Справа № 160/2478/19
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року Справа № 160/2478/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Релігійної організації Релігійна громада Свідків Єгови Шевченківського району міста Дніпро до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.03.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи.
09.04.2019 року ГУ ДФС у Дніпропетровській області до канцелярії суду подано відзив на адміністративний позов, в якому податковий орган зазначає, що у 2015 році Релігійна організація «Релігійна громада Свідків Єгови Шевченківського району міста Дніпро» мала пільгу згідно з п.п.266.4.2 п.266.4 ст.266 ПКУ та рішенням Дніпропетровської міської ради від 28.01.2015 №7/60, на житловий будинок загальною площею 178,5 кв.м, за адресою М.Дніпропетровськ, вул.Тісна, 10. Отже, відповідно до даних Звіту про суми податкових пільг, форму якого затверджено постановою КМУ від 27.12.2010 №1233 «Про порядок обліку сум податків та зборів, не сплачених суб`єктом господарювання до бюджету у зв`язку з отриманням податкових пільг», платником в 2015 році використано податкову пільгу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до: рішень відповідних міських рад, прийнятий у відповідності до п.п.266.4.2 п.266.4 ст.266 Кодексу, з урахуванням змін та доповнень, внесених Законом України від 28.12.2014 №71-VIII, Законом України від 14.05.2015 №420-VІІІ, п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 Кодексу доповнено абз. и), яким передбачено, що не є об`єктом оподаткування об`єкти нерухомості, що перебувають у власності релігійних організацій, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку та використовуються виключно для забезпечення їхньої статутної діяльності, включаючи ті в яких здійснюють діяльність засновані такими релігійними організаціями добродійні заклади (притулки, інтернами, лікарні тощо), крім об`єктів нерухомості, в яких здійснюється виробнича та/або господарська діяльність. В 2016-2018 роках податкові декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не надавались з посиланням на вищезазначений абз. и) п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 Кодексу та п.49.2 ст.49 Кодексу, яким визначено, що платник податків зобов`язаний подавати податкові декларації за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування. Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права позивачу на праві власності належать об`єкти нерухомого майна - нежитлові будівлі, призначення яких визначено у відповідності до п.п.14.1. 1291 п.14.1 ст.14 п. 14.1 ст.14 Кодексу, а не використання для забезпечення статутної діяльності релігійних організацій. Вказаний факт підтверджено відповідними витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Перевіркою своєчасності надання позивачем податкових декларацій з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в перевіряємому періоді встановлено порушення п.п.266.7.5 п.266.7 ст.266 Кодексу, з урахуванням змін та доповнень, внесених Законом України від 28.12.2014 №71- VIII, а саме неподання податкових декларацій з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, до: до ДПІ у Чечелівському (Красногвардійському) районі м.Дніпро (код ДПІ 466) - за 2017, 2018 роки. Відповідно до Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу належить земельна ділянка на праві комунальної власності з цільовим призначенням - фактичне розміщення нежитлових будівель, а не є наданими у безстрокове володіння та користування релігійнім організаціям України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва та обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення ї діяльності, відповідно до ч.2 ст.92 Земельного Кодексу. Таким чином, в порушення п.п. 283.1.8 п. 283.1 ст.2 83, п.п. 269.1.1 п. 269.1 ст. 269, п.п. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270, п.п. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 Кодексу, з урахуванням змін та доповнень, внесених Законом України від 28.12.2014 №71-VIII, Релігійною організацією «Релігійна громада Свідків Єгови Шевченківського району міста Дніпро» занижено земельний податок у сумі 78 501,38 грн., в тому числі: 206 рік-21 962,78 грн., 2017 рік -39 909,60 грн., 2018 рік - 16 629,0 грн.
В період з 02.05.2019 року по 03.05.2019 року суддя Прудник С.В. перебував у щорічній відпустці, в період з 06.05.2019 року по 08.05.2019 року та в період з 10.05.2019 року по 11.05.2019 року надані дні відпочинку за раніше відпрацьовані дні, та також в період з 13.05.2019 року по 17.05.2019 року перебував на лікарняному.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Право постійного користування вище вказаною земельною ділянкою позивач набув саме на підставі ч. 2 ст. 92 Земельного кодексу України.
Журнал реєстрації перевірок РО «Релігійна громада Свідків Єгови Шевченківського району міста Дніпро» для вчинення запису не надано.
Перевірка проводилась з 26.04.2018 по 04.05.2018. Термін проведення перевірки не продовжувався. У періоді, за який проводилась перевірка, відповідальними за фінансово-господарську діяльність платника податків були (є): Голова комісії з припинення - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 02.03.2018р. (призначено на посаду згідно Протоколу загальних зборів Релігійної організації "Релігійна громада Свідків Єгови Шевченківського району міста Дніпро" №б/н від 02.03.2018) по дату підписання акту перевірки, головний бухгалтер - посада не передбачено штатним розкладом.
Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.03.2008, яке видане Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №33379363 від 10.02.2015, виданого Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області на підставі заяви з реєстраційним номером: 10053464, дата і час реєстрації заяви: 04.02.2015.
Вказаної перевіркою зафіксовані порушення:
1. п.п.283.1.8 п.283.1 ст.283, п.п.269.1.1 п.269.1 ст.269, п.п.270.1.1 п.270.1 ст.270, п.п.14.1.72 п.14.1 ст.14 Кодексу, з урахуванням змін та доповнень, внесених Законом України від 28.12.2014 №71-VIII, Релігійна організація "Релігійна громада Свідків Єгови Шевченківського району міста Дніпро" в результаті чого занижено земельний податок у сумі 78 501,38 грн., в тому числі:
2016 рік-21 962,78 грн.,
2017 рік-39 909,60 грн.,
2018 рік - 16 629,0 грн.
2. п.п.266.1.1 п.266.1 ст.266, п.п.266.2.1 п.266.1 ст.266 Кодексу, з урахуванням змін та
доповнень, внесених Законом України від 28.12.2014 №71- VIII, абз. и) п.п.266.2.2, п.266.2
ст.266 Кодексу, з урахуванням доповнення, внесеного Законом України від 14.05.2015 №420-VIII, Релігійна організація "Релігійна громада Свідків Єгови Шевченківського району міста Дніпро" в результаті чого занижено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 4 693,67 грн., в тому числі:
2016 рік - 1 174,06 грн.,
2017 рік-2 726,40 грн.,
2018 рік (І квартал) - 793,21 грн.
3. п.п.266.7.5 п.266.7 ст.266 Кодексу, з урахуванням змін та доповнень
Законом України від 28.12.2014 №71-VIII, а саме неподання податковий
податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, до: до ДПІ у Чечелівському районі м.Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області (код ДПІ 466) - за 2017, 2018 роки;
4. Релігійною організацією "Релігійна громада Свідків Єгови Шевченківського району міста Дніпро" на дату завершення перевірки не подано до ДПІ у Чечелівському районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області затверджений ліквідаційний баланс та ліквідаційну декларацію. На дату завершення перевірки по бухгалтерському рахунку 40 «Зареєстрований капітал» рахується кредиторська заборгованість в сумі 350 000,00 грн. та по бухгалтерському рахунку 10 «Основні засоби» рахується дебіторська заборгованість в сумі 350 000,00 грн.
20.07.2018 року РО Релігійна громада Свідків Єгови Шевченківського району міста Дніпро отримані вищенаведені податкові повідомлення-рішення, по що зазначив позивач у позовній заяві.
Не погоджуючись із спірними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із позовною заявою.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до п.1.1 Статуту, прийнятого 30.06.2017 року на загальних зборах Релігійної організації Релігійна громада Свідків Єгови в м. Дніпро (ж/м Лівобережний) та погодженого 07.09.2016 року з Релігійною організацією Релігійний центр Свідків Єгови в Україні, Релігійна організація Релігійна громада Свідків Єгови міста Дніпропетровська Бабушкінського району є добровільним об`єднанням віруючих, заснованим з метою спільного задоволення релігійних потреб та поширення віри Свідків Єгови.
Пунктом 2.1 Статуту, зокрема, визначено, що метою діяльності громади є організація та проведення богослужінь.
На підставі п. 2.2 Статуту, діяльність громади полягає у проведенні заснованого на Біблії християнського служіння, як частини покоління Свідків Єгови, яке включає:
- 2.2.1 проведення богослужінь та релігійних обрядів відповідно до чинного законодавства України;
- 2.2.5 спорудження і ремонт культових будинків (Залів Царства) та інших будівель для власних потреб, а також оренда приміщень і споруд для досягнення статуних цілей, згідно з чинним законодавством;
- 2.2.6 надання відповідно до потреб приміщень, безкоштовоного житла, матеріального забезпечення добровільним релігійним служителям релігійної конфесії ОСОБА_2 .
Відповідно до п. 5.3 Статуту громада може набувати права власності на будь-яке рухоме та нерухоме майно, а також бути його користувачем, відповідно до чинного законодавства та своїх статутних завдань.
З аналізу Статуту, судом встановлено, що метою діяльності позивача є проведення богослужінь та релігійних обрядів.
Статутом, також, передбачено використання у своїй діяльності (проведення богослужінь та релігійних обрядів) нерухомого майна та земельних ділянок.
З наданих суду копій витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відомо, що позивачу на праві приватної власності належать земельні ділянки та житлові будинки (домоволодіння) за адресами: АДРЕСА_3 . АДРЕСА_1 .
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 02.12.2010 р. №2755-IV (далі - ПК України).
Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Статтею 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (п. 36.1 ст. 36 ПК України).
Згідно п. 38.1 ст. 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Пунктом 57.1 ст. 57 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки регулюється ст. 266 ПК України.
Платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з п.266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Законом України від 14.05.2015 року № 420-VIII "Про внесення зміни до статті 266 Податкового кодексу України щодо звільнення від оподаткування нерухомості релігійних організацій" внесено зміни щодо оподаткування нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, які набрали чинності з 01.07.2015 р.
Так, відповідно до п.п. "и" п.п. 266.2.2 п. 266 ст. 266 ПК України, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, об`єкти нерухомості, що перебувають у власності релігійних організацій, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, та використовуються виключно для забезпечення їхньої статутної діяльності, включаючи ті, в яких здійснюють діяльність засновані такими релігійними організаціями добродійні заклади (притулки, інтернати, лікарні тощо), крім об`єктів нерухомості, в яких здійснюється виробнича та/або господарська діяльність.
Тобто, у зв`язку зі змінами, внесеними до пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, релігійні організації - власники об`єктів нерухомості, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, та використовуються виключно для забезпечення їхньої статутної діяльності, включаючи ті, в яких здійснюють діяльність засновані такими релігійними організаціями добродійні заклади (притулки, інтернати, лікарні тощо), крім об`єктів нерухомості, в яких здійснюється виробнича та/або господарська діяльність, з 01.07.2015 р. втратили статус платника податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Суд звертає увагу, що норма пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не містить вказівку на об`єкти житлової чи об`єкти нежитлової нерухомості, вказана норма поширюється на всі об`єкти нерухомості, що перебувають у власності релігійних організацій та використовуються виключно для забезпечення статутної діяльності.
В ході судового розгляду справи відповідач не надав до суду докази на підтвердження того, що позивач використовує нерухоме майно не для забезпечення статутної діяльності.
Крім того, Статутом позивача передбачено використання у своїй діяльності - проведення богослужінь та релігійних обрядів нерухомого майна та земельних ділянок без зазначення їх цільового призначення.
Отже, на думку суду, з 01.07.2015 р. позивач втратив статус платника податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Пунктом 37.1 та 37.2 ст. 37 ПК України встановлено, що підстави для виникнення, зміни і припинення податкового обов`язку, порядок і умови його виконання встановлюються цим Кодексом або законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов`язує сплату ним податку.
Згідно п. 37.3 ст. 37 ПК України підставами для припинення податкового обов`язку, крім його виконання, є: ліквідація юридичної особи; смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою; втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом; скасування податкового обов`язку у передбачений законодавством спосіб.
З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми ПК України, суд приходить до висновку, що у позивача з 01.07.2015 р. припинився обов`язок щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що є одночасним звільненням від сплати раніше самостійно узгодженої суми податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відтак, на переконання суду, припинення податкового обов`язку сплати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки не може бути підставою для застосування будь-яких штрафних санкцій.
Відповідно до статей 269 та 270 ПК України платниками податку є: 269.1.1. власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); 269.1.2. землекористувачі. Об`єктами оподаткування є: 270.1.1. земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; 270.1.2. земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Частиною 2 ст. 92 Земельного кодексу України передбачено, що права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності.
Згідно з пп. 283.1.8 п. 283.1 ст. 283 ПК України не сплачується земельний податок за земельні ділянки, надані для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення діяльності релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку.
З аналізу вказаних норм, судом встановлено, що земельний податок не сплачується не лише для будівництва та обслуговування культових споруд, а й для будівництва та обслуговування інших будівель, необхідних для забезпечення діяльності релігійних організацій України.
Відповідні норми спростовують, також, твердження відповідача, що не підлягають оподаткуванню земельним податком лише земельні ділянки надані у безстрокове володіння і користування релігійним організаціям.
Отже, земельні ділянки, які належать на праві власності позивачу не підлягають оподаткуванню земельним податком, оскільки використовуються для забезпечення діяльності регілійної організації.
Відповідно до п.49.2 ст. 49 ПК України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.
З встановлених у справі обставин, суд приходить до висновку, що оскільки об`єкти нерухомості, що перебувають у власності позивача не є об`єктом оподаткування, релігійна організація не зобов`язана подавати податкові декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
З огляду на наведене, суд вважає, що контролюючим органом у визначений законом спосіб та порядок не доведено факт порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та земельного податку, обов`язок щодо сплати яких у позивача відсутній.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, позивач довів належними та допустимими доказами протиправність прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень, надав суду відповідні докази щодо неправомірності прийняття відповідачем оспорюваних податкових повідомлень-рішень.
На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Частиною 1 ст. 245 КАС України встановлено, що при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем Релігійною організацією Релігійна громада Свідків Єгови Шевченківського району міста Дніпро (ЗАМОВНИК) та ОСОБА_3 (АДВОКАТ) укладено угоду № 27-03/19 про надання правничої допомоги.
Відповідно до розділу 4 «Розрахунки між сторонами» згаданої угоди - спосіб розрахунку за надані послуги - безготівковий розрахунок. За надання правничої допомоги АДВОКАТОМ, ЗАМОВНИК сплачує грошову суму в розмірі 10 000,00 (десять тисяч) гривень. Належним підтвердженням виконання обов`язків АДВОКАТА є акт прийому-передачі наданих послуг підписаний сторонами, що є підставою для сплати гонорару ЗАМОВНИКОМ. До вартості робіт АДВОКАТА не входять платежі третім особам, в тому числі платежі по оплаті роботи фахівців, чії висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов, витрати на відрядження, тощо. Сторони за взаємною згодою можуть як збільшити, так і зменшити гонорар. У разі неможливості виконати Даний Договір, що виникла не з вини АДВОКАТА, а так само з вини ЗАМОВНИКА, АДВОКАТ не повертає ЗАМОВНИКУ отриману передоплату.
Поряд із цим, позивачем суду не надано доказів надання такої правової допомоги, зокрема акту прийому-передачі послуг до договору про надання правової допомоги та розрахунку робіт/послуг, квитанцій про оплату послуг адвоката. Також, в означеній угоді на вказано по якій саме справі надавались ЗАМОВНИКУ юридичні послуги адвоката. Відтак, в розгляді даної справи позивачем надані неналежні документи, що унеможливлює вирішення судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу на користь позивача.
Враховуючи те, що наданими представником позивача, до суду документами, витрати на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1921 грн. підлягає стягненню з Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 242-243, 245-246, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву заявою Релігійної організації Релігійна громада Свідків Єгови Шевченківського району міста Дніпро до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень - задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник