Справа № 802/503/17-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2019 року

Київ

справа №802/503/17-а

провадження №К/9901/29458/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білак М. В., Калашнікової О. В.

розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 802/503/17

за позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, третя особа - публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» про визнання протиправним та скасування рішення, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 7 квітня 2017 року (суддя Альчук М.П.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2017 року (судді Курко О.П., Совгира Д.І., Білоус О.В.),

І. Суть спору

1. У березні 2017 року публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» (далі - ПАТ «Вінницягаз», Товариство) звернулося до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (протокольною ухвалою від 07 квітня 2017 року суд замінив неналежного відповідача - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, на належного - Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі - УДВС), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» (далі - ПАТ «Укртрансгаз») про визнання протиправною та скасування постанови № 21189414 від 16 березня 2017 року про стягнення виконавчого збору.

2. На обґрунтування позову зазначив, що виконавче провадження за наказом господарського суду Вінницької області від 12 травня 2010 року № 5/34-09 відкрито ще у 2010 році. Вищий господарський суд України постановою від 11 червня 2014 року розстрочив виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 27 квітня 2010 року на п`ять років; визначив, що заборгованість сплачуватиметься рівними частинами протягом лютого 2014 року - грудня 2018 року щомісячно в сумі 74759,68 грн., та 74759,76 грн. до 31 січня 2019 року.

3. Позивач зазначив, що заборгованість сплачував добровільно і своєчасно, державний виконавець не вчиняв жодних примусових дій, тому підстав для стягнення виконавчого збору не було.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

4. 27 квітня 2010 року Господарський суд Вінницької області ухвалив рішення у справі № 5/34-09, яким стягнув з ВАТ «Вінницягаз» на користь ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» 4391449,70 грн. боргу, 1085099,06 грн. інфляційних витрат, 281915,47 грн. - 3% річних, 17816,02 грн. судового збору, 82,44 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

5. На виконання вказаного судового рішення видано наказ, який направлено до державної виконавчої служби на виконання і за яким 06 вересня 2010 року відкрито виконавче провадження ВП № 21189414.

6. Вищий господарський суд України постановою від 11 червня 2014 року розстрочив виконання рішення господарського суду Вінницької області від 27 квітня 2010 року у справі № 5/34-09 на п`ять років зі сплати боргу рівними частинами протягом лютого 2014 року - грудня 2018 року щомісячно у сумі 74759,68 грн. та 74759,76 грн. до 31 січня 2019 року.

7. Протягом 2014-2016 років щомісячно Товариство повідомляло виконавчу службу про проведення розрахунків з боржником та надавало відповідні копії платіжних документів.

8. 16 березня 2017 року державний виконавець виніс постанову про стягнення з Товариства (боржника у виконавчому провадженні) виконавчого збору у розмірі 337440,40 грн. Це рішення позивач оскаржив до суду.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

9. Вінницький окружний адміністративний суд постановою від 07 квітня 2017 року позов задовольнив.

10. Визнав протиправною та скасував постанову Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про стягнення виконавчого збору від 16 березня 2017 року у виконавчому провадженні ВП № 21189414.

11. Стягнув на користь ПАТ «Вінницягаз» () сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1600 грн. за рахунок бюджетних асигнувань

12. Вінницький апеляційний адміністративний суд ухвалою від 20 червня 2017 року залишив постанову суду першої інстанції без змін.

13. З посиланням на частину другу статті 27 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закону № 1404-VIII) суди попередніх інстанцій зазначили, що виконавчий збір справляється органами державної виконавчої служби саме за примусове виконання рішень. Зазначили, що в статті 10 Закону № 1404-VIII визначено перелік дій, які державний виконавець вчиняє при примусовому виконанні рішення про стягнення коштів. З огляду на зазначене суди наголосили, що жодних із перелічених в статті 10 Закону №1404-VIII заходів державний виконавець не вчиняв. Позивач добровільно і своєчасно (відповідно до визначеного судом графіку) сплачував заборгованість, що підтверджується копіями платіжних доручень.

14. Також суди зазначили, що з урахуванням положень пункту 6 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, виконавчий збір стягується у відповідному відсотку саме від стягнутої або повернутої суми і таке стягнення або повернення здійснюється у примусовому порядку. Понад те, як зауважили суди, виконавчий збір стягується із суми, щодо якої сплинув строк сплати у разі її розстрочки. У випадку з позивачем заборгованості зі сплати боргу не було.

15. На підставі наведених мотивів суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку, що підстав для винесення постанови про стягнення виконавчого збору не було.

IV. Касаційне оскарження

16. У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їхні рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

17. В обґрунтування касаційної скарги зазначив, що 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон № 1404-VIII, який передбачає стягнення виконавчого збору одночасно з відкриттям виконавчого провадження. З посиланням на частину п`яту статті 26, частину другу статті 27 та частину дев`яту статті 27 Закону № 1404-VIII відповідач зазначив, що станом на 05 жовтня 2016 року Товариство не погасило усієї заборгованості перед стягувачем і розмір цієї заборгованості становив 3374403,95 грн. З цієї суми (яка ще підлягає стягненню/сплаті на користь ПАТ «Укртрансгаз») відповідач і вирахував виконавчий збір в розмірі 10 %, про що ухвалив спірну постанову.

18. Відповідач зазначив, що висновки судів попередніх інстанцій ґрунтуються на хибному трактуванні положень законодавства. Зокрема суди не врахували, що відсутність у матеріалах виконавчого провадження постанови про стягнення виконавчого збору суперечить вимогам Закону № 1404-VIII щодо обов`язкового стягнення з боржника виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

19. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

20. Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

21. Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

22. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

23. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

24. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

25. За пунктами 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

26. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

VI. Позиція Верховного Суду

27. Судячи зі змісту встановлених обставин цієї справи, спірну постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виніс з метою приведення виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду від 12 травня 2010 року № 5/34-09 у відповідність з вимогами Закону № 1404-VIII (в частині стягнення судового збору при відкритті виконавчого провадження).

28. У справі встановлено, що на дату винесення спірної постанови від 16 березня 2017 року позивач сплачував ПАТ «Укртансгаз» заборгованість у порядку і строки, визначені постановою Вищого господарського суду України від 11 червня 2014 року (якою розстрочено виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 27 квітня 2010 року на п`ять років і визначено, що заборгованість сплачуватиметься рівними частинами протягом лютого 2014 року - грудня 2018 року щомісячно в сумі 74759,68 грн., та 74759,76 грн. до 31 січня 2019 року).

29. На дату набрання чинності Законом №1404-VIII (05 жовтня 2016 року) та на дату винесення спірної постанови позивач мав заборгованість перед стягувачем, однак погасити цю заборгованість Товариство зобов`язане на умовах та у строки, визначені постановою Вищого господарського суду України від 11 червня 2014 року. Тому в контексті обставин цієї справи треба зауважити, що сам факт існування в позивача певної суми заборгованості не вказує на те, що строк її сплати (в повному обсязі) вже настав, інакше нівелюється застосований касаційним судом процесуальний механізм реструктуризації цієї заборгованості.

30. Остаточний строк для погашення заборгованості перед ПАТ «Укртрансгаз», відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 11 червня 2014 року, мав завершитися в січні 2019 року. Як висновується з обставин цієї справи заборгованість Товариство сплачувало частинами і у визначені строки, тож підстав вважати, що він не виконував своїх зобов`язань чи виконував їх несвоєчасно немає.

31. На дату відкриття виконавчого провадження на підставі наказу господарського суду від 12 травня 2010 року № 5/34-09 Закон України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» не містив вимог щодо необхідності стягнення виконавчого збору одночасно з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. З набранням чинності Законом № 1404-VIII правила стягнення виконавчого збору змінилися, однак ці правила (зокрема в частині стягнення виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження) неможливо застосувати до правовідносин, які виникли в минулому.

32. Підхід яким керувався державний виконавець, коли виносив спірну постанову, на думку колегії суддів, є помилковим, адже Закон № 1404-VIII не містить положень, які б зобов`язували стягувати виконавчий збір за примусове виконання рішень, пред`явлених до виконання до набрання чинності Законом № 1404-VIII, за правилами, які діють після набрання чинності Законом № 1404-VIII і застосовуються при відкритті виконавчого провадження відповідно до цього Закону.

33. В аспекті обставин цієї справи треба зауважити, що виконавець не позбавлений права стягувати виконавчий збір, але таке рішення потрібно ухвалювати з урахування всіх істотних обставини, які мають значення, зокрема зважити на те, чи: існує у боржника заборгованість, строк сплати за якою настав, чи є підстави для вжиття заходів примусового характеру для того, щоб виконати рішення суду або чи є підстави для завершення виконавчого провадження.

34. У випадку з позивачем державний виконавець взяв до уваги тільки те, яку суму позивач ще заборгував на дату набрання чинності Законом № 1404-VIII (з урахуванням погашеної заборгованості) і з неї вирахував 10 % виконавчого збору за аналогією з тим, як це могло б бути при відкритті виконавчого провадження за наказом господарського суду від 12 травня 2010 року № 5/34-09 на вказану дату. Водночас поза увагою залишив те, що ця заборгованість сплачується частинами відповідно до згаданої постанови касаційного суду і строк остаточного розрахунку для Товариства ще не настав, а заборгованості за попередні періоди (до набрання чинності Законом № 1404-VIII і за якими сплинув строк сплати) у боржника не було.

35. З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що в контексті обставин цієї справи застосований державним виконавцем підхід при ухваленні рішення щодо стягнення виконавчого збору ґрунтується на помилковому тлумаченні і застосуванні положень Закону № 1404-VIII, тому висновки судів попередніх інстанцій про обґрунтованість позовних вимог є правильними.

36. Переглянувши оскаржені рішення судів попередніх інстанцій в межах своїх повноважень та доводів касаційної скарги колегія суддів вважає, що за встановлених обставин справи і правового регулювання спірних відносин вони відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржених судових рішень відсутні.

37. Доводи касаційної скарги щодо неправильної правової оцінки обставин цієї справи висновків судів та обставин справи не спростовують.

38. З урахуванням вимог статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

VII. Судові витрати

39. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області залишити без задоволення.

2. Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 7 квітня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2017 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді М. В. Білак

О. В. Калашнікова