Справа № 320/566/19
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2019-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2019 року м.Київ справа № 320/566/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області (далі - відповідачі), в якому позивач просить суд:

- визнати дії Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області у відмові позивачу в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді та в зарахуванні до стажу роботи, що дає судді право на відставку календарний період проходження позивачем строкової військової служби з 07.05.1974 до 14.05.1976, половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського в період з 01.09.1978 до 25.06.1982 та два роки роботи адвокатом Васильківської юридичної консультації Київської області з 22.05.1990 до 28.05.1996 - протиправними;

- зобов`язати Васильківське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати позивачу до стажу роботи, що дає судді право на відставку календарний період проходження позивачем строкової військової служби з 07.05.1974 до 14.05.1976, половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського в період з 01.09.1978 до 25.06.1982, два роки роботи адвокатом Васильківської юридичної консультації Київської області з 22.05.1990 до 28.05.1996 та провести перерахунок і виплату позивачу, як судді у відставці Васильківського міськрайонного суду Київської області вищевказане щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 відсотків від суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання з врахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 12 жовтня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 № 1600-VII «Про звільнення суддів» його звільнено з посади судді Васильківського міськрайонного суду Київської області.

Пояснює, що з 12 жовтня 2016 року він перебуває на обліку у відповідача і отримує щомісячне грошове утримання у розмірі 80%. При цьому, при визначенні розміру вказаного грошового утримання, врахований стаж позивача на посаді судді 20 років 05 місяців 04 дні.

Вважаючи безпідставним призначення довічного грошового утримання у вказаному розмірі, позивач звернувся до Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області та просив зарахувати до стажу роботи судді період проходження строкової військової служби та половину строку денної форми навчання у вищому навчальному юридичному закладі.

За результатами розгляду такого звернення, відповідач відмовив позивачу в перерахунку довічного грошового утримання, зазначивши, що постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» втратила чинність.

Позивач наголошує, що відповідно до пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005 №865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, Законом України від 12.07.2018 №2509-VІІІ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» статтю 137 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» доповнено частиною другою, яка до стажу роботи на посаді судді зараховує стаж (досвід роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Позивач вказує, що перед призначенням його вперше 08.05.1996 на посаду судді Васильківського міського суду Київської області, він у період з 22.05.1990 по 28.05.1996 працював адвокатом, а відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про статус суддів» (в редакції на момент призначення його суддею вперше) право на зайняття посади судді районного суду мав громадянин України, який, крім іншого, мав стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Відтак, позивач вважає, що до загального стажу його роботи як судді, який дає право на відставку, належить враховувати, крім роботи на посаді судді, календарний період проходження строкової служби у період з 07.05.1974 по 14.05.1976, половину строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі у період з 01.09.1978 до 25.06.1982 та два роки роботи адвокатом.

Відповідач позов не визнав та подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає про відсутність підстав зарахувати військову строкову службу та половину строку навчання за денною формою у вищих навчальних закладах до стажу роботи судді.

В обґрунтування відповідач посилається на правову позицію, викладену у рішенні Верховного Суду від 01.11.2018 у зразковій справі №0640/3835/18 (Пз/9901/52/18).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.03.2019 відкрито спрощене провадження у справі без проведення судового засідання.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

01 квітня 2019 року на адресу суду від відповідача надійшло клопотання від 27.03.2019 №1627/07 про розгляд справи №320/566/19 за участю представника Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області та про повідомлення повісткою Управління про дату та час розгляду справи.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 вказане клопотання залишено без задоволення.

Суд зазначає, що відповідачем у позові зазначено Васильківське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Київській області, проте правильним найменуванням відповідача є Васильківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне змінити найменування відповідача на Васильківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області, що не потребує заміни відповідача по справі.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Васильківським МВ ГУ МВС України в Київській області 21.09.1996 (а.с. 20-22).

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_4 від 15.04.1974 позивач у період з 07.05.1974 по 05.05.1976 проходив строкову військову службу (а.с. 11).

Відповідно до диплому серії НОМЕР_2 від 27.06.1982 позивач у період з 01.09.1978 до 25.06.1982 навчався на денній формі навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського, за спеціальністю «Правознавство», з присвоєнням кваліфікації юриста (а.с 12).

Вказані факти підтверджуються також записами у трудовій книжці ОСОБА_1 від 07.07.1976 (а.с. 15-19).

Згідно з Указом Президента України «Про призначення суддів» від 08.05.1996 №327/96 позивач був призначений суддею Васильківського міського суду Київської області (https://zakon5.rada.gov.ua/laws/show/327/96).

29.05.1996 позивач зарахований до штату Васильківського міського суду Київської області і приступив до виконання обов`язків судді Васильківського міського суду Київської області, що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці позивача.

Згідно з постановою Верховної Ради України від 24.05.2001 № 2464-III позивача обрано суддею Васильківського міського суду Київської області безстроково (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/2464-14).

Відповідно до Указу Президента України «Про переведення суддів місцевих загальних судів та призначення виконуючих обов`язки голів цих судів» від 23.03.2004 №358/2004 позивача переведено на посаду судді Васильківського міськрайонного суду Київської області (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/358/2004).

Позивач звільнений з посади судді Васильківського міськрайонного суду Київської області у зв`язку з поданням заяви про відставку, згідно постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 22.09.2016 №1600-VIII (а.с. 41-53).

11.10.2016 позивач відрахований зі штату Васильківського міськрайонного суду Київської області, про що свідчить запис в трудовій книжці позивача та копія наказу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11.10.2016 №03-к «Про відрахування зі штату суду судді ОСОБА_1 »(а.с.18, 54).

Позивач на час звернення до суду із цим позовом є суддею у відставці Васильківського міськрайонного суду Київської області, що підтверджується посвідченням судді у відставці №02401 (а.с.13).

З 12 жовтня 2016 року позивач перебуває на обліку у Васильківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області, як отримувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80% від розміру грошового утримання судді на відповідній посаді, що підтверджується розпорядженням №163735 від 19.10.2016 (а.с. 77).

Для розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у процентному відношенні пенсійним органом враховано стаж роботи позивача на посаді судді, а саме 20 років 4 місяців 14 днів, що слідує розпорядженням №163735 від 19.10.2016 та розрахунком стажу (а.с. 77-78).

Судом встановлено, що позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у таких розмірах: за жовтень 2016 року - 11822,24 грн., за період з листопада по грудень 2016 року - 17172,61 грн. щомісячно, за період з січня по грудень 2017 року - 17509,96 грн. щомісячно, за період з січня по лютий 2018 року - 17755,66 грн. щомісячно, за період з березня по липень 2018 року - 18730,82 грн. щомісячно, за період з серпня 2018 по березень 2019 року - 22553,60 грн. щомісячно, що підтверджується довідкою відповідача від 22.03.2019 №1564/07 (а.с.75-76).

18 січня 2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою про проведення перерахунку його щомісячного грошового утримання у зв`язку з невірним проведенням відповідачем обрахування стажу позивача як судді у відставці та просив зарахувати період проходження строкової військової служби та половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі до стажу роботи судді (а.с. 9).

Листом від 30.01.2019 №522/04 Васильківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області повідомило позивача про відсутність підстав для зарахування вказаних періодів до стажу роботи судді (а.с. 10).

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На день звільнення позивача у відставку (22.09.2016) питання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці були врегульовані Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (далі - Закон №2453-VI).

Так, відповідно до частини третьої статті 141 Закону №2453-VI (у редакції до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», які визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016, тобто у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд») щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

За правилами частини першої статті 120 Закону №2453-VI, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами частини статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

2 червня 2016 року Верховною Радою України був прийнятий новий Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII), який набрав чинності 30.09.2016.

Пунктом 2 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України "Про судоустрій і статус суддів", крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

З урахуванням положень, зазначених у пункті 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, Закон №2453-VI продовжував бути чинним, зокрема, щодо визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Так, абзацом 1 пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (далі - Закон №2453-VI). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону (абзац 2 пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII).

Отже, приймаючи до уваги, що позивач відрахований зі штату Васильківського міськрайонного суду Київської області 11.10.2016, на час призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідач керувався положеннями частини третьої статті 141 Закону №2453-VI (у редакції до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», які визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016, тобто у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд»).

Відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI, в редакції чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

У зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 № 1798-VIII були внесені зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", зокрема, у розділі XII "Прикінцеві та перехідні положення" пункт 34 доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)".

Відтак, з урахуванням змін, внесених Законом України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 № 1798-VIII до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" відповідно до абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII за суддями, призначеними чи обраними на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігається визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Ці зміни до пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII набрали чинності 05.01.2017 року.

Відповідно до частини четвертої статті 142 Закону № 1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Застосування цієї правової норми передбачає, що для набуття права на перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання необхідними є зміна розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ (далі - Закон №2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

На час набрання чинності Законом №2453-VI (30 липня 2010 року) діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (далі - Постанова №865).

Згідно з пунктом 3-1 Постанови № 865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до статті першої Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (чинного на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Як встановлено судом, стаж роботи позивача на посаді судді становить 20 років 4 місяці 14 дні, тобто більше ніж 10 років.

У період з 07.05.1974 по 05.05.1976 позивач проходив строкову військову службу (1 рік 11 місяців 0 днів), що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_4 від 15.05.1974 та записами у трудовій книжці ОСОБА_1 від 07.07.1976 (а.с. 11, 15-19).

У період з 01.09.1978 до 25.06.1982 позивач навчався за денною формою навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського (половина строку - 1 рік 10 місяців 28 днів), що підтверджується дипломом серії НОМЕР_2 від 27.06.1982 та записами у трудовій книжці ОСОБА_1 від 07.07.1976 (а.с. 12, 15-19).

За таких обставин, до стажу роботи позивача, який дає право на відставку, повинен враховуватися також період проходження дійсної строкової військової служби (1 рік 11 місяців 0 днів) та половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі (1 рік 10 місяців 28 днів).

Таким чином, на час роботи позивача суддею і набуття ним стажу роботи на посаді судді 10 років, діяла постанова Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», а тому суд дійшов висновку, що половина строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу та календарний період проходження строкової військової служби зараховується до спеціального стажу.

Таким чином, невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання на юридичному факультету вищого навчального закладу і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 686/23450/16-а, від 6 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17, від 26.03.2019 у справі №720/454/17, від 30.05.2019 у справі №592/2569/17.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що стаж роботи позивача на посаді судді, до якого, як вже було зазначено, зараховується календарний період проходження строкової військової служби, половина строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу в свою чергу дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням зазначених періодів стажу роботи на посаді судді.

При цьому, суд відхиляє посилання відповідача на висновки Верховного Суду у зразковій справі №0640/3835/18 (Пз/9901/52/18) від 01.11.2018, оскільки даний спір виник з інших підстав та регулюється іншими нормами права.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді та в зарахуванні до стажу роботи, що дає судді право на відставку календарного періоду проходження строкової військової служби у період з 07.05.1974 по 05.05.1976 та половини строку навчання за денною формою навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського у період з 01.09.1978 по 25.06.1982.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне також покласти на відповідача обов`язок зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає судді право на відставку: календарний період проходження строкової військової служби у період з 07.05.1974 по 05.05.1976, половину строку навчання за денною формою навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського у період з 01.09.1978 по 25.06.1982.

З приводу дати, з якої слід зобов`язати Васильківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області зарахувати позивачу до стажу роботи, що дає судді право на відставку календарний період проходження позивачем строкової військової служби з 07.05.1974 по 05.05.1976 та половину строку навчання за денною формою навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського в період з 01.09.1978 по 25.06.1982, та провести перерахунок і виплату позивачу, як судді у відставці Васильківського міськрайонного суду Київської області вищевказаного щомісячного довічного грошового утримання з врахуванням раніше виплачених сум, слід зазначити таке.

Позивач просить здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 12 жовтня 2016 року, тобто з дати призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Суд зазначає, що ні Закон № 2453-VI, ні Закон № 1402-VIII не визначають процедуру здійснення перерахунку такого утримання.

Відтак, в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосувати норми статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, яка регулює питання виплати пенсії за минулий час.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 46 вказаного Закону нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб`єкта владних повноважень.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Відповідно до частин 1 та 2 КАС України (в редакції до 15.12.2017, яка діяла на час призначення довічного грошового утримання позивачу) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наведені правові норми дозволяють дійти висновку, що адміністративний суд не може застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду у справах з вимогами, пов`язаними з виплатою компенсаторної складової доходу, та у справах з вимогами, пов`язаними з виплатою інших складових доходу та доходу в цілому, до якого належить пенсія та щомісячне грошове утримання судді, зокрема.

Із зазначеного вбачається, що у разі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення застосування до адміністративного позову шестимісячного строку звернення до суду, має наслідком неможливість реалізувати передбачене частиною другою статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час та компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати без обмеження будь-яким строком.

З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься у рішенні від 15.10.2013 № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" і у рішенні від 15.10.2013 № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, а також на підставі аналізу положення частини першої статті 122 КАС України в системному зв`язку з положенням частини другої статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" суд дійшов висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №646/6250/17 та від 19.06.2018 у справі №646/6250/17.

Таким чином, право на перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивач має з моменту призначення такого щомісячного довічного грошового утримання, тобто з 12 жовтня 2016 року, і при цьому позивач не пропустив строк звернення до суду з позовною заявою в частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання з врахуванням спеціального стажу з 12.10.2016.

Для розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у процентному відношенні пенсійним органом враховано стаж роботи позивача на посаді судді, а саме 20 років 4 місяців 14 днів, з дня зарахування до штату суду (29.05.1996) і до відрахування зі штату суду (11.10.2016), що підтверджується копією розпорядження №163735 від 19.10.2016 та розрахунком стажу (а.с.77).

Отже, до стажу роботи позивача на посаді судді 20 років 4 місяці 14 днів слід зарахувати також календарний період проходження строкової військової служби 1 рік 11 місяців 0 днів та половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі 1 рік 10 місяців 28 днів та стаж роботи за юридичною спеціальністю два роки.

Отже, загальний стаж позивача на посаді судді для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 12.10.2016 становить 24 роки 2 місяці 12 днів, який в свою чергу дає йому право на отримання щомісячного грошового утримання у розмірі 88 %, починаючи з 12.10.2016.

Щодо необхідності зарахування до стажу роботи позивача на посаді судді стажу, який був необхідний для призначення його на цю посаду, суд зазначає наступне.

Позивач в обґрунтування позовних вимог про необхідність зарахування до стажу роботи на посаді судді стажу роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років, а саме стажу роботи адвокатом Васильківської юридичної консультації Київської області з 22.05.1990 до 28.05.1996, посилається на приписи п.34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII.

Відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI, в редакції чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII за суддями, призначеними чи обраними на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігається визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання) (норма є чинною з 05.01.2017).

Зазначені норми Закону № 2453-VI та Закону № 1402-VIII пов`язують визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи на посаді судді, із часом призначення чи обрання суддею.

Судом встановлено, що на час призначення позивача суддею, питання визначення стажу, який дає право на відставку судді, регулювалося частиною четвертою статті 43 Закону №2862-ХІІ та Постановою КМУ №865, які встановлювали виключний перелік посад, робота на яких підлягала зарахуванню до стажу, що дає право на відставку судді.

Так, відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 43 Закону № 2862-ХІІ (в редакції, чинній на момент призначення позивача суддею) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з пунктом 3-1 Постанови №865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Проте права на зарахування стажу роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право на призначення судді, вказані норми не надавали.

Лише Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» від 12.07.2018 №2509-VІІІ, який набрав чинності 05.08.2018, було внесено зміни до Закону №1402-VIII, де статтю 137 доповнено частиною другою такого змісту: «До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право на призначення судді».

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 2862-XII право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Судом встановлено, що з 22.08.1990 по 09.01.1994 позивач зарахований членом Київської обласної колегії адвокатів і направлений в Юридичну консультацію Васильківського району адвокатом. 09.01.1994 позивач був відрахований із членів Київської обласної колегії адвокатів у зв`язку з припиненням діяльності колегії. В подальшому згідно відомостей трудової книжки позивача ОСОБА_1 12.01.1994 прийнятий на роботу адвокатом Васильківської юридичної консультації та звільнений з роботи 28.05.1996 у зв`язку з переводом.

Наявні в матеріалах справи копії документів, а саме посвідчення адвоката, виданого на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №124/10 від 06.11.1993 та посвідчення Київської обласної колегії адвокатів, про те, що позивач є членом Союзу адвокатів СРСР, а також копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №124/10 від 06.11.1993, виданого Київською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури свідчать про те, що на час призначення 08.05.1996 суддею Васильківського міського суду Київської області позивач мав стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років (а.с. 55-57).

Враховуючи приписи статті 58 Конституції України, згідно якої закони не мають зворотної дії у часі, суд вважає, що частина друга статті 137 Закону №1402-VIII не може бути застосована до позивача раніше дати набрання чинності Законом №2509-VІІІ, яким внесені відповідні зміни до частини другої статті 137 Закону №1402-VIII, тобто 05.08.2018, оскільки на час звільнення позивача у відставку не існувало норми, яка давала право на зарахування стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право на призначення судді.

Отже, відповідно до частини другої статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми у її взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII дає підстави вважати, що у зв`язку з набранням чинності Законом № 2509-VIII, яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

При цьому суд зазначає, що положення частини другої статті 137 Закону № 1402-VIII не містять застережень щодо працюючих суддів, відтак в цілому змінюють порядок обрахунку стажу роботи на посаді судді, як для працюючих суддів, так і для суддів у відставці.

З огляду на зазначене, позивач має право на зарахування стажу роботи в галузі права два роки до стажу роботи на посаді судді, однак з дати набрання чинності змінами до статті 137 Закону № 1402-VIII, внесеними Законом №2509-VІІІ, тобто з 05.08.2018.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру з 12.10.2016, з урахуванням раніше здійснених виплат, суд зазначає наступне.

За змістом пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, розмір щомісячного довічного грошового утримання визначається у відсотковому значенні від суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Таким чином, наявність у позивача права на зарахування до стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі і календарного періоду проходження строкової військової служби, впливає на розмір грошового утримання судді у відсотковому значенні.

Для розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у процентному відношенні пенсійним органом враховано стаж роботи позивача на посаді судді, а саме 20 років 4 місяців 14 днів, з дня зарахування до штату суду (29.05.1996) і до відрахування зі штату суду (11.10.2016), що підтверджується копією розпорядження №163735 від 19.10.2016 та розрахунком стажу (а.с.77-78).

Як встановлено судом вище, до стажу роботи позивача на посаді судді 20 років 4 місяці 14 днів слід зарахувати також календарний період проходження строкової військової служби 1 рік 11 місяців 0 днів, половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі 1 рік 10 місяців 28 днів, починаючи з 12.10.2016, а також стаж роботи за юридичною спеціальністю два роки, починаючи з 05.08.2018.

Отже, загальний стаж позивача на посаді судді становить 26 років 2 місяці 12 днів, який в свою чергу дає йому право на отримання щомісячного грошового утримання у розмірі 90 %, починаючи з 05.08.2018.

Відтак, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці з 12.10.2016 в розмірі 88 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, із урахуванням раніше виплачених сум, та з 05.08.2018 - в розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, із урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо вимог позивача про проведення перерахунку і виплати відповідних виплат позивачу без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання з врахуванням раніше виплачених сум, суд зазначає таке.

01.01.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VI, яким, зокрема, внесено зміни до Закону № 1402-VIII, а саме, п. 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом 3, відповідно до якого тимчасово, по 31.12.2017, максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

У свою чергу Законом України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 №1798-VIII, який набрав чинності 05.01.2017, п. 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII викладено в новій редакції та в ній відсутнє таке обмеження максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Таким чином, з 01.01.2017 по 04.01.2017 були чинними обмеження максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розмір якого не міг перевищувати 10740 грн.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 28 лютого 2019 року у справі № 686/6637/17, від 13 березня 2019 року у справі №507/403/17.

За таких обставин, не має правових підстав визнавати протиправною відмову відповідача щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2017 по 04.01.2017, виходячи з обмеження у 10740 грн. та, відповідно, зобов`язувати відповідача здійснювати перерахунок за цей період без будь-яких обмежень.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність відмови в зарахуванні до стажу позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі і календарний період проходження строкової військової служби - починаючи з дати призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 12.10.2016 та стажу роботи за юридичною спеціальністю два роки, починаючи з 05.08.2018.

Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог у цій частині, та не були спростовані відповідачем.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Під час звернення з даним позовом до суду позивач судовий збір не сплачував, оскільки є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 08.02.1993 (а.с.14).

Таким чином, судовий збір за рахунок відповідача на користь позивача відшкодуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді та в зарахуванні до стажу роботи, що дає судді право на відставку календарного період проходження строкової військової служби у період з 07.05.1974 по 05.05.1976, половини строку навчання за денною формою навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського у період з 01.09.1978 по 25.06.1982 та стажу роботи за юридичною спеціальністю два роки.

3. Зобов`язати Васильківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає судді право на відставку календарний період проходження строкової військової служби у період з 07.05.1974 по 05.05.1976, половину строку навчання за денною формою навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського у період з 01.09.1978 по 25.06.1982 та стаж роботи за юридичною спеціальністю два роки.

4. Зобов`язати Васильківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання судді у відставці з 12.10.2016 року в розмірі 88% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, із урахуванням раніше виплачених сум, та з 05.08.2018 року в розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, із урахуванням раніше виплачених сум.

5. У задоволенні решти позовних вимог у позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 27.06.2019.

Суддя Кушнова А.О.