну ділянку третім особам, і як доказ є очевидними ознаки протиправності оскаржуваного рішення відповідача, що є предметом спору.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного від 14 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 30.01.2019 року № 4232-VII, зобов`язання затвердити проект землеустрою, стягнення моральної шкоди.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення про забезпечення позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Постановляючи ухвалу про відмову у забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ним не встановлено, а позивачем у заяві не доведено існування підстав, передбачених частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності яких суд може вжити заходи забезпечення позову

Колегія суддів вважає цей висновок суду першої інстанції правильним з огляду на таке.

За змістом статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Суд зазначає, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог.

Таким чином, обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й з зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

Згідно частини 2 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

За правилами частини 1 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії: 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

На підставі частини 1 статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Тобто інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Обов`язковою передумовою вжиття заходів убезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й з означенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, невидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

Водночас, забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Також слід зазначити, що відповідно до приписів чинного законодавства, у випадку звернення сторони з вимогою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою вимогою. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Підставою для звернення до суду із вказаною заявою стали доводи позивача з приводу того, що відповідач намагається передати земельну ділянку кадастровий номер: НОМЕР_1 площею 0,1 га, за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) третім особам. При цьому, жодних доказів на підтвердження вказаного факту суду не надано.

Доводи позивача про тривале не затвердження Одеською міською радою проекту землеустрою, що на думку ОСОБА_1 , свідчить про намагання передати земельну ділянку третім особам у власність, спростовуються, оскільки це лише припущення позивача, які не підтверджені належними доказами.

Слід зазначити, що забезпечення адміністративного позову не є самостійним способом захисту порушеного права, та не повинне призводити до вирішення вимог або досягнення іншої мети, не пов`язаної з забезпеченням права особи до вирішення справи по суті.

Позивач у своїй заяві не зазначив обставини, які у випадку невжиття заходів забезпечення позову, про які просить ОСОБА_1 , можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Також, у заяві про забезпечення позову не наведені очевидні ознаки протиправності оскаржуваного рішення Одеської міської ради.

Будь-яких об`єктивних даних, з яких можливо зробити висновок, що до моменту ухвалення рішення в адміністративній справі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а захист цих прав, свобод або інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, в ході судового розгляду не встановлено.

Отже, в ході судового розгляду не встановлено, а позивачем не доведено існування підстав, передбачених частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності яких суд може вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення № 4232-VII від 30.01.2019 року Одеської міської ради - до моменту розгляду даної справи по суті; заборони Одеській міській раді приймати рішення про надання третім особам дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер: НОМЕР_1 площею 0,1 га, за адресою: АДРЕСА_1 та передачі її у приватну власність для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Доводи апеляційної скарги зводяться до констатації таких правових категорій як верховенство права, ефективне поновлення в правах, судовий контроль за правомірністю і обґрунтованістю рішень та за відсутністю наведення конкретних даних, з яких можливо було б зробити висновок, що до моменту ухвалення рішення в адміністративній справі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а захист цих прав, свобод або інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, - є хибними.

За таких обставин суд апеляційної інстанції не вбачає порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень процесуального права при вирішенні спірного питання не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року у справі № 420/1953/19 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення та підписання повного тексту судового рішення - 25 червня 2019 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: В.О. Потапчук

Суддя: Г.В. Семенюк