Справа № 855/159/19
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2019-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 червня 2019 року

Київ

справа №855/159/19

адміністративне провадження №А/9901/126/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Соколова В.М., Єресько Л.О., Загороднюка А.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Бугаєнко Н.В.

учасники справи:

представник позивача -Лупашко Д.А.

представник відповідача - Рахнянський Б.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центральної виборчої комісії на рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року (судді Ісаєнко Ю.А., Земляна Г.В., Мельничук В.П.) у справі № 855/159/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центральної виборчої комісії про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

24 червня 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Шостого апеляційного адміністративного суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до Центральної виборчої комісії (далі - відповідач, ЦВК) про:

- визнання протиправною та скасування постанови ЦВК від 20 червня 2019 року № 1114 «Про відмову в реєстрації кандидата в народні депутати України ОСОБА_1 , висунутої в порядку самовисування в одномандатному виборчому окрузі № 134 на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року» (далі - спірна постанова);

- зобов`язання відповідача зареєструвати кандидата в народні депутати України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , висунуту в порядку самовисування в одномандатному виборчому окрузі № 134 на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року.

На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 15 червня 2019 року звернувся до ЦВК із заявою про самовисування кандидатом у народні депутати України, однак відповідач спірною постановою відмовив у реєстрації її як кандидата з тих мотивів, що в платіжному дорученні від 13 червня 2019 року № 684, яким сплачено грошову заставу, платником зазначено «ФОП ОСОБА_1 ». На думку відповідача, участь громадян України у виборчому процесі не пов`язана із здійсненням ними підприємницької діяльності, а відтак фізична особа-підприємець не може бути суб`єктом внесення грошової застави кандидата в народні депутати України відповідно до статті 56 Закону. Позивач вважає спірну постанову ЦВК протиправною, прийнятою усупереч вимог закону, оскільки ОСОБА_1 було дотримано порядок реєстрації та надано передбачений законом перелік документів, а підстава відмови в реєстрації її кандидатом у народні депутати України є необґрунтованою. Крім того, позивач вказує, що заяву про висунення кандидатом у народні депутати України подано 15 червня 2019 року, а спірну постанову відповідач виніс лише 20 червня 2019 року, в останній день подачі заяв, тим самим позбавивши права позивача у випадку наявності недоліків у пакеті документів їх виправити.

Рішенням від 25 червня 2019 року Шостий апеляційний адміністративний суд адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Визнав протиправною та скасував постанову ЦВК від 20 червня 2019 року № 1114 «Про відмову в реєстрації кандидата в народні депутати України ОСОБА_1 , висунутої в порядку самовисування в одномандатному виборчому окрузі № 134 на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року». Зобов`язав ЦВК повторно розглянути документи щодо реєстрації ОСОБА_1 кандидатом у народні депутати України, висунутої в порядку самовисування в одномандатному виборчому окрузі № 134 на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року, та прийняти рішення відповідно до вимог Закону України «Про вибори народних депутатів України». У задоволенні решти позовних вимог - відмовив.

Приймаючи оскаржуване рішення, Шостий апеляційний адміністративний суд виходив з того, що факт сплати позивачем грошової застави підтверджено належним чином, а саме по собі використання коштів кандидатом у депутати з рахунку в банку, який відкритий на його ім`я як фізичної особи-підприємця, жодним чином не свідчить про порушення вимог статей 55, 56 Закону України «Про вибори народних депутатів України» та не може бути достатньою підставою для відмови в реєстрації кандидатом в депутати. З огляду на це суд вважає, що висновок відповідача про відмову позивачу у реєстрації кандидатом в народні депутати України через зазначення у платіжному дорученні платником «ФОП ОСОБА_1 » є неправомірним, оскільки відповідний документ оформлено належним чином, а інформація у ньому дозволяє установити факт сплати грошової застави саме позивачем.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ЦВК звернулася до Верховного Суду з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення Шостого апеляційного адміністратвиного суду від 25 червня 2019 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач вказує на те, що однією із умов реєстрації кандидатом у народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі відповідно до статті 55 Закону України «Про вибори народних депутатів України» є внесення у встановленому розмірі та порядку грошової застави. Отже, суб`єктом внесення грошової застави є особа, яка висувається кандидатом у народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі в порядку самовисування. Попри це, в платіжному дорученні від 13 червня 2019 року № 684, яким сплачено грошову заставу, платником зазначено «ФОП ОСОБА_1 ». ЦВК наголошує, що право висування кандидатів у народні депутати України належить громадянам України, які мають право голосу, і участь у виборчому процесі не пов`язана зі здійсненням ними підприємницької діяльності, а відтак фізична особа-підприємець не може бути суб`єктом внесення грошової застави кандидата у народні депутати України відповідно до статті 56 зазначеного Закону. Висновки суду апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні про протилежне не відповідають обставинам справи.

Також апелянт посилається на те, що положення Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за № 377/8976, чітко ототожнює фізичних осіб-підприємців за правовим статусом із підприємствами, тобто учасниками господарських відносин. Водночас, чинним законодавством не передбачена можливість участі у виборчому процесі фізичної особи-підприємця у статусі кандидата у народні депутати. Отже, передбаченого пунктом 4 частини 2 статті 55 Закону України «Про вибори народних депутатів України» документа про внесення застави відповідно до статті 56 Закону позивачем до ЦВК не подано. На переконання відповідача, висновки Шостого апеляційного адміністративного суду про те, що спірна постанова ЦВК не відповідає критеріям правомірності, оскільки помилки і неточності, виявлені відповідачем в поданих ОСОБА_1 документах, підлягають виправленню і не є підставою для відмови в реєстрації кандидата в депутати, - не відповідають обставинам справи.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Лупашко Д.А. зазначає про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, з тих підстав, що ОСОБА_1 подала до ЦВК повний пакет документів, необхідний для реєстрації її кандидатом у народні депутати України на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року, відповідно до законодавства. Мотиви, зазначені в постанові ЦВК є безпідставними та не відповідають обставинам справи, оскільки при переказі грошових коштів щодо внесення грошової застави позивач був ідентифікований банківською установою відповідно до ідентифікаційного податкового номеру ФОП ОСОБА_1 , який співпадає з її ІПН як фізичної особи. Відтак, зазначення у платіжному дорученні позивача як ФОП, не є підставою для відмови у реєстрації кандидата у народні депутати України.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та відзиві на апеляційну скаргу, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, та просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом установлено, що 15 червня 2019 року до ЦВК надійшли документи щодо реєстрації ОСОБА_1 у народні депутати, яка балотується в одномандатному виборчому окрузі № 134 шляхом самовисування на позачергових парламентських виборах 21 липня 2019 року.

Поставною ЦВК від 20 червня 2019 року № 1114 позивачу відмовлено в реєстрації кандидата в народні депутати України, на підставі пункту 2 частини першої статті 60 Закону України «Про вибори народних депутатів України». Зазначено, що ОСОБА_1 до ЦВК не подано документа про внесення грошової застави кандидатом у народні депутати України відповідно до статті 56 Закону.

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів Верховного Суду виходить з такого.

За частиною 1 статті 1 Закону України від 30 червня 2004 року № 1932-IV «Про Центральну виборчу комісію» (далі - Закон № 1932-IV) Центральна виборча комісія є постійно діючим колегіальним державним органом, який діє на підставі Конституції України, цього та інших законів України і наділений повноваженнями щодо організації підготовки і проведення виборів Президента України, народних депутатів України, депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів, всеукраїнського і місцевих референдумів в порядку та в межах, встановлених цим та іншими законами України.

Відповідно до пункту 6 статті 19 Закону № 1932-IV комісія реєструє кандидатів у народні депутати України в порядку, встановленому законом.

Отже, саме ЦВК є тим суб`єктом владних повноважень, на якого державою покладено обов`язок реалізації виборчих прав громадян України та забезпечення проведення виборчого процесу з дотриманням конституційних та законодавчих засад.

Частиною 2 статті 76 Конституції України передбачено, що народним депутатом України може бути обрано громадянина України, який на день виборів досяг двадцяти одного року, має право голосу і проживає в Україні протягом останніх п`яти років.

Порядок проведення виборів народних депутатів України встановлюється законом (частина 3 статті 77 Основного Закону).

Організація і порядок проведення виборів народних депутатів України визначені Законом України від 17 листопада 2011 року № 4061-VI «Про вибори народних депутатів України» (далі - Закон № 4061-VI).

Відповідно до частини 2 статті 55 Закону № 4061-VI Центральна виборча комісія реєструє кандидата у депутати, який балотується в одномандатному окрузі в порядку самовисування, за умови пред`явлення ним особисто одного із документів, передбачених пунктами 1 або 2 частини третьої статті 2 цього Закону, та отримання нею, серед іншого, документа про внесення грошової застави відповідно до статті 56 цього Закону.

За правилами частини 2 статті 56 Закону № 4061-VI кандидат у депутати, який балотується в одномандатному окрузі в порядку самовисування, після початку виборчого процесу та до подання документів Центральній виборчій комісії для реєстрації вносить на спеціальний рахунок Центральної виборчої комісії грошову заставу в розмірі десяти розмірів мінімальної заробітної плати.

Отже, однією з обов`язкових умов для реєстрації кандидатом в депутати, який балотується в одномандатному окрузі в порядку самовисування є факт внесення такою особою грошової застави на спеціальний рахунок ЦВК у сумі десяти розмірів мінімальної заробітної плати.

Як видно з матеріалів справи, позивачем на виконання вимог Закону № 4061-VI до заяви про реєстрацію кандидатом у депутати було подано платіжне доручення ПАТ «МТБ БАНК» від 13 червня 2019 року № 684 про переказ у безготівковому порядку на спеціальний рахунок ЦВК коштів у розмірі 41 730 грн., платником зазначено «ФОП ОСОБА_1 ».

Переказ грошових коштів здійснено з поточного рахунку ФОП ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_1 Центральної виборчої комісії, відкритий в Держказначейській службі України, м. Київ. Розмір грошової застави відповідає вимогам частини 2 статті 56 зазначеного Закону.

Будь-яких дефектів, неточностей або інших суперечностей платіжне доручення не містить та відповідачем про це не вказано.

Виникнення спірних правовідносин обумовлено зазначенням у платіжному дорученні ПАТ «МТБ БАНК» від 13 червня 2019 року № 684 платником «ФОП ОСОБА_1 ».

Так, дійсно, позивач 10 березня 2006 року зареєстрована як фізична особа-підприємець згідно свідоцтва серії НОМЕР_2 .

Право особи займатися підприємницькою діяльністю гарантується законом, однак користуватися цим правом особа може лише за умови її державної реєстрації як підприємця. Статус фізичної особи-підприємця - це юридичний статус, який засвідчує право особи на зайняття підприємницькою діяльністю.

Проте, будучи підприємцем особа не втрачає статус фізичної особи та/або громадянина України. Це підтверджується й тим, що ІПН ФОП завжди співпадає з ІПН фізичної особи.

Тим більше, у чинному виборчому законодавстві України не встановлено обмеження права осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність, балотуватися у народні депутати України.

У контексті зазначеного колегія суддів критично ставиться до посилань ЦВК на приписи Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, оскільки фізичні особи-підприємці у господарській діяльності є подібними до юридичних осіб, однак у цивільних правовідносинах не припиняють бути фізичними особами. З огляду на це й сплата суми грошової застави шляхом переказу з рахунку в банку, який відкритий на ім`я ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця, жодним чином не свідчить про порушення вимог Закону № 4061-VI.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 60 Закону № 4061-VI Центральна виборча комісія відмовляє в реєстрації кандидата (кандидатів) у депутати в разі відсутності документів, зазначених у частині першій статті 54 чи частинах першій або другій статті 55 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 Роз`яснень щодо застосування деяких положень Закону України «Про вибори народних депутатів України» під час реєстрації кандидатів у народні депутати України, затверджених постановою ЦВК від 29 травня 2019 року № 909, документ вважається таким, що не поданий для реєстрації кандидатом у депутати, у разі відсутності в ньому відомостей, які обов`язково повинні міститися у такому документі згідно з вимогами Закону.

Колегія суддів констатує, що мотиви прийняття відповідачем спірної постанови є формальними та порушують закріплене у статті 9 Закону № 4061-VI право позивача бути обраною, оскільки така додаткова інформація у платіжному дорученні від 13 червня 2019 року № 684 як зазначення фиду діяльності - ФОП не може бути визнана підставою для відмови в реєстрації кандидата в депутати.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Виходячи зі змісту статті 6 Конвенції справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Оцінюючи в сукупності обставини цієї справи та наявні в ній докази, а також ураховуючи наведені правові положення законодавчих актів України, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що постанова ЦВК від 20 червня 2019 року № 1114 «Про відмову в реєстрації кандидата в народні депутати України ОСОБА_1 , висунутої в порядку самовисування в одномандатному виборчому окрузі № 134 на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року» не відповідає критеріям законності та обґрунтованості, визначених частиною 2 статті 2 КАС України, а дії ЦВК - вимогам частини 2 статті 19 Конституції України.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно з положеннями статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

За частиною дев`ятою статті 273 КАС України у разі несплати судового збору на момент вирішення справи суд одночасно вирішує питання про стягнення судового збору відповідно до правил розподілу судових витрат, встановлених цих Кодексом.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина 2 статті 132 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 2 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Оскільки за подання адміністративного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., то за подання апеляційної скарги на рішення суду відповідач повинен сплатити 1 152,60 грн.

Відтак, судовий збір у розмірі 1 152,60 грн. підлягає стягненню з ЦВК до Державного бюджету України за рахунок її бюджетних асигнувань.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 273, 308, 310, 315, 316, 322 і 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Центральної виборчої комісії залишити без задоволення.

2. Рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року залишити без змін.

3. Стягнути з Центральної виборчої комісії (01133, м. Київ, вул. пл. Лесі Українки,1; ) за рахунок її бюджетних асигнувань в дохід Державного бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 152,60 грн. (одна тисяча сто п`ятдесят дві гривні шістдесят копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.М. Соколов

Судді Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк