Справа № 500/615/19
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/5654/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року (ухвалене головуючим - суддею Мірінович У.А. о 12 год. 50 хв. у м. Тернополі, повний текст судового рішення складено 15 квітня 2019 року) у справі № 500/615/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кременецької міжрайонної медико - соціальної експертної комісії в особі голови комісії Козакової Алли Петрівни про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання дій відповідача неправомірними та зобов`язання відповідача видати позивачу висновок МСЕК про можливість настання інвалідності її сина - ОСОБА_2 , до досягнення ним 18 років (висновок про реально можливий час настання інвалідності) та іншої запитуваної позивачем інформації згідно заяви від 04.12.2018.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що у грудні 2018 року позивач звернулася із заявою до Кременецької міжрайонної медико - соціальної експертної комісії, в якій просила надати наступні документи: виписку з акта огляду МСЕК щодо її сина - ОСОБА_3 ; медичний висновок закладів охорони здоров`я щодо ОСОБА_3 ; відповідний висновок МСЕК про можливість настання інвалідності ОСОБА_3 до досягнення ним 18-ти річного віку (висновок про реально можливий час настання інвалідності). Однак, відповідач листом від 23.01.2019 відмовив позивачу у наданні зазначених документів. Позивач вважає таку відмову протиправною та такою, що порушує її права, оскільки запитувана інформація щодо її сина - ОСОБА_3 про його стан здоров`я до досягнення дитиною 18 років не відноситься до закритої чи конфіденційної інформації, а тому звернулася із даним позовом до суду.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.04.2019 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач у своїй заяві від 04.12.2018 просила надати документи, які стосуються стану здоров`я іншої фізичної особи - ОСОБА_3 , який станом є повнолітнім та позивач на час звернення не є законним опікуном, а запитувана інформація відповідно до статті 11 Закону України «Про інформацію» є конфіденційною. Водночас, як слідує із зазначеної заяви, що до такої позивач не надала документів які б свідчили про згоду фізичної особи ОСОБА_3 про надання такої інформації, а також згідно пояснень сторін у позивача відсутній будь - який засвідчений належним чином документ (довіреність, документи з органів опіки та піклування тощо), який би підтверджував право позивача на отримання документів які містять конфіденційну інформацію щодо іншої особи.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову суд єдиною підставою для відмови вважає і констатує, що запитувана інформація є конфіденційною відповідно до ст.11 Закону України «Про інформацію». З таким висновком суду категорично не погоджується, оскільки в цій нормі Закону прямо передбачено: «Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини». Вказує на те, що запитувана нею інформація стосується виключно захисту її соціальних прав, а саме прав на дострокову пенсію за віком після досягнення 50 років, відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Більше того вважає, що запитувана нею інформація відносно її сина стосувалась часового періоду до повноліття сина, тобто періоду, коли вона була законним опікуном, а тому ця інформація не може відноситись до конфіденційної.

Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу, який обгрунтований тим, що позивач просила надати інформацію про стан здоров`я її сина, однак останній на момент такого звернення вже був повнолітньою особою і будь-яких документів позивачем котрі б свідчили про згоду сина про надання такої інформації чи документів з органів опіки чи піклування тощо не надавались. У зв`язку з цим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що позивач звернулася із заявою від 04.12.2018 до Кременецької міжрайонної медико - соціальної експертної комісії, в якій просила надати наступні документи:

- виписку з акта огляду МСЕК щодо її сина - ОСОБА_3 ;

- медичний висновок закладів охорони здоров`я щодо ОСОБА_3 ;

- відповідний висновок МСЕК про можливість настання інвалідності ОСОБА_3 до досягнення ним 18-ти річного віку (висновок про реально можливий час настання інвалідності). До заяви позивач надала наступні документи: копію паспорта та РНОКПП ОСОБА_1 ; копію паспорта та РНОКПП ОСОБА_3 ; копію посвідчення серії НОМЕР_1 від 17.05.2005 (а.с. 9).

Суд встановив, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Горинка Кременецького району Тернопільської області та батьками його є: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про що свідчить свідоцтво про народження, та станом на час розгляду справи судом йому повних 32 роки (а.с. 11).

Згідно з витягу з журналу реєстрації звернень громадян Кременецької міжрайонної МСЕК від 08.04.2019 № 23 слідує те, що зазначена заява позивача надійшла до відповідача 21.01.2019, що не заперечується і представником відповідача у справі.

Листом від 23.01.2019 позивачу була надана відповідь на її заяву. Зокрема, у зазначеному листі відповідач повідомила позивача про те, що медичні висновки закладів охорони здоров`я щодо ОСОБА_3 є конфіденційною інформацією, яка розголошенню не підлягає. Водночас, зазначеним листом, відповідач повідомила позивача про те, що висновок МСЕК про можливість настання інвалідності ОСОБА_3 до досягнення ним 18-ти річного віку надається за запитом Пенсійного фонду України. Також у своєму листі відповідач повідомила позивача про те, що виписка з акта огляду МСЕК, згідно нормативних документів надсилається у Пенсійний фонд України для нарахування пенсії особі з інвалідності, а на руки видається довідка до акта огляду МСЕК (а.с. 10).

Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з`ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України «Про інформацію» від 02.10.1992 № 2657-XII (далі - Закон України № 2657-XII ), Законом України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VІ від 13.01.2011 року (далі - Закон України № 2939-VІ), який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про інформацію» право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Статтею 7 Закону України «Про інформацію» визначено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Згідно до ст. 11 Закону України «Про інформацію» інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження. Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України «Про інформацію» будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Згідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про інформацію» інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Відтак з огляду на зазначене вище до конфіденційної інформації про фізичну особу належить, зокрема, і інфомація про стан здоров`я фізичної особи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 285 Цивільного кодексу України повнолітня фізична особа має право на достовірну і повну інформацію про стан свого здоров`я, у тому числі на ознайомлення з відповідними медичними документами, що стосуються її здоров`я.

Батьки (усиновлювачі), опікун, піклувальник мають право на інформацію про стан здоров`я дитини або підопічного.

Такі положення щодо інформації про стан здоров`я особи також передбачено ч.1, 2 ст. 39 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я».

Тобто згідно норм Цивільного кодексу України та Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» вбачається, що право на інформацію про стан здоров`я іншої особи, а саме дитини або підопічного мають виключно батьки (усиновлювачі), опікун, піклувальник.

Разом з цим, як зазначив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивач у своїй заяві від 04.12.2018 просила надати документи, які стосуються стану здоров`я іншої фізичної особи - ОСОБА_3 , який станом на день звернення є повнолітнім і на час на час звернення позивач не являється законним опікуном чи піклувальником.

Відтак, оскільки запитувана інформація позивачем стосується повнолітньої особи, є конфіденційною і будь якого дозволу від ОСОБА_3 щодо надання дозволу на отримання інформації про стан його здоров`я надано не було колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 500/615/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 25 червня 2019 року