Справа № 280/2235/19
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

20 червня 2019 року (10 год. 16 хв.)Справа № 280/2235/19 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Конишевої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бойко К.О.,

представників сторін:

позивача Мартиненко О.О.,

відповідача Шнайдер О.С.,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Айс Запоріжжя» (69084, м. Запоріжжя, вул. Магістральна, б.100)

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158Б)

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Айс Запоріжжя» (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

1.Визнати протиправним та скасувати Рішення про застосування фінансових санкцій за приховування (заниження) страхувальником сум заробітної плати (виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески № 16/2 від 24.04.2019.

2.Визнати протиправним та скасувати Рішення про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків № 17/2 від 24.04.2019.

Ухвалою суду від 16.05.2019 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 11.06.2019.

У судовому засіданні 11.06.2019 оголошено перерву до 20.06.2019.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, зокрема зазначив, що після 01.01.2011 року накладення органами ПФУ штрафу на підставі п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за прострочення заборгованості із сплати страхових внесків, донарахованих органом Пенсійного фонду чинним законом не передбачено. Позов просить задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначив, що спірні рішення винесені у чіткій відповідності до вимог Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою Правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1 (далі по тексту - Інструкція). В задоволені позовної заяви просить відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне.

З 12.03.2019 по 25.03.2019 відповідачем проведено планову перевірку позивача щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Результати перевірки оформлені Актом № 288/2 від 23.05.2019 (далі по тексту - Акт), в якому відображені порушення законодавства у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, а саме:

виявлено приховування (заниження) сум заробітної плати (виплат, доходу) у квітні 2010 р. на суму 4559,00 грн., у червні 2010 р. на суму 238,25 грн., у липні 2010 р. на суму 341,51 грн.;

донараховано 668,29 грн. (у т.ч. за квітень 2010 року 1640,90 грн., за травень 2010 року 95,09 грн., за липень 2010 року 11,23 грн. та зайво нараховані внески за вересень 2010 року 1140,42 грн.

Як зазначено в Акті та Рішенні № 17/2 в період квітня-вересня 2010 позивач мав як не донарахування внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, так і мав зайво нараховані внески. Саме різниця між ними і зазначена в Акті як донарахована - 668,29 грн.

З метою стягнення боргу та з урахуванням суми страхових внесків, що були зайво нараховані Позивачем у вересні 2010 року у сумі 1140,42 грн., Головним управлінням була сформована вимога від 25.03.2019 № Ю-51 про сплату боргу у сумі 668,29 грн. Позивачем згідно платіжного доручення від 01.04.2019 року № 924 перерахована сума боргу у повному обсязі.

За результатами розгляду Акту перевірки та заперечень до нього ГУ ПФУ в Запорізькій області прийняті наступні рішення:

1. рішення про застосування фінансових санкцій за приховування (заниження) страхувальником сум заробітної плати (виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески № 16/2 від 24.04.2019 р., яке прийнято відповідно до п. 3 ч. 9 ст. 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне страхування" на суму 5138,76 грн. (далі - Рішення 16/2);

2. рішення про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків № 17/2 від 24.04.2019 р., яке прийнято відповідно до п. 4 ч. 9 ст. 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне страхування" на суму 9655,67 грн. (далі - Рішення 17/2).

Рішення № 16/2 та Рішення № 17/2 отримані Позивачем 26.04.2019.

Позивач вважає, що Рішення № 16/2 та Рішення № 17/2 прийняті з невірним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим вказані Рішення слід визнати протиправними та скасувати з тих підстав, що застосування штрафу в розмірі 5% за кожний повний або неповний місяць можливе лише за той місяць, за який донараховано ці суми. Тому штраф у розмірі 5 % стала сума, береться від суми донарахування в конкретному місяці. Нарахування штрафу за іншу кількість місяців, більшу ніж за ті, в яких здійснюється донарахування, є неправомірним.

Стосовно доводів позивача, що Головне управління протиправно прийняло рішення про застосування фінансових санкцій від 24.04.2019 № № 16/2, 17/2, оскільки норми Закону України від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) на підставі яких вони приймались втратили чинність з 1 січня 2011 року відповідно до Закону України від 08.07.2010 № 2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3, п. 1 ст. 14 Закону № 1058 суб`єктами системи пенсійного забезпечення є страхувальники. Страхувальниками є роботодавці підприємства, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання.

Відповідно п.6 ч. 2 ст. 17, ч. 6 ст. 20 Закону № 1058 страхувальник зобов`язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки і в повному обсязі страхові внески.

Фінансова відповідальність страхувальників, передбачена ч.9 ст. 106 Закону № 1058, яка діяла до 1 січня 2011 року. Так, відповідно до п.п.3 ,4 ч. 9 вказаної статті за приховування (заниження) страхувальником суми заробітної плати (виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески, накладається штраф у розмірі всієї суми прихованої (заниженої) заробітної плати (виплат, доходу), а в разі повторного протягом року такого порушення - штраф у триразовому розмірі суми прихованої (заниженої) заробітної плати (виплат, доходу).

За донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків органами Пенсійного фонду накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначених сум за кожний повний або неповний місяць, за який донараховано ці суми.

На підставі Закону України від 08.07.2010 № 2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 24764), який набрав чинність 01.01.2011 року, ч. 9 ст. 106 Закону № 1058 втратила чинність.

Водночас, абзацом п`ятим пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464 передбачено, що стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

Абзацом шостим цього ж пункту встановлено, що на період до повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Наведене правило щодо збереження порядку стягнення та контрольних функцій фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, передбачених законодавством, чинним до 1 січня 2011 року, поширюється лише на заборгованість зі сплати страхових внесків та сум штрафних санкцій, які нараховані та/або не сплачені до зазначеної дати. Питання ж відповідальності страховиків, не пов`язані із такою заборгованістю, знаходяться поза межами регулювання, зокрема, Закону № 1058 та абзаців п`ятого, шостого пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464.

Таким чином, оскільки заборгованість зі сплати страхових внесків виникла до 1 січня 2011 року, УПФУ має право здійснювати контрольні функції щодо правильності нарахування, своєчасності та сплати страхових внесків і застосовувати фінансові санкції згідно із законодавством, що діяло на момент виникнення такої заборгованості, або застосовувати штрафні санкції також і після цієї дати.

Аналогічна правова позиція викладена в рішеннях Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 817/1049/15, від 24.05.2018 у справі № 2а/0470/671/12

Судом встановлено, що порушення порядку нарахування страхових внесків допущені позивачем у період до 01.01.2011 року, тому суд вважає, що відповідачем правомірно застосовано до позивача фінансові санкції за нормами Закону № 1058, що діяли до 01.01.2011 року.

Щодо застосування п.4 ч.9 ст. 106 Закону № 1058, яким встановлено, що за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначених сум за кожний повний або неповний місяць, за який донараховано ці суми.

Позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначає, що сума штрафу не може перевищувати 5% донарахованих внесків, а саме за квітень, червень, липень, серпень 2010 року на загальну суму 90,46 грн., з яких: штраф за квітень 2010 (1640,90 грн. X 5% = 82,05 грн.);штраф за червень (95,90 грн. X 5% = 4,76 грн.);штраф за липень 2010 (11,23 грн. X 5% = 0,57 грн.);штраф за серпень 2010 (61,49 грн. X 5% = 3,08 грн.)

Суд не погоджується з таким твердженням позивача, з огляду на те, що відповідно до п.9.3.4 розділу 9 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 N21-1 (далі-Інструкція), для розрахунку штрафу за донарахування страхових внесків кількість місяців розраховується, починаючи з місяця, на який припадає термін подання звітності за період, за який донараховано (обчислено) суми внесків, та закінчуючи місяцем, на який припадає отримання таким страхувальником акта перевірки від органу Пенсійного фонду або в якому він подав звітність, де зазначено такі донараховані суми.

Тобто позивач обґрунтовуючи свою правову позицію взагалі ігнорує вище зазначену Інструкцію, яка регулює порядок розрахунку штрафу, який передбачений п.4 ч.9 ст.109 Закону №1058.

Таким чином, розмір фінансової санкції відповідачем визначений з урахуванням вище зазначеної Інструкції, а саме: кількість місяців обчислено починаючи з місяця, на якій припадав строк подання звітності за місяці, в яких донараховано суми по березень, тобто місяць в якому Позивачем отримано акт перевірки № 288/2. З даним розрахунком суд повністю погоджується.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250,255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Айс Запоріжжя» (69084, м. Запоріжжя, вул. Магістральна, б.100, ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158Б, ) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 27.06.2019.

Суддя О.В. Конишева