Справа № 120/326/19-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/326/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Поліщук І.М.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

25 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Хмільницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року (повний текст якого складено 13 березня 2019 року у м. Вінниці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Хмільницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
у січні 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Хмільницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області (далі - відповідач) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно відмовив йому у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", посилаючись на відсутність у нього необхідного періоду роботи в зоні відчуження у 1986 році та не зважаючи на наявність статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, що підтверджується посвідченням№ НОМЕР_1 від 28.02.1993.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Хмільницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зобов`язано Хмільницьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 10 років, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" починаючи з дати його звернення із відповідною заявою - 17.12.2018.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неврахування судом всіх обставин справи, що призвело, на його переконання, до невірного вирішення справи. Так, апелянт вказав на те, що оскільки до заяви про призначення пенсії не було надано первинних документів, які б підтвердили період перебування безпосередньо в зоні відчуження, то відсутні підстави для визначення позивачу права на пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". В апеляційній скарзі не містилося клопотання про розгляд справи за участю представника відповідача.

15 травня 2019 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги та наголосив на тому, що ним було надано відповідачу належні первинні документи, які підтверджують перебування безпосередньо в зоні відчуження, у зв`язку із чим просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Розгляд справи просив провести за його відсутності.

В силу вимог п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 17.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням комісії Хмільницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області від 20.12.2018 позивачу відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю у нього необхідного періоду роботи в зоні відчуження у 1986 році. Як слідує із протоколу №2 від 20.12.2018 комісії Хмільницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області така відмова мотивована тим, що згідно поданих позивачем документів, він дійсно був командирований на 20 днів з 25 серпня 1986 року по 15 вересня 1986 року в розпорядження "Київ металоголовснабсбут" на ліквідацію наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. В той же час, відомостей про відрядження, тобто прибуття в м. Чорнобиль та коли вибув в м. Вінницю немає, а також не прослідковується який період, і в якій саме зоні. Інших додаткових документів про періоди та місце роботи або перебування в зоні відчуження на комісію не надано.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявні у справі документи в поєднанні з наявністю у позивача статусу "учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році" дають підстави для висновку, що в період з 25.08.1986 по 15.09.1986 позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме в зоні відчуження, а відтак відповідачем протиправно відмовлено останньому у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів вважає обґрунтованим зазначений висновок суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно з ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема, особам які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, - 10 років.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, при призначенні пенсії із застосуванням норм ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 № 122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування.

Тобто, для надання особі права на призначення пенсії із зменшенням на 10 років пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", така особа повинна довести факт своєї роботи у зоні відчуження (до 1 липня 1986 року - факт роботи незалежно від кількості робочих днів; з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - факт роботи не менше 5 календарних днів).

Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо правомірності відмови у призначенні позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Як слідує із довідки Вінницького автотранспортного підприємства 10556 від 28.12.1992 №305, ОСОБА_1 відповідно до наказу №263 від 01.10.1986 року був командирований 25.08.1986 в розпорядження "Київ металоголовснабсбут" - зведену колону працюючу над ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. Вантажі перевозились з бази "Київ металоголовснабсбут" на промислову площадку Чорнобильської АЕС. За період роботи з 25.08.1986 по 15.09.1986 року йому виплачено зарплату в двохкратному розмірі відповідно до директорії №586 від 07.07.1986.

Факт командирування та вибуття ОСОБА_1 у період з 25.08.1986 по 15.09.1986 на ліквідацію наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підтверджується копією наказу від 01.10.1986 року №263 та списками працівників Вінницького АТП-10556, що вибули на роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Крім того, встановлено, що 25.02.1993 позивачу було видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 2 категорії, серія НОМЕР_2 .

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що вказані документи в поєднанні з наявністю у позивача статусу "учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році" дають змогу стверджувати, що у період з 25.08.1986 по 15.09.1986 позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме в зоні відчуження.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності документів на підтвердження того, у яких саме населених пунктах та на яких об`єктах позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є безпідставними, оскільки наявні у справі докази в повній мірі дають підстави стверджувати, що позивач має право на призначення пенсії відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05.10.2018 по справі №190/359/17 і яка з урахуванням вимог ч. 5 ст. 242 КАС України застосована до спірних правовідносин.

Крім того, при вирішенні даної справи судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги правовий висновок Верховного Суду України (ухвала від 04.09.2015 у справі №690/23/15-а), відповідно до якого єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а відтак судом першої інстанції вірно обрано спосіб відновлення порушеного права шляхом зобов`язання відповідача призначити таку пенсію з моменту звернення з відповідною заявою.

Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, в той час як доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а відтак підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Хмільницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 25 червня 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Граб Л.С.