Справа № 620/1536/19
Суддя: Тихоненко О.М.
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 червня 2019 року м. Чернігів Справа № 620/1536/19

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Тихоненко О.М., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Прилуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Прилуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області (далі Прилуцьке ОУПФУ Чернігівської області, відповідач), в якому просить:

- визнати дії відповідача щодо відмови у призначенні їй дострокової пенсії за віком неправомірними;

- зобов`язати відповідача призначити, нарахувати та виплачувати їй дострокову пенсію за віком відповідно до п.3 абзацу 6 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 03.05.2019 і довічно.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що є дружиною померлого громадянина з числа ліквідаторів, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою і відповідно до Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 № 1058-VІ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» має право на дострокову пенсію за віком. Відповідач діяв в порушення вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав позивача, та як наслідок не призначення встановленої законом пенсії. Відмовляючи позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком відповідач не навів жодних законодавчих підстав.

03.06.2019 ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачем 19.06.2019 подано відзив, в якому останній просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та зазначає, що відповідно до Порядку подання та оформлення документів, для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для отримання дострокової пенсії за віком згідно з п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до заяви про призначення пенсії за віком додається, у тому числі посвідчення члена сім`ї померлого (загиблого), яке є підставою для призначення зазначеної пенсії, однак позивачем відповідного посвідчення не надано, у зв`язку з тим, що її померлий чоловік не являвся військовослужбовцем та особою начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Як наслідок вимоги позивача є безпідставними, які не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 30.06.1984 (а.с.13).

07.09.2018 чоловік позивача ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 10.09.2018 (а.с.12).

Згідно наявної в матеріалах справи копії посвідчення серії НОМЕР_3 від 20.11.1993 чоловік позивача ОСОБА_2 був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році другої категорії (а.с.14).

Згідно Експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 26.11.2018 № 782 центральна міжвідомча експертна комісія на засіданні № 61 від 21.11.2018 встановила, що захворювання, що призвело до смерті ОСОБА_2 , пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.16).

Згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1/30 від 22.01.1991 чоловік позивача ОСОБА_2 перебував на військових зборах та брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 29.08.1986 по 29.10.1986 (а.с.17).

Відповідно до довідки Прилуцького об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України від 22.05.2019 № 1575 чоловік позивача ОСОБА_2 у складі військової частини НОМЕР_4 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 28.08.1986 року по 01.11.1986 та отримав дозу опромінення 22 рентгени. Призивався на збори по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - Прилуцьким ОМВК Чернігівської області (а.с.18).

Про факт участі чоловіка позивача в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у вказаний період свідчить також запис в трудовій книжці ОСОБА_2 № 9 від 04.11.1986, зроблений на підставі довідки в/ч 34003 № 33 від 29.10.1986 (а.с.23).

Позивач, як дружина померлого громадянина із числа ліквідаторів другої категорії, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, отримала відповідне посвідчення № НОМЕР_5 від 01.12.2018 (а.с.15).

У відповідності до Закону України від 09.07.2003 № 1058-VІ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 03.05.2018 звернулась до відповідача з заявою щодо призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, однак листом від 11.05.2019 № 2638/05 Прилуцьке ОУПФУ Чернігівської області відмовило позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком, посилаючись на те, що чоловік позивача ОСОБА_2 не являвся військовослужбовцем та особою начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (а.с.24).

Вважаючи вказані дії відповідача неправомірними позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частиною першою статті 5 Закону визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Абзацом шостим пункту 3 Прикінцевих положень Закону встановлено, що військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, а також ті, що стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років для чоловіків і не менше 20 років для жінок.

Як вбачається з матеріалів справи позивач має більше 20 років страхового стажу (а.с.19-21), а чоловік позивача ОСОБА_2 помер внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Закон України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-ХІІ) є спеціальним законом, який застосовується до спірних відносин та чітко визначає коло осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Зокрема, статтею 10 Закону № 796-ХІІ встановлено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Відповідно до примітки до вказаної статті до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в розумінні статті 10 Закону № 796-ХІІ військовозобов`язані, призвані на військові збори для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є військовослужбовцями, а тому позивач, як вдова військовослужбовця, який помер внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, страховий стаж якої складає не менше 20 років, а вік - більше 50 років, має право на призначення достроковї пенсії за віком.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що можливість призначення пільгової пенсії, передбачена абзацом 6 пункту 3 Розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема, для дружини військовослужбовця, який помер після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи (у разі, якщо вона не взяла повторний шлюб), не пов`язується з видом військової служби, тривалістю її проходження, військовим званням та посадою, а також часом, що сплинув після звільнення особи з військової служби.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, зокрема у постанові від 03.10.2018 по справі № 539/1617/17.

25.04.2019 Конституційним Судом України ухвалено рішення у справі №3-14/2019 (402/19, 1737/19) (№1-р(II)/2019), яким вирішено:

1) визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положеннях ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю;

2) словосполучення "дійсної строкової", що міститься в положеннях частини третьої ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до ст.91 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 13.07.2017 №2136-VIII, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином обставини зазначені Прилуцьким ОУПФУ Чернігівської області у відзиві не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та були спростовані позивачем наданими до справи доказами.

Позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства подано необхідний перелік документів для призначення дострокової пенсії за віком, як наслідок дії відповідача щодо відмови у призначенні відповідної пенсії є неправомірними.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити повністю.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Прилуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати дії Прилуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком неправомірними.

Зобов`язати Прилуцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Чернігівської області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до п.3 абзац 6 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 03.05.2019 і довічно.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ).

Відповідач: Прилуцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Чернігівської області (вул. 1-го Травня, 48-а, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500, ).

Повне судове рішення складено 26.06.2019.

Суддя О.М. Тихоненко