Справа № 173/998/19(2-а/173/20/2019)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 червня 2019 року м. Дніпросправа № 173/998/19(2-а/173/20/2019)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20.05.2019 (головуючий суддя Петрюк Т.М., повний текст складено 20.05.2019)

у справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача інспектора БПП у м. Кременчук управління патрульної поліції у Полтавській області лейтенанта поліції Плітки Олексія Станіславовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора БПП у м. Кременчук управління патрульної поліції у Полтавській області лейтенанта поліції Плітки Олексія Станіславовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позов обґрунтовано тим, що 07.04.2019 року відповідачем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАВ № 1049664, згідно якої він притягнений до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у вигляді штрафу в сумі 255 грн. Зазначена постанова не відповідає вимога чинного законодавства та фактичним обставинам справи. Так, дійсно 07.04.2019 року він рухався автомобілем марки «Рено Трафік» держ.знак НОМЕР_1 по вул. Небесної Сотні в м. Кременчук Полтавської області та заїхав на територію заправної станції з метою випити кави та придбати певні суміжні речі. На територію автозаправної станції в`їзд логічно дозволений, тому порушення вимог знаку 3.21 (в`їзд заборонено) не має зв`язку з його відсутністю в цей час до нього підійшов працівник поліції з метою перевірки документів та виніс постанову про накладення адміністративного стягнення на нього за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП, другий екземпляр якої ним було отримано під розпис. Відеозапис даної події не застосовувався, інші письмові документи не складались. Його пояснення щодо відсутності в його діях порушення вимог знаку 3.21 (в`їзд заборонено) працівник поліції проігнорував, документів, що посвідчують його особу не пред`явив та виніс постанову про вчинення ним адміністративного правопорушення. Протокол про притягнення його адміністративної відповідальності не складався, хоч він і заперечував проти вчинення адміністративного правопорушення, що й стало підставою звернення до суду

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20.05.2019 в задоволенні позову відмовлено.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що відповідачем надані докази на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке позивач притягнений до адміністративної відповідальності. Будь-яких порушень відповідачем при притягненні позивача до адміністративної відповідальності не вбачається.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначає, що він не порушував Правила дорожнього руху України. Вказує на те, що матеріали справи містять фотознімки, датовані 2019/5/14 16:3, долучені відповідачем до відзиву на позов, які містять знімок невстановленого об`єкту, та місцевості, зафіксовані невстановленою особою понад місяць від дня інкримінованого адміністративного правопорушення, яке відбулося 07.04.2019 о 08:06:45.

На адресу апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, згідно якого відповідач просить відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Також зазначає, що належних та допустимих доказів в підтвердження доводів позивача не надано.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою по справі про адміністративне правопорушення від 07.04.2019 року ЕАВ № 1049664 про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255грн.

В оскаржуваній постанові зазначено, що 07.04.2019 року о 08.06.45 год., в м. Кременчук по вул. Небесної Сотні, 1А, водій, керуючи транспортним засобом не виконав вимог дорожнього знаку, чим порушив, чим порушив п. 8.4в ПДР - порушення вимог заборонних знаків.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, норми Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), норми Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 «Про Правила дорожнього руху».

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Отже, суб`єкт владних повноважень має діяли лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Так, відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

На підставі розділу 33 Дорожні знаки Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 13 жовтня 2001 року, дорожній знак 8.4 в є заборонним знаком, який запроваджує або скасовує певні обмеження в русі.

Згідно з п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що оскільки законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, то з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинуватості особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

При цьому зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів (Така позиція зокрема висловлена в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті").

Позивач стверджує, що не порушував правил дорожнього руху та рухався із дотриманням вимог передбачених даними правилами.

Водночас, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, відповідач не довів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки належних та допустимих доказів матеріали справи не мають.

Так, матеріали справи містять фото знімки (а.с. 23-25), які датовані 2019/5/14 16:3 та долучені відповідачем до відзиву на позов, які містять зображення невстановленого об`єкту, невстановленої місцевості, зафіксовані невстановленим технічним засобом, невстановленою особою, при цьому дата фотофіксації 2019/5/14 16:3 не відповідає даті вчинення правопорушення про яке зазначає відповідач (07.04.2019 о 08:06:45).

Отже, матеріали справи не містять підтвердження вчинення правопорушення позивачем.

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції критично ставиться до вказаних фото знімків, як до доказу, з огляду на те, що такі фото не є додатком постанови про адміністративне правопорушення (не зазначено в постанові про накладення адміністративного стягнення технічний засіб, яким вчинено фотофіксацію), отже, така фотофіксація не може підтверджувати безпосередньо факту вчинення правопорушення.

Не зазначення в постанові про накладення адміністративного стягнення технічного засобу, яким здійснено відеозапис, є порушенням приписів статті 283 КУпАП, оскільки частиною 3 статті 283 КУпАП передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього ружу, крім даних, визначених частиною 2 цієї статті повинна містити відомості, зокрема, про технічний запис, яким здійснено фото або відеозапис.

Отже, можна дійти висновку, що суб`єкт владних повноважень діяв не у відповідності до норм КУПАП.

Натомість, в силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Бездоганне виконання суб`єктом владних повноважень процесуальних/процедурних норм є запорукою притягнення винної особи до відповідальності. Однак порушення таких приписів може бути покладено в основу скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Не може поліцейський нехтувати і нормами, які встановлюють його обов`язок роз`яснити права особі, що притягується до адміністративної відповідальності; а також правом особи щодо залучення захисника.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог, які гуртуються на недоведеності позивачем його невинності оскільки обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів у конкретній справі повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Отже, долучені до матеріалів справи фотознімки не можуть вважатись належними та допустимими доказом, оскільки з наданих фотознімків неможливо встановити їх приналежність саме до заправної станції по вул. Небесної Сотні в м. Кременчук Полтавської області.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що постанова у справі про адміністративне правопорушення містить лише відомості, внесені особою яка може бути зацікавленою, отже підтвердження зазначених фактів іншими безсторонніми особами матеріали справи не містять. На думку колегії суддів апеляційної інстанції ця обставина обґрунтовано ставить під сумнів надання доказів відповідачем щодо вчинення правопорушення відповідачем.

Аналогічна правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року по справі № 201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року по справі № 743/1128/17, від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17.

Отже, суб`єктом владних повноважень не підтверджено факту вчинення позивачем правопорушення; при цьому, постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не містить посилання на відеоприлад/технічний засіб за допомогою якого було вчинено відеозапис. Натомість в силу ст. 283 КУПАП України, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім визначених частиною 2 статті 283 КУпАП, зокрема, повинна містити відомості щодо технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис.

Враховуючи, що обов`язок доказування в даній справі покладено саме на відповідача, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо недоведеності відповідачем правомірності прийнятого ним рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції рішенням суду права, свободи та інтереси позивача захищені, а права та інтереси відповідача не порушені.

Доводи апеляційної скарги спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його скасування.

В силу ч. 3 ст. 272 КАС України справи, визначені статтею 286 КАС не підлягають оскарженню в касаційному порядку.

З огляду на характер спірних правовідносин, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 241-245, 250, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20.05.2019 - задовольнити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20.05.2019 - скасувати та прийняти нову постанову.

Позов задовольнити.

Скасувати постанову від 07.04.2019 року ЕАВ № 1049664 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255грн.

Справу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст постанови виготовлено 14.06.2019.

Головуючий суддя Ю.В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя А.В. Суховаров