Справа № 460/480/19
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року № 857/5206/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Курильця А.Р., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Здолбунівської районної державної адміністрації на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 5 квітня 2019 року у справі №460/480/19 (суддя Друзенко Н.В., м.Рівне) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Здолбунівської районної державної адміністрації про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення дій та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Здолбунівської районної державної адміністрації (далі Управління, РДА відповідно), в якому просив:

визнати неправомірними дії щодо відмови відповідача надати пільгову путівку для санаторно-курортного лікування та відпочинку як реабілітованій особі, що є пенсіонером;

зобов`язати Управління у тримісячний строк з дня ухвалення рішення надати пільгову путівку для санаторно-курортного лікування та відпочинку з рекомендованого переліку в санаторіях «Червона калина» (Рівненська область), «Хмільник» (м. Хмільник), «Орізонт» (м. Бердянськ), «Авангард» (м. Немирів);

стягнути з Управління кошти в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 5 квітня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Управління надати ОСОБА_1 путівки для санаторно-курортного лікування та відпочинку. Зобов`язано Управління в тримісячний строк з дня набрання рішенням у цій справі законної сили надати ОСОБА_1 путівку для санаторно-курортного лікування та відпочинку як реабілітованій особі відповідно до статті 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» (далі Закон №962-ХІІ) з рекомендованого переліку: в санаторіях «Червона калина» (Рівненська область), «Хмільник» (м. Хмільник), «Орізонт» (м. Бердянськ), «Авангард» (м. Немирів). В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішення в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги вказує на те, що на звернення ОСОБА_1 від 10.01.2019 до Управління про отримання путівки для санаторно-курортного лікування та відпочинку позивачу було надано роз`яснення про відсутність законодавчо закріпленого порядку забезпечення санаторно-курортним лікуванням реабілітованих осіб. Також вказує на те, що законодавчо не передбачено, що саме відповідач має здійснювати забезпечення цієї категорії осіб путівками на санаторно-курортне лікування. Крім цього, підкреслює, що Управління не відмовляло позивачу у наданні путівки, а у зв`язку з відсутністю механізму надання путівки на санаторно-курортне лікування як реабілітованій особі, ОСОБА_1 рекомендовано отримати путівку в порядку черговості як особі з інвалідністю загального захворювання по неврологічному профілю.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У відповідності до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції вказав, що відповідно до положень Закону №962-ХІІ, якщо реабілітована особа стала особою з інвалідністю внаслідок репресій або є пенсіонером, їй надається, зокрема, право на одержання пільгових путівок для санаторно-курортного лікування та відпочинку. Таким чином, ОСОБА_1 як особа, що має статус реабілітованої та є інвалідом ІІ групи, має право, серед іншого, на одержання пільгових путівок для санаторно-курортного лікування та відпочинку, що не заперечується відповідачем.

Разом з цим, суд першої інстанції не погоджується з позицією відповідача, що станом на сьогодні відсутній порядок забезпечення санаторно-курортним лікуванням реабілітованих жертв політичних репресій та отже відсутні також і підстави для надання позивачу путівки для санаторно-курортного лікування та відпочинку.

Суд першої інстанції звернув увагу на те, що певний механізм забезпечення санаторно-курортним лікуванням реабілітованих жертв політичних репресій існує, проте він не реалізовується. Таким чином, відмова Управління надати ОСОБА_1 путівки для санаторно-курортного лікування та відпочинку не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості і порушує права та законні свободи позивача, які підлягають судовому захисту.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 10000 грн суд першої інстанції прийшов до висновку, що така не підлягає задоволенню у зв`язку з недоведеністю її спричинення відповідачем та відсутністю будь-яких наслідків такої шкоди.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального та процесуального права з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є реабілітованою особою відповідно до Закону №962-ХІІ, що підтверджується копією посвідчення від 26.01.2016серії НОМЕР_1 (а.с.8).

10.01.2019 позивач звернувся до Управління із заявою про надання путівки для санаторно-курортного лікування та відпочинку відповідно до статті 6 Закону №962-ХІІ. Як підставу для звернення позивач надав довідку від 09.01.2019№180, в якій зазначається, що ОСОБА_1 рекомендоване лікування хвороби опори та руху, хвороби периферичної нервової системи у санаторіях «Червона калина» (Рівненська область), «Хмільник» (м. Хмільник), «Орізонт» (м. Бердянськ), «Авангард» (м. Немирів) (а.с.10-11).

У відповіді від 15.01.2019 №213/05-17/19 Управління відмовило у наданні путівки для санаторно-курортного лікування та відпочинку, мотивуючи це тим, що хоча позивач і має право на одержання пільгових путівок на підставі вимог Закону №962-ХІІ, проте на даний час відсутній порядок забезпечення санаторно-курортним лікуванням цієї категорії населення. Водночас, позивачу запропоновано дочекатися своєї черги під № АДРЕСА_1 згідно із обліком для надання санаторно-курортного лікування як особі з інвалідністю загального захворювання по неврологічному профілю.

Також позивач отримав відповідь від 14.02.2019 №КО-9061389 Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації. У відповіді зазначалось, що відповідно до Закону №962-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України (далі КМУ) від 07.02.2007 №150, якою затверджено «Порядок виплати деяким категоріям осіб з інвалідністю грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та вартості самостійного санаторно-курортного лікування» позивач має право на отримання грошової компенсації за путівку, а також роз`яснено порядок звернення для отримання такої компенсації(а.с.15-16).

Вважаючи, що відмова Управління у наданні путівки для санаторно-курортного лікування та відпочинку є протиправною, необґрунтованою та безпідставною, ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом №962-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначаються права жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 роківта гарантії їх реалізації.

Відповідно до статті 1-2 Закону №962-ХІІ реабілітованими визнаються особи: 1) які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; 2) стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; 3) стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; 4) які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину; 5) стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

Статтею 6 Закону №962-ХІІ передбачено права та гарантії реабілітованим громадянам.

Якщо реабілітована відповідно до цього Закону особа стала особою з інвалідністю внаслідок репресій або є пенсіонером, їй надається також право, зокрема, на одержання пільгових путівок для санаторно-курортного лікування та відпочинку.

На підставі вищенаведених положень, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивач має статус реабілітованої особи та є інвалідом ІІ групи, а отже має право, серед іншого, на одержання пільгових путівок для санаторно-курортного лікування та відпочинку.

Суд апеляційної інстанції відхиляє аргументи апелянта, що у зв`язку із відсутністю затверджених місцевих соціальних програм забезпечення позивача путівкою на санаторно-курортне лікування є неможливим. Покликання відповідача на відсутність встановленого порядку як на підставу для відмови позивачу є протиправним.

Згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні»(в редакції, чинній на час виникнення сіпрних відносин) органам місцевої влади надано право встановлювати за рахунок власних коштів і благодійних надходжень додаткові до встановлених законодавством гарантій щодо соціального захисту населення (підпункт 1 пункту «а» частини першої статті 34 цього Закону).

Пунктом 20 статті 91 Бюджетного кодексу України передбачено видатки місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, у тому числі і на передбачені законодавством пільги, що надаються реабілітованим особам.

«Положенням про Управління соціального захисту населення Здолбунівської районної державної адміністрації», затвердженим розпорядженням голови РДА від 01.02.2013за №49, визначено, що Управління, зокрема організовує виконання Конституції України і законів України, акті Президента України, КМУ, наказів Мінсоцполітики та здійснює контроль за їх реалізацією; а у сфері реалізації державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян: організовує в межах своєї компетенції роботу з наданням пільг пенсіонерам, інвалідам, ветеранам війни та праці, одиноким непрацездатним громадянам та іншим категоріям осіб, які мають право на пільги відповідно до законодавства України; подає пропозиції районній держадміністрації та органу місцевого самоврядування під час формування проекту відповідного місцевого бюджету щодо передбачення коштів у складі видатків на фінансування місцевих програм соціального захисту та соціального забезпечення на компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги (а.с.32-35).

Також у рішеннях по справах «Сук проти України», «Кечко проти України» та «Бурдов проти Росії» Європейський Суд з прав людини наголошував, що державні органи не можуть посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та зобов`язання Управління надати путівку для санаторно-курортного лікування та відпочинку як реабілітованій особі.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо того, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди в сумі 10000 грн не підлягає задоволенню у зв`язку із недоведеністю наявності факту завдання моральної шкоди, настання наслідків та причинного зв`язку між діями відповідача та моральними стражданнями позивача.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Здолбунівської районної державної адміністрації залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 5 квітня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
В. В. Ніколін