Справа № 640/21507/18
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2019-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 червня 2019 року № 640/21507/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Шевченко Н.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач; ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (надалі по тексту також - відповідач; ГУ ПФУ в м. Києві), у якому просить:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо проведення повторного перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 12.06.2018 (перерахована з 01.01.2018) на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва №826/17774/17 від 20.03.2018, із розрахунку основного розміру пенсії 70% грошового забезпечення, з обмеженням максимального розміру пенсії;

- визнати перерахунок пенсії ОСОБА_1 від 12.06.2018 (перерахована з 01.01.2018) на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва №826/17774/17 від 20.03.2018, із розрахунку основного розміру пенсії 70% грошового забезпечення, з обмеженням максимального розміру пенсії, таким, що не підлягає застосуванню при нарахуванні та виплаті пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснювати нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 на підставі перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 05.06.2018 (перерахована з 01.06.2016), здійсненого на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва №826/17774/17 від 20.03.2018, із розрахунку основного розміру пенсії 83% від грошового забезпечення, без обмежень максимального розміру пенсії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 20.03.2018 Окружним адміністративним судом м. Києва у справі №826/17774/17 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в м. Києві прийнято рішення, яким визнано протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо перерахунку ОСОБА_1 основного розміру пенсії в розмірі 70% грошового забезпечення та щодо обмеження максимального розміру пенсії; зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.06.2016 на підставі довідки від 28.08.2017 Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності України Міністерства внутрішніх справ України №22/6 із розрахунку основного розміру пенсії 83% від грошового забезпечення та без обмежень максимального розміру пенсії, визначеного частиною сьомою статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні»; зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві здійснити виплату ОСОБА_1 суми недоотриманої пенсії з червня 2016 року по грудень 2017 року, як різниці між перерахованою пенсією та фактично виплаченою за цей період.

Позивач зазначає, що на виконання вказаного рішення Окружного адміністративного суду м. Києва у справі №826/17774/17 від 20.03.2018 ГУ ПФУ в м. Києві було здійснено два перерахунки пенсії ОСОБА_1 , перший з яких відповідає прийнятому судовому рішенню у справі №826/17774/17, а другий перерахунок здійснений відповідачем з 01.01.2018 за іншими критеріями, аніж встановлено рішенням, проте з посиланням на рішення суду і в порушення рішення суду, а саме з обмеженням у розмірі 70% грошового забезпечення та з обмеженням максимального розміру пенсії, що було визнано судом протиправним.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.12.2018 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників (у письмовому провадженні) та запропоновано відповідачу подати суду відзив на позовну заяву та всі докази, які наявні у відповідача протягом 15 днів з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

30.01.2019 року представником відповідача подано до Окружного адміністративного суду м. Києва відзив на позовну заяву, в якому наголошує на тому, що другий перерахунок пенсії позивача (від 12.06.2018) здійснений на підставі внесених змін у закон. Зокрема, представник відповідача зазначає, що у відповідності до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» із 09 квітня 1992 №2262-ХІІ (із змінами та доповненнями) (надалі по тексту також - Закон №2262), Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08.07.2011 (із змінами та доповненнями) (надалі по тексту також - Закон №3668) Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №45 від 13.02.2008 (із змінами та доповненнями) (надалі по тексту також - Порядок №45) та постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (із змінами та доповненнями) (надалі по тексту також - Постанова №103) проведено позивачу перерахунок основного розміру пенсії та зменшеного з 83% до 70% грошового забезпечення.

20.02.2019 представником позивача подано до Окружного адміністративного суду м. Києва відповідь на відзив, в якому заперечує щодо наведених відповідачем аргументів у відзиві на позовну заяву, та вказує на протиправність дій відповідача щодо проведення перерахунку основного розміру пенсії з 83% до 70% грошового забезпечення. Крім того, позивач зазначає, що питання протиправності зменшення відповідачем розміру пенсії позивачу з 83% до 70% грошового забезпечення вже вирішувалось судами.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

Окружним адміністративним судом м. Києва 20.03.2018 у справі №826/17774/17 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в м. Києві ухвалено рішення, яким:

- визнано протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо перерахунку ОСОБА_1 основного розміру пенсії в розмірі 70% грошового забезпечення та щодо обмеження максимального розміру пенсії;

- зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.06.2016 на підставі довідки від 28.08.2017 Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності України Міністерства внутрішніх справ України №22/6 із розрахунку основного розміру пенсії 83% від грошового забезпечення та без обмежень максимального розміру пенсії, визначеного ч.7 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні»;

- зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві здійснити виплату ОСОБА_1 суми недоотриманої пенсії з червня 2016 року по грудень 2017 року як різниці між перерахованою пенсією та фактично виплаченою за цей період.

05.06.2018 ГУ ПФУ в м. Києві видає Довідку про Перерахунок пенсії пенсійної справи №89/33018 - МВС, пенсія за вислугу років ОСОБА_1 (перерахована з 01.06.2016). Основний розмір пенсії вказано 83% грошового забезпечення (вислуга років 31). Підставою для проведення перерахунку є рішення Окружного адміністративного суду м. Києва у справі №826/17774/17 від 20.03.2018. Зафіксовано, що підсумок пенсії (з надбавками) з урахуванням максимального розміру пенсії з 01.07.2018 - 30 410 грн. Строк закінчення виплати пенсії - довічно.

ГУ ПФУ в м. Києві 12.06.2018 надано розрахунок на доплату (виплату, утримання) пенсії, за пенсійною справою №89/33018 за Дорученням №Д 89/33019/23, пенсіонер: ОСОБА_1 , в якому вказана сума доплати за червень 2016 року - грудень 2017 року.

Одночасно, 12.06.2018 ГУ ПФУ в м. Києві видає Довідку про Перерахунок пенсії пенсійної справи №89/33018 - МВС, пенсія за вислугу років ОСОБА_1 (перерахована з 01.01.2018), в якій вказано основний розмір пенсії 70% грошового забезпечення (вислуга років 31). Підставою для проведення перерахунку ГУ ПФУ в м. Києві вказало рішення суду, та зафіксувало, що підсумок пенсії (з надбавками) з урахуванням максимального розміру пенсії з 01.07.2018 - 14 350 грн. Строк закінчення виплати пенсії - довічно.

Окружним адміністративним судом м. Києва 22.06.2018 видано виконавчий лист №826/17774/17 про примусове виконання рішення у справі №826/17774/17 від 20.03.2018.

11.07.2018 відповідач листом №36901/03 повідомив позивача, що згідно з постановою Окружного адміністративного суду у справі №826/17774/17 управлінням здійснено перерахунок пенсії в порядку встановленому судовим рішенням. Сума нарахованих коштів за період з 15.04.2017 по 31.12.2017 становить 330 929,27 грн. Зазначену суму коштів перераховано на вкладний рахунок позивача у липні 2018 року. Розмір пенсії з 01.01.2018 залишився без змін та становить станом на 01.07.2018 - 14 350,00 грн.

Позивач вважає, що відповідач протиправно провів повторний перерахунок пенсії пенсійної справи №89/33018 - МВС, пенсія за вислугу років ОСОБА_1 (перерахована з 01.01.2018), в якій вказано основний розмір пенсії 70% грошового забезпечення.

Суд, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) в адміністративних справах протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язком щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як убачається із змісту Довідки ГУ ПФУ в м. Києві від 12.06.2018 про перерахунок пенсії пенсійної справи №89/33018 - МВС, пенсія за вислугу років ОСОБА_1 (перерахована з 01 січня 2018 року), основний розмір пенсії 70% грошового забезпечення (вислуга років 31). При цьому, підставою для проведення перерахунку зазначено судове рішення.

За положеннями ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За частинами 1 та 2 ст.73 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Як убачається із матеріалів справи, в рішенні від 20.03.2018 Окружним адміністративним судом м. Києва у справі №826/17774/17 було визнано протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо перерахунку ОСОБА_1 основного розміру пенсії в розмірі 70% грошового забезпечення та щодо обмеження максимального розміру пенсії та постановлено, що розмір пенсії, що підлягає до виплати ОСОБА_1 , має бути перерахований, виходячи із основного розміру пенсії 83% від грошового забезпечення та без будь-яких обмежень максимального розміру пенсії, починаючи з 01.06.2016.

У тексті резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.03.2018 у справі №826/17774/17 відсутні будь-які положення, які б зобов`язували ГУ ПФУ в м. Києві провести перерахунок основний розмір пенсії з 01.01.2018 в розмірі 70% грошового забезпечення.

Натомість, відповідач, вказавши як підставу проведення перерахунку судове рішення, не надав жодного судового рішення, в якому було б зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві провести перерахунок з 01.01.2018 пенсії ОСОБА_1 (пенсійна справа №89/33018-МВС) та зменшити розмір пенсії з 83 % до 70% грошового забезпечення.

Таким чином, відповідачем не надано жодних доказів, які б посвідчували факт наявності судового рішення, яке було підставою для проведення перерахунку та зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 з 83 % до 70% грошового забезпечення.

Окрім того, суд критично ставиться до посилання відповідача, що зменшення пенсії до 70% розміру грошового забезпечення було проведено в силу положень діючого пенсійного законодавства, зокрема положень Закону №2262 та Закону №3668.

Як уже зазначалось, 20.03.2018 Окружним адміністративним судом м. Києва у справі №826/17774/17 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в м. Києві було ухвалено рішення.

В мотивувальній частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.03.2018 у справі №826/17774/17 встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді заступника Міністра внутрішніх справ України - начальника ГУМВС в м. Києві у спеціальному званні генерал-лейтенант міліції, а з 14.02.2005 перебуває на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУ ПФУ в м. Києві, а також отримує пенсію.

Водночас зазначено, що з 01.01.2007 позивачу визначено основний розмір пенсії 83% грошового забезпечення, однак в зв`язку із внесенням Законом №3668 змін до ст.13 Закону №2262 в частині максимального розміру пенсії, ГУ ПФУ в м. Києві обмежила розмір пенсії ОСОБА_1 до 70% відповідних сум грошового забезпечення.

Окрім того, рішенням встановлено, що відповідно до п.2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону №3668 дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсій застосовується до пенсій, які призначені починаючи з 01.01.2016.

Як наслідок, Окружний адміністративний суд м. Києва дійшов висновку, що оскільки пенсія ОСОБА_1 згідно Закону №2262 була призначена до набрання чинності Законом №3668 та до неї не передбачено застосування обмежень максимальним розміром, визначеним Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 24.12.2015 №911-VІІІ.

Окрім того, судом вказано, що виходячи з рішень Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій службовців Збройних Сил України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

З огляду на вказане, вбачається, що Окружний адміністративний суд м. Києва вже проводив ґрунтовний аналіз положень Закону №2262 та Закону №3668 у сукупності із положеннями Конституції України, правовою позицією Європейського суду з прав людини, рішеннями Конституційного Суду України та постановою пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» №9 від 01.11.1996, та визнав протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо зменшення ОСОБА_1 основного розміру пенсії з 83% до 70% грошового забезпечення.

Відповідно до положень ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Водночас, відповідачем не надано жодних доказів, які б посвідчували, що рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.03.2018 у справі №826/17774/17 є скасованим, зміненим або не набрало законної сили.

Положеннями ч.5 ст.124 Конституції України чітко передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст.14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 цього Кодексу передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Окрім того, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини (надалі по тексту також - ЄСПЛ) від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Заява № 40450/04) зазначено, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Крім того, суд сприймає критично і посилання відповідача на положення п.1 та п.2 Постанови №103, як на обґрунтування правомірності вчинення власних дій, з огляду на наступне.

Насамперед, в Довідці ГУ ПФУ в м. Києві від 12.06.2018 про перерахунок пенсії пенсійної справи №89/33018 - МВС, пенсія за вислугу років ОСОБА_1 (перерахована з 01 січня 2018 року), в якій вказано основний розмір пенсії 70% грошового забезпечення (вислуга років 31), підставою для проведення обмеження розміру пенсії зазначається не «Постанова №103» або «нормативно-правовий акт», а саме «рішення суду».

Окрім того, як убачається із змісту положень п.1 Постанови №103, на який посилається відповідач, даний пункт передбачає проведення перерахунку пенсії, призначені згідно із Законом №2262, крім пенсій, призначених особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським. Пункт 2 Постанови №103 визначає порядок виплати перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій.

ОСОБА_1 працював на посаді заступника Міністра внутрішніх справ України - начальника ГУМВС в м. Києві у спеціальному званні генерал-лейтенант міліції.

Таким чином, посилання відповідача на положення п.1 та п.2 Постанови №103 є не обґрунтованим, оскільки вказані положення не врегульовують правовідносини між позивачем та відповідачем.

Додатково суд звертає увагу, що положення п.3 Постанови №103 передбачає проведення перерахунку розміру пенсії, враховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, відсоткову надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Крім того, положення п.3 Постанови №103 (чинної редакції на 12.06.2018) визначають порядок проведення виплат перерахованих пенсій.

Проте, пункти 1-3 Постанови №103 не містять норм, які б передбачали право ГУ ПФУ в м. Києві обмежувати розміру пенсії з 83% до 70% грошового забезпечення для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції).

Таким чином, Постанова №103 врегульовує абсолютно інші правовідносини, а саме порядок проведення перерахунку пенсії (із врахуванням нових надбавок та розмірів посадових окладів) та подальшу виплату перерахованої пенсії.

Більше того, суд звертає увагу, що відповідачем не надано жодних доказів, що обмеження розміру пенсії позивачу з 83% до 70% грошового забезпечення було проведено на підставі наданої нової довідки про розмір грошового забезпечення, виданої уповноваженим органом, з урахуванням передбачених видів грошового забезпечення.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однак, відповідачем не надано жодних обґрунтувань, які б посвідчували правомірність дій ГУ ПФУ в м. Києві щодо обмеження розміру пенсії позивачу з 83% до 70% грошового забезпечення.

Частиною 1 ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Окрім того, ст.8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.

Європейська комісія «За демократію через право» (Венеційська комісія) в доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25- 26.03.2011 року) відзначила, що верховенства права, що включає такі критерії: законність, включаючи прозорий, підзвітний та демократичний процес введення в дію приписів права; юридична визначеність; заборона свавілля; доступ до правосуддя, представленого незалежними та безсторонніми судами, включно з тими, що здійснюють судовий нагляд за адміністративною діяльністю; дотримання прав людини; заборона дискримінації та рівність перед законом.

В п.42 вказаної доповіді Венеційської комісії визначено, що принцип «законності» означає, що приписів права (law) слід неухильно дотримуватись. Ця вимога поширюється не лише на фізичних осіб, а й на владні структури, суб`єктів публічного та приватного характеру. Позаяк необхідна умова законності висувається до діяльності посадових осіб, то вона також вимагає, щоб посадові особи мали уповноваження на свої дії та діяли в межах наданих їм повноважень.

В п.44 вказаної доповіді Венеційської комісії визначено, що принцип «Юридична визначеність» означає, що держава зобов`язана дотримуватись законів (the laws), які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю. Передбачуваність означає, що закон має бути, за можливості, проголошений наперед - до його застосування, та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип юридичної визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, що ситуації й правовідносини залишалися передбачуваними. Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене (праві позиції Конституційного Суду України в таких рішеннях: від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 29.06.2010 №17- рп/2010, від 22.12.2010 №23-рп/2010, від 11.11.2011 №10-рп/2011).

Більше того, за ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» від 23.09.1998 Європейський Суд наголосив, що національне право має відповідати поняттю «законність», визначеному Конвенцією, яка вимагає, щоб усе право - писане чи неписане - було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, у разі потреби - з належною консультацією, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити така дія.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988 Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що яка-небудь норма не може вважатися «законом», якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію. Фраза «передбачено законом» не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципом верховенства права. Таким чином, мається на увазі, що у внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічних властей у здійснення прав, охоронюваних inter alia п.1 ст.8.

Окрім того, суд враховує, що в межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, це поняття охоплює як «існуюче майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (п.74 рішення ЄСПЛ від 02.03.2005 «MALTZAN and Others v. Germany»). ЄСПЛ робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формується позиція для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися «активом», вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Цneryэldэz v. Turkey» (заява №48939/99, параграф 124, ECHR 2004-XII), суд нагадав, що поняття «майно» у ч.1 ст.1 Протоколу №1 має автономне значення, яке не обмежується власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному праві: питання, яке слід дослідити, це те, чи можна вважати, враховуючи всі обставини справи, що в заявника є право на істотний інтерес, що захищається цим положенням. Відповідно, так само як фізичні речі, певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «майновими правами» і, відповідно, «майном» у цілях цього положення. Поняття «майна» не обмежується «існуючим майном», але може також охоплювати активи, у тому числі вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має, як мінімум, розумне та «правомірне очікування», що він матиме можливість ефективного здійснення майнового права.»

Таким чином, ст. 1 зазначеного Протоколу №1 слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей.

Тобто в зазначених рішеннях ЄСПЛ установив, що наявність «правомірних (законних) очікувань» є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності «правомірних очікувань» у розумінні практики ЄСПЛ є достатні законні підстави. Інакше кажучи, «правомірні (законні) очікування» - очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2014 по справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви №68385/10 та №71378/10) Суд зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (див. рішення у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v. Georgia), №17767/08, п.72, від 19.06.2012).

Натомість, ГУ ПФУ в м. Києві, здійснюючи обмеження розміру пенсії позивачу з 83% до 70% грошового забезпечення без жодного законодавчого врегулювання, очевидно протиправно втручається в право позивача на мирне володіння своїм майном.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вчинення нового перерахунку пенсії позивачу 12.06.2018, під час якого розмір його пенсії зменшено з 83% до 70% грошового забезпечення на підставі рішення суду, є протиправним та таким, що суперечить рішенню Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.03.2018 року у справі №826/17774/17.

Водночас, як убачається із змісту позовних вимог, позивачем обрано не вірний спосіб захисту своїх прав та інтересів, оскільки відсутні будь-які докази, що відповідачем 12.06.2018 здійснювався перерахунок розміру пенсії саме відповідно до рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.03.2018 у справі №826/17774/17.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За положеннями ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд вважає, що належним способом захисту прав та інтересів буде шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо проведення 12.06.2018 (перерахована з 01.01.2018) перерахунку пенсії ОСОБА_1 (Пенсійна справа №89/33018-МВС) із розрахунку основного розміру пенсії 70% грошового забезпечення, з обмеженням максимального розміру пенсії, зобов`язати відповідача здійснювати нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 на підставі проведеного перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 05.06.2018 (перерахована: з 01.06.2016), здійсненого на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва №826/17774/17 від 20.03.2018, із розрахунку основного розміру пенсії 83% від грошового забезпечення.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно і всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, та ураховуючи те, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 12.06.2018 (перерахована з 01.01.2018), де підставою такого перерахунку зазначено рішення суду, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень пропорційно до задоволених вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то і судові витрати підлягають частковому стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 255, 263, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо проведення 12.06.2018 (перерахована з 01.01.2018) перерахунку пенсії ОСОБА_1 (Пенсійна справа №89/33018-МВС) із розрахунку основного розміру пенсії 70% грошового забезпечення, з обмеженням максимального розміру пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснювати нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 на підставі проведеного перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 05.06.2018 (перерахована з 01.06.2016), здійсненого на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва №826/17774/17 від 20.03.2018, із розрахунку основного розміру пенсії 83% від грошового забезпечення.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко