Справа № 640/6685/19
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/6685/19 Суддя (судді) першої інстанції: Погрібніченко І.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Шурка О. І.,

за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Фаворит» до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, за апеляційною скаргою Національного банку України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019, -

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Фаворит» звернулося до суду із адміністративним позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. від 20 лютого 2019 року у виконавчому провадженні №58424696 про стягнення виконавчого збору у розмірі 213 589 301, 40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що державним виконавцем протиправно прийнято постанову про стягнення виконавчого збору від 20 лютого 2019 року у розмірі 213 589 301, 40 грн., оскільки фактичного виконання рішення не відбулось. Розмір виконавчого збору визначений у постанові, у 21 раз більший за вартість майна за договором іпотеки, що, на його думку, суперечить нормам частини 7 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» та частини 1 статті 11 Закону України «Про іпотеку».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.04.2019 задоволено позовні вимоги у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2019 апеляційну скаргу відповідача повернуто на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, у зв`язку з не усуненням недоліків скарги.

В подальшому, апеляційну скаргу подано Національним банком України, який вказує, що при ознайомлені з виконавчим провадженням №5824693, у якому НБУ є стягувачем дізнався про наявність оскаржуваного рішення.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2019 Національному банку України поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.04.2019 та відкрито апеляційне провадження у справі.

Таким чином, предметом апеляційного провадження є скарга Національного банку України.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування всіх фактичних обставин справи.

В судове засідання з`явився представник апелянта НБУ, який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити та рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представники позивача в судовому засіданні просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник відповідача також подав до суду відзив на апеляційну скаргу та просив скасувати рішення суду першої інстанції відмовивши у позовних вимогах.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 січня 2019 року Господарським судом Івано - Франківської області, на виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01 серпня 2018 року та постанови Західного апеляційного господарського суду від 11 грудня 2018 року, видано наказ №91 про звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно нежитлову будівлю (колишній театр ім. М. Ірчана) загальною площею 1911,3 кв.м., що розташована за адресою: Івано - Франківська область, місто Коломия, Вічевий майдан, 2, який належить на праві власності ТОВ «Торгова мережа «Фаворит» (вул. Промислова, 29, м. Івано - Франківськ, 76018, код 31524633) на підставі Договору купівлі - продажу нежитлових приміщень від 27 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано - Франківського міського нотаріального округу Басай Р.М. та зареєстрованого в реєстрі за №6153 та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 06 в рахунок погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» (вул. Щорса, 7/9, м. Київ, 03150, код 33299878) на користь Національного банку України (вул. Інститутська, 9, м. Київ, 01601, код. 00032106) за кредитним договором №12/09/5 від 13 травня 2014 року в сумі 2 132 839 013, 70 грн. (два мільярди сто тридцять п`ять мільйонів вісімсот дев`яносто три тисячі тринадцять гривень), з них: 2 000 000 000, 00 грн. (два мільярди гривень) - заборгованість за кредитом, 135 863 013, 70 грн. (сто тридцять п`ять мільйонів вісімсот шістдесят три тисячі тринадцять гривень сімдесят копійок) - заборгованість за процентами, 30 000, 00 грн. - штрафу (тридцять тисяч гривень).

20 лютого 2019 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцем А.Т. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №58424696), якою встановлено спосіб реалізації майна шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, встановлений Законом України «Про виконавче провадження».

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. про стягнення виконавчого збору від 20 лютого 2019 року (ВП №58424696) стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Фаворит» виконавчий збір у розмірі 213 589 301, 40 грн.

Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду оскаржуючи прийняту постанову про стягнення виконавчого збору.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд дійшов висновку про протиправність визначеної відповідачем суми виконавчого збору, який підлягає стягненню з ТОВ «Торгова мережа «Фаворит», у зв`язку з чим, постанова головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. про стягнення виконавчого збору від 20 лютого 2019 року (ВП №58424696) підлягає скасуванню.

На думку суду, вартість нерухомого майна - нежитлової будівлі (колишній театр ім. М. Ірчана) загальною площею 1911,3 кв.м., що розташована за адресою: Івано - Франківська область, місто Коломия, Вічевий майдан, 2, складає 10 732 775, 00 грн., що є відмінною від суми 2 135 893 013, 70 грн., яку відповідачем було прийнято за основу з метою визначення 10 % виконавчого збору.

Апелянт НБУ посилається на те, що у рішенні суду зроблено хибний висновок стосовно визначення початкової ціни продажу, виходячи з заставної вартості нерухомого майна, так як відповідно до рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.08.2018 у справі № 909/728/17, положень ст.39 Закону України «Про іпотеку», ст.57 та ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», вказана ціна на момент відкриття ВП №58424696 не була визначена і підлягала встановленню в ході примусового виконання рішення господарського суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом та Законом України «Про виконавче провадження».

Крім того, державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із Законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Як встановлено, спірна постанова від 20.02.2019 про відкриття виконавчого провадження №58424696 винесена на підставі норм Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до ст. 13 Закону «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404 під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, прийняття державним виконавцем певного процесуального акту, який має індивідуальний та самостійний характер, підпадає під поняття «виконавча дія».

Так, статтею 27 Закону №1404 встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

З огляду на викладене, чинне законодавство зобов`язує державного виконавця виносити постанову про стягнення виконавчого збору одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, у зв`язку з чим у нього виникає обов`язок щодо визначення суми виконавчого збору ще на початку примусового виконання рішення та не пов`язує таку обставину з фактичним виконанням рішення суду боржником.

В пункті 3 постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець зазначив: «Стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі та в порядку встановленому статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження»».

Відповідач зазначає, що сума, яка повинна бути одержана від реалізації предмета іпотеки на публічних торгах, невідома заздалегідь, адже залежить від ціни, запропонованої учасниками торгів, зазначення саме такого формулювання в пункті 3 постанови про відкриття виконавчого провадження є таким, що не суперечить Закону.

Позивач в свою чергу вказує, що сума виконавчого збору у розмірі 213 589 301, 40 грн. визначена відповідачем з урахуванням усієї суми заборгованості ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» перед НБУ, у той час, як позивач має нести відповідальність лише в межах вартості предмету іпотеки.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що згідно частини першої статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в Автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України.

Вищезазначена Система має певні технічні особливості та передбачає обов`язкове зазначення розміру виконавчого збору при формуванні будь-якої постанови про стягнення виконавчого збору.

Отже, державним виконавцем в постанові про стягнення виконавчого збору від 20.02.2019 № 58424696 було визначено верхню межу розміру виконавчого збору, який міг бути стягнений з ТОВ «Торгова мережа «Фаворит» в межах виконавчого провадження № 58424696, а саме: 213 589 301,40 гривень.

Постанова про стягнення виконавчого збору, винесена 20.02.2019 головним державним виконавцем ВПВР Департаменту - ДВС МЮУ Назаровцем А.Т. є лише підставою для стягнення виконавчого збору, розмір якого визначатиметься після проведення відповідних прилюдних торгів, про що, між іншим, зазначено у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, відповідно до частини 7 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно з частиною 1 статті 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Як зазначалося вище, рішенням Господарського суду Івано - Франківської області від 01 серпня 2018 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно нежитлову будівлю (колишній театр ім. М. Ірчана) загальною площею 1911,3 кв.м., що розташована за адресою: Івано - Франківська область, місто Коломия, Вічевий майдан, 2.

ТОВ «Торгова мережа «Фаворит» не є стороною кредитних відносин між ПАТ Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» та Національним банком України, а є лише іпотекодавцем відповідно до договору іпотеки від 23 червня 2014 року і несе відповідальність за змістом частини 1 статті 11 Закону України «Про іпотеку» за невиконання боржником основного зобов`язання лише в межах вартості предмета іпотеки.

Умовами Договору про іпотеку від 23.06.14 визначено, що ринкова вартість предмету іпотеки складає 10 732 775 грн.

Наказом № 91 від 14.01.2019 року виданим Господарським судом Івано-Франківської області встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, встановлений Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до 4.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

На момент винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору оцінка майна органами виконавчої служби ще не проводилась. Реалізація майна також не проводилась.

Тому оскільки Департаменту ДВС на момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору не відома вартість реалізації об`єкту нерухомості в межах процедури виконавчого провадження, на думку колегії суддів, до моменту її визначення державний виконавець не може визначити розмір виконавчого збору який підлягає стягненню з Боржника.

Проте, в порушення зазначених вимог закону в постанові про стягнення виконавчого збору від 20.02.2019 року ВП №58424696 Департамент ДВС постановив стягнути з позивача виконавчий збір у розмірі 213 589 301,40 грн взявши за базу для його визначення всю заборгованість ПАТ «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» на користь Національного банку України за кредитним договором №12/09/5 від 13.05.14 в сумі 2 135 893 013,70 грн.

За таких обставин, слід погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог та скасування постанови з передчасно визначеною відповідачем сумою виконавчого збору, який підлягає стягненню з ТОВ «Торгова мережа «Фаворит».

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, та колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанцій.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Національного банку України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Фаворит» до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 27.06.2019