Справа № 120/4180/18-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4180/18-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Поліщук І.М.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

25 червня 2019 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Іваненко Т.В. Кузьменко Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до суду у якому просила:

- зобов`язати Державну казначейську службу України нарахувати та виплатити компенсацію за порушення строку виконання рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 25.07.2011 року по справі №2а-3680/11 та рішення від 09.11.2011 року по справі №2а-6783/11 за весь час прострочення виконання з урахування установленого індексу інфляції;

- зобов`язати Державну казначейську службу України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за порушення строку виконання рішень Томашпільського районного суду Вінницької області від 25.07.2011 року по справі №2а-3680/11 та від 09.11.2011 року по справі №2а-6783/11 в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми;

- стягнути з Державної казначейської служби України грошові кошти в рахунок компенсації моральної шкоди в розмірі 150000 грн.

В обгрунтування позову зазначила, що рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 25.07.2011 року по справі №2а-3680/11 зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Томашпільському районі Вінницької області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії в розмірі 8-ми мінімальних заробітних плат та пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. Крім того, рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 09.11.2011 року по справі №2а-6783/11 зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Томашпільської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Томашпільському районі Вінницької області провести перерахунок та здійснити доплати до пенсії як непрацюючій пенсіонерці, яка проживає на території радіоактивного забруднення відповідно до ст.39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. На підставі наведених судових рішень, позивач отримала три виконавчі листи.

У зв`язку з тим, що рішення Томашпільського районного суду Вінницької області не виконувались протягом 7 років, позивач вважає, що наявні підстави для виплати компенсації за порушення строку виконання даних рішень у розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми та стягнення моральної шкоди.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 25.07.2011 року по справі №2а-3680/11 зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Томашпільському районі Вінницької області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії в розмірі 8-ми мінімальних заробітних плат та пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком (16524,83 грн.)

Крім того, рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 09.11.2011 року по справі №2а-6783/11 зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Томашпільської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат за 2011 рік (5245 грн.), а також зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Томашпільському районі Вінницької області провести перерахунок та здійснити доплати до пенсії як непрацюючій пенсіонерці, яка проживає на території радіоактивного забруднення відповідно до ст.39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі однієї заробітної плати (3446,52 грн).

На підставі наведених судових рішень, позивач отримала три виконавчі листи.

Як зазначає позивач у позовній заяві, з жовтня 2011 року по липень 2012 року вказані виконавчі листи неодноразово направлялись до відділу Державної виконавчої служби Томашпільського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, однак повертались без виконання, у зв`язку з закінченням строків виконання рішення та неможливістю стягнути кошти з боржника.

Крім того, 17.07.2012 року, 04.09.2012 року та 28.09.2012 року позивач також зверталась до Державної казначейської служби в Томашпільському районі із заявою про прийняття до виконання виконавчих документів, однак у відповідь на її звернення було повідомлено про те, що питання виконання судових рішень не належить до компетенції ДКС України, а тому оригінали виконавчих документів було повернуто позивачу.

Не погодившись із висновками Державної казначейської служби в Томашпільському районі, 14.01.2013 року позивач знову направила три виконавчі листи до ДКС у Томашпільському районі із заявою про вжиття заходів щодо їх виконання, однак виконавчі листи знову були повернуті їй без виконання.

01.02.2013 року позивач звернулась до ДКС України із скаргою, у якій просила вжити заходів щодо виконання судових рішень. Разом із тим, отримала відповідь №5-13/2017-5371 від 27.02.2013 року про те, що виконання судових рішень здійснюється органами виконавчої служби.

В жовтні 2014 року позивач звернулась до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області із заявою про прийняття до виконання виконавчих листів по справам №2а-3680/11 та №2а-6783/11, у відповідь на яку отримала повідомлення №8936/2/0-14, №8935/2/0-14 та №8934/2/0-14 від 22.10.2014 року про прийняття до обліку рішення, виконання якого гарантується державою.

18.05.2015 року позивач звернулась із заявою до начальника управління ДФС Головного управління юстиції у Вінницькій області, у якій просила повідомити її про стан виконання виконавчих документів.

Листом від 19.06.2015 року №П-440 Головне територіальне управління юстиції у Вінницькій області повідомило позивача про те, що подані нею виконавчі документи відповідно до п. 7 порядку №845 прийнято до обліку та включено до першої черги задоволення вимоги. Дані про рішення 22.10.2014 року внесені до реєстру рішень, виконання яких гарантується державою за №45179043, №45182022 та №45183257. Крім того, повідомлено про те, що на виконання п.17 Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою КМ України від 03.09.2014 року №440 вказані виконавчі документи згідно акта приймання-передачі за ІV квартал 2014 року, передані до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області.

06.07.2015 року ОСОБА_1 звернулась до начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області із заявою, у якій просила надати відповідь про дату отримання виконавчих документів та повідомити про стан їх виконання.

Листом від 16.07.2015 року №15-13/455-4414 позивача повідомлено про те, що відповідно до приписів Порядку №440 Головним управлінням Державної казначейської служби України у Вінницькій області отримано від Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області акт приймання-передавання за IV квартал з пакетом судових рішень, виконавчих документів та інших документів, в тому числі і виконавчі документи ОСОБА_1 Під час опрацювання даних документів виявлено ряд недоліків, у зв`язку з чим, відповідно до приписів Порядку №440, значна частина виконавчих документів була повернута до органу державної виконавчої служби для усунення виявлених недоліків. Станом на 16.07.2015 року від Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області вищезазначені документи із усуненням недоліків до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області не надходили.

Крім того, листом від 10.04.2017 року №12-13/461-1638 Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області повідомило позивача про те, що після усунення недоліків, органом державної виконавчої служби були повторно направлені виконавчі листи, видані на користь ОСОБА_1 , які прийняті Головним управлінням ДКС України до подальшого виконання. Також повідомлено, що виконання виконавчих документів, виданих Томашпільським районним судом Вінницької області буде здійснено Державною казначейською службою України виключно згідно черговості їх надходження та у межах відповідних бюджетних призначень. Одночасно до відома позивача доведено, що протягом лютого-квітня 2017 року Державною казначейською службою України планується здійснити перерахування коштів на користь стягувачів за рішенням судів, що подані на виконання територіальних органів Казначейства України до 31.12.2014 року.

Встановлено, що 06.06.2018 року позивач звернулась на електрону адресу Державної казначейської служби України із запитом про надання інформації щодо стану виконання судовим рішень, у відповідь на який її було повідомлено, що перерахування належний їй коштів заплановано на червень-серпень 2018 року.

Разом із тим, 12.06.201 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою, к якій просила негайно перерахувати їй кошти по трьом виконавчим листам №2а-3680/11 від 25.07.2011 року, №2а-6783/11 від 09.11.2011 року та №2а-6783/11 від 09.11.2011 року разом із компенсацією за порушення строку виконання рішень за весь час просрочки та, в зв`язку з тривалим не виконанням судових рішень, просила сплатити їй матеріальну та моральну шкоду в розмірі 150000,00 грн.

За наслідком розгляду даної заяви, відповідач листом від 18.06.2018 року №514/3603-10006 повідомив позивача про те, що кошти за виконавчими листами по справі №2а-6783/11 були виплачені на її банківський рахунок 11.06.2018 року. Також зазначено, що інформація, надана Казначейством у листі від 06.06.2018 року є актуальною та виплата коштів за виконавчим листом по справі №2а-3680/11 запланована на серпень 2018 року. Крім того, позивача також повідомлено про те, що оскільки рішення Томашпільського районного суду Вінницької області мають зобов`язальний характер, норми статті 5 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень щодо виплати компенсації, не застосовуються. Даним листом позивача також повідомлено про відсутність у Казначейства повноважень щодо здійснення виплати моральної шкоди.

Наведені вище обставини зумовили звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, про відсутність підстав для зобов`язання Державної казначейської служби України виплатити позивачу компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми, адже на його виконанні перебували рішення Томашпільського районного суду Вінницької області, які мають зобов`язальний характер, а тому не можуть вважатись рішеннями про стягнення коштів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 3 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України, установлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету: рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, визначений у Порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок №845).

Відповідно до пункту 3 Порядку №845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Пунктом 4 Порядку №845 на органи Казначейства покладено обов`язок, зокрема, вживати заходи до виконання виконавчих документів протягом установленого строку та розглядати письмові звернення (вимоги) осіб, які беруть участь у справі, щодо виконання виконавчих документів, а також звернення (вимоги) прокурорів.

Відповідно до пунктів 24 та 25 Порядку № 845, стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Пунктом 6 цього ж Порядку передбачено, що у разі прийняття рішення про стягнення коштів, стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв`язку, якщо зазначений рахунок відсутній; оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Згідно пункту 28 Порядку № 845, орган Казначейства протягом трьох робочих днів після надходження виконавчого документа на підставі документів, поданих стягувачем, визначає коди програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету (коди тимчасової класифікації видатків та кредитування місцевих бюджетів) та економічної класифікації видатків бюджету і рахунки боржника, з яких проводиться безспірне списання коштів.

Відповідно до пункту 11 Порядку №845 відкладення безспірного списання коштів здійснюється у разі:

1) звернення до органу, який видав виконавчий документ, за роз`ясненням рішення про стягнення коштів чи зміни порядку і способу його виконання;

2) необхідності отримання від стягувача додаткових відомостей для виконання рішення про стягнення коштів;

3) звернення до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, щодо підтвердження їх зарахування до бюджету або встановлення залишку сум платежів, що підлягають безспірному списанню, чи узгодження реквізитів рахунків, на яких обліковуються надходження бюджету, кодів бюджетної класифікації тощо;

4) у випадках, передбачених пунктами 31 і 49 цього Порядку.

Казначейство, відповідно до наданих повноважень, здійснює виконання рішень судів, дотримуючись пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України та пункту 3 Порядку виконання рішень, якими передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів та у межах суми, передбаченої законом про Державний бюджет України на відповідний рік за бюджетною програмою КПКВК 3504040, що відповідає принципу справедливості та забезпечує рівні права стягувачів на одержання коштів Державного бюджету за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Із аналізу наведених положень слідує, що підставою для виплати стягувачу компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми є факт не перерахування центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців коштів за рішенням суду про стягнення коштів.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області не можуть вважатись рішеннями про стягнення коштів, порушення строків виконання яких тягне за собою виникнення у особи права на виплату компенсації, адже їх зміст свідчить про те, що вони є рішеннями зобов`язального характеру.

З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для зобов`язання Державної казначейської служби України виплатити

позивачу компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми, оскільки на його виконанні перебували рішення Томашпільського районного суду Вінницької області, які мають зобов`язальний характер, а тому не можуть вважатись рішеннями про стягнення коштів.

Що до вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за порушення строку виконання рішень Томашпільського районного суду Вінницької області по справам №2а-3680/11 та №2а-6783/11 за весь час прострочення виконання з урахуванням установленого індексу інфляції, то така вимога задоволенню не підлягає, оскільки виплата такої компенсації за весь час прострочення із урахуванням індексу інфляції не передбачена положеннями Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень.

Колегія суддів зазначає, що при вирішенні спорів щодо стягнення компенсації за порушення строків перерахування коштів за рішенням суду, застосуванню підлягають саме положення ст.5 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень.

Що до вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 150000,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ч.1 ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

В даному ж випадку, в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру та обґрунтування розміру заявленої моральної шкоди.

Колегія суддів зазначає, що питання про стягнення моральної шкоди в адміністративній справі не може бути самостійною (окремою) позовною вимогою, якщо вона не пов`язана і не заявлена одночасно з вимогами про визнання дій/бездіяльності протиправними.

Зазначена правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 818/678/17.

З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 червня 2019 року.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Іваненко Т.В. Кузьменко Л.В.