Справа № 546/1094/18
Суддя: Лизенко І. В.
Дата ухвалення: 2019-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

єдиний унікальний номер справи 546/1094/18
номер провадження 2-а/546/24/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді Лизенко І.В.,

за участі секретаря судового засідання Коваленка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в судовій залі у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом представника позивача Яковенка Олександра Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до поліцейського взводу № 2 роти ТОР Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Григоренко Катерини Олегівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

19.10.2018 представник, що діє в інтересах позивача на підставі ордеру, звернувся до суду з вищеназваною позовною заявою, у якій, посилаючись на протиправність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 та ст. 132-1 КУпАП, просить суд визнати протиправними дії відповідачки по притягненню позивача до адміністративної відповідальності, визнати постанову серії НК № 430134 від 10.10.2018 протиправною та скасувати її, справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.10.2018 позивач керував комбайном зернозбиральним марки CLAAS TUCANO 470 реєстраційний номер НОМЕР_1 та був зупинений патрульним автомобілем. Після перевірки документів, відповідачка повідомила позивачу про відсутність у нього поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та перевищення ширини комбайну максимально дозволеної та склала оскаржувану постанову. Таку постанову позивач вважає протиправною, оскільки згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у пункті 1.5 цього закону, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу. Комбайн зернозбиральний не відноситься до типів транспортних засобів щодо яких встановлений коригуючий коефіцієнт та не підлягає державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України, а тому не відноситься до транспортних засобів у розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не підлягає обов`язковому страхуванню за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. З приводу притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП зазначає, що проведення габаритно-вагового контролю щодо здійснення відповідних вимірювань, віднесення того чи іншого транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних, є виключно компетенцією Укртрансбезпеки. Згідно п. 6 Порядку № 879, габаритно-ваговий контроль, крім документального здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів, проте такий контроль транспортного засобу позивача було здійснено неуповноваженими на це особами та не у спеціально відведених місцях та належно облаштованих для цього місцях. Окрім того, посилається на рішення Конституційного суду України від 26.05.2015 та зазначає, що оскаржувана постанова винесена безпосередньо на місці правопорушення, хоча позивач і заперечував проти порушення, тому вона не може бути визнана правомірною та підлягає скасуванню.

Автоматизований розподіл справи між суддями за вказаним адміністративним позовом не відбувся, у зв`язку з відсутністю у Решетилівському районному суді Полтавської області суддів, уповноважених на здійснення правосуддя, що підтверджується протоколом про неможливість автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2018.

На підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 22.01.2019 №175/о/15-19 до Решетилівського районного суду Полтавської області відряджена суддя Лизенко І.В., тому 19.02.2019 проведено повторний автоматизований розподіл справ між суддями за результатами якого справу передано на розгляд новому складу суду із головуючою Лизенко І.В.

На виконання ухвали від 19.03.2019, якою позовну заяву було залишено без руху, представником позивача у встановлений ухвалою строк усунено недоліки позовної заяви.

03.04.2019 суддею Лизенко І.В. відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін.

Позивач та його представник, належним чином повідомлені про час, дату та місце проведення судового розгляду, у судове засідання не з`явились. Представник позивача надав суду заяву у якій просить розглядати справу за його відсутності, вказує, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити (а.с.56).

Відповідачка у судове засідання не з`явилась, належним чином була повідомлена про дату, час та місце його проведення.

23.04.2019 відповідачкою подано до суду відзив на позовну заяву (а.с. 39-45), у якому вона просить повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , справу розглядати без її участі. У відзиві зазначає, що позов є безпідставним та необґрунтованим з наступних підстав: повноваженнями поліцейського патрульної поліції під час несення служби є: розгляд справи про адміністративне правопорушення у випадках та в спосіб, які передбачені законом. Позивач допустив порушення безпеки дорожнього руху, а саме: 10.10.2018 об 11-30 год на 305 км. а/д М-03 КиївХарків-Довжанський, керував комбайном зернозбиральним CLAAS TUCANO 470 реєстраційний номер НОМЕР_1 , ширина якого становить 3,4 м без відповідного узгодження з органами Національної поліції, та без поліса обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власника наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.2.1 (ґ) та п.22.5 ПДР України, чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 126 та ст. 132-1 КУпАП. Комбайн зерновий є транспортним засобом у розумінні ч. 1 ст. 126 КУпАП, що прописано у ч. 8 ст. 121 КУпАП. Даний транспортний засіб було зупинено на дорозі загального користування, він використовувався у дорожньому русі, а тому його експлуатація повинна ґрунтуватись на вимогах ПДР. Отже водій такого транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та пред`явити для перевірки страховий поліс. Також водій не мав при собі відповідного дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні. Щодо права проведення габаритно-вагового контролю, зазначає, що він, зокрема, здійснюється уповноваженими підрозділами Національної поліції. Так, контроль за наявністю у водіїв великогабаритних та великовагових транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють ваговий контроль. Таким чином, поліцейський фактично здійснив перевірку дозволу на рух, але виявивши порушення вимог дозволу, керуючись ст.222, ст. 132-1 КУпАП, притягнув порушника до відповідальності. Вважає посилання позивача на рішення Конституційного суду України від 26.05.2015 неактуальним та запізненим, оскільки дане рішення стосувалося діяльності Державтоінспекції та приймалось до внесення змін у ст. 258 КУпАП. А також посилається на те, що поліцейський законом наділений повноваженнями щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення і накладення адміністративного стягнення, що породжує для позивача певні правові наслідки і має обов`язковий характер. Крім того дії зі складання постанови по справі про адміністративне правопорушення є, по суті, виконанням службовими особами своїх службових повноважень, наданих чинним законодавством. Тому відповідачка вважає необґрунтованими позовні вимоги про визнання дій при винесенні оскаржуваної постанови протиправними.

Відзив відправлено позивачеві (а.с. 46).

07.05.2019 позивачем надано відповідь на відзив, у якому він зазначає, що відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем ПДР. У відзиві та матеріалах справи відсутні будь-які докази перевищення спірним транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів, оскільки така ймовірність порушення визначена працівником поліції, як неуповноваженою на це особою, а також не зазначено яким технічним засобом вимірювання з нормативними метрологічними характеристиками такі заміри проводились (а.с.48-50).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, належним чином повідомлена про час, дату та місце проведення судового засідання, у судове засідання також не з`явився (а.с. 35).

Вивчивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.10.2018 об 11-30 год на 305 км. а/д М-03 КиївХарків-Довжанський, позивач керував комбайном зернозбиральним CLAAS TUCANO 470 реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Дана обставина визнається учасниками справи і не підлягає доказуванню, виходячи з положень ч. 1 ст. 78 КАС України.

З матеріалів справи встановлено, що 10.10.2018 об 11-30 год, відповідачем проведено розгляд справи про адміністративне правопорушення, за результатами якого винесено оскаржувану постанову серії НК №430134, якою ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 та ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн (а.с.7).

У вказаній постанові зазначено, що 10.10.2018 об 11-22 год на 305 км. а/д М-03 КиївХарків-Довжанський, ОСОБА_1 керував транспортним засобом, ширина якого складає 3,4 м, без відповідного погодження з органами Національної поліції та без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.2.1 (ґ) та п.22.5 ПДР України.

Згідно свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_2 , власником комбайна зернозбирального CLAAS TUCANO 470 реєстраційний номер НОМЕР_1 є ТОВ «Кернел-Трейд» (а.с10).

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху (далі - ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, ч. 1 ст. 126 та ст. 132-1 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Оскільки позивачем, на думку відповідача, було вчинено адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а розгляд справи віднесено до компетенції Національної поліції, у відповідності до вимог ст. 258 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складався.

В рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015 зазначено, що положення ч. 1 ст. 276 КУпАП в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого розглядати справу про адміністративне правопорушення. Приймаючи зазначене рішення Конституційний Суд України виходив з того, що в ч. ч. 1, 2 ст. 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Саме на це і звертає увагу Конституційний суд України у вказаному рішенні та зазначає, що аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв`язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Тобто, законом передбачені спеціальні випадки коли постанова може бути винесена на місці вчинення адміністративного правопорушення, та загальне правило, коли постанова по справі про адміністративне правопорушення виноситься за місцем його вчинення за результатами розгляду справи про таке правопорушення, які не слід ототожнювати оскільки вони мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Тому посилання позивача на те, що відповідач не мав права виносити оскаржувану постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення є безпідставними та неаргументованими, оскільки позивач помилково тлумачить рішення Конституційного суду України на свою користь.

Скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ч. ч. 1, 2 ст. 258 КУпАП, передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місця його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Після винесення рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року, 14.07.2015 року на виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» до ст. 258 КУпАП внесені зміни, а саме, після частини першої доповнено новою частиною, якою передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП. Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту (в тому числі ст. ст. 126, 132-1 КУпАП). Частиною 5 ст. 258 КУпАП не передбачені винятки щодо необхідності складання протоколу за правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху у разі заперечення особи щодо порушення.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі за ч. 1 ст. 126 та ст. 132-1 КУпАП, відбувається в скороченому порядку, а саме: фіксація адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, передбачених статтями 126 та 132-1 КУпАП.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, посилання позивача на неправомірність дій відповідачки щодо складання оскаржуваної постанови на місці скоєння правопорушення є без підставними та необґрунтованими.

Аналогічна правова позиція вказана у постанові Верховного суду у справі №554/5558/16-а від 15.03.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За правилами підпункту ґ) пункту 2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи.

Відповідно до визначення транспортного засобу, що міститься в п. 1.10 ПДР України, транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Відповідно до пункту 1.5 статті 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.

Відповідно до абз. 2 п. 1.5 ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів", у цьому Законі не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у цьому пункті, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу.

Коригуючі коефіцієнти та їх розміри встановлено та затверджено Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України "Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 серпня 2010 року за № 689/17984.

Згідно з зазначеним Розпорядженням, комбайн зернозбиральний не відноситься до типів транспортних засобів щодо яких встановлений коригуючий коефіцієнт та не підлягає державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України, а реєструється державними інспекціями сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах на підставі Порядку відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 694 від 08 липня 2009 року.

Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Відомчу реєстрацію та облік транспортних засобів, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, а саме тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі (ст.34 Закону України "Про дорожній рух").

Таким чином, комбайн зернозбиральний, за керування яким без страхового полісу притягнуто до адміністративної відповідальності позивача, не відноситься до транспортних засобів у розумінні Закону України "Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів", а тому не підлягає обов`язковому страхуванню за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З огляду на зазначене, в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 20.11.2017 року по справі № К/800/32456/17.

Приписами ст.132-1 КУпАП визначено, що порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.22.5 ПДР, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Частиною 2 статті 29 Закону України "Про дорожній рух" з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Єдині вимоги до проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів з вантажем або без нього автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, викладені в Правилах проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів з вантажем або без нього автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі по тексту - Правила № 30).

У відповідності до п.2 Правил № 30 транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР.

Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів (п.4 Правил № 30).

За визначенням пп.4 п.2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 (далі по тексту - Порядок здійснення габаритно-вагового контролю) габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Відповідно до п.3 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів (п. 6 Порядку № 879).

Згідно з п.20 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Згідно п. 2.4-2 ПДР у разі виявлення під час здійснення габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових та/або габаритних параметрів установленим нормам і правилам рух такого транспортного засобу та/або причепу забороняється до отримання в установленому порядку дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, про що складається відповідний акт.

Пунктом 25 Порядку № 879 передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів складають акт за формою, встановленою Мінінфраструктури, з оперативним повідомленням відповідного підрозділу МВС, що забезпечує безпеку дорожнього руху.

Відповідач у оскаржуваній постанові та відзиві на позов вказує, що ширина транспортного засобу, яким керував позивач становить 3,4 м.

Однак, належність транспортного засобу до великогабаритного визначається саме за результатами габаритно -вагового контролю.

Відповідно до вищезазначених правих норм, доказом того, що транспортний засіб, яким керував позивач належить чи не належить до категорії великогабаритних є відповідний документ, який видають посадові особи Укртрансінспекції: акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів, акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю, журнал обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів.

Однак, матеріали справи не містять жоден із викладених вище документів, більше того, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксовано лише у оскаржуваній позивачем постанові та не підтверджується жодними іншими доказами.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 17.01.2019 р. у справі № 539/655/17.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Жодних доказів на підтвердження правомірності прийнятого відповідачем рішення, останнім до суду не надано.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Між тим, відповідачем суду не надано доказів, які б достовірно підтверджували факт перевищення транспортним засобом, а саме комбайном зернозбиральним, яким керував позивач, габаритів, установлених законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи викладене, суд вважає, що порушення позивачем п.22.5 ПДР, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 132-1 КУпАП, не підтверджено належними та допустимими доказами.

З наведених обставин, суд не може вважати оскаржувану постанову законною.

З огляду на викладене, суд вважає наявними підстави для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Щодо позовних вимог в частині визнання дій відповідачки протиправними, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 217 КУпАП посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків.

Згідно з частиною другою статті 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Таким чином, відповідачка законом наділена повноваженнями щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення і накладення адміністративних стягнень від імені органів Національної поліції.

В силу ч.1 ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Так, дії зі складання постанови по справі про адміністративне правопорушення є, по суті, виконанням службовими особами своїх повноважень, наданих чинним законодавством.

У свою чергу, особа, що притягнута до адміністративної відповідальності, наділена правом оскарження зазначеної постанови.

Крім того, не дії відповідачки, а її рішення у формі постанови про накладення адміністративного стягнення породжує для позивача певні правові наслідки і має обов`язковий характер.

З огляду на зазначене, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання дій відповідачки протиправними є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За зазначених вище обставин, суд вважає необхідним визнати оскаржувану постанову протиправною та скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 6-9, 77, 241-246, 286, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов представника позивача ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), який діє в інтересах ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до поліцейського взводу № 2 роти ТОР Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Григоренко Катерини Олегівни (адреса: вул. Європейська, буд. 164, м. Полтава; реєстраційний номер облікової картки платника податків не встановлено), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: вул. Європейська, буд. 164, м. Полтава; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40108646) про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №430134 від 10.10.2018, винесену поліцейським взводу № 2 роти ТОР Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Григоренко Катериною Олегівною про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 та ст. 132-1 КУпАП.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за частиною ч. 1 ст. 126 та ст. 132-1 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в інтересах позивача ОСОБА_1 до поліцейського взводу № 2 роти ТОР Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Григоренко Катерини Олегівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій поліцейського взводу № 2 роти ТОР Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Григоренко Катерини Олегівни по притягненню ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 та ст. 132-1 КУпАП.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня складення в повному обсязі до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Решетилівський районний суд Полтавської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І.В. Лизенко