Справа № 160/2867/19
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2019 року Справа № 160/2867/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Тулянцевої І.В.
розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку, -
29 березня 2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що на підставі рапорту про звільнення за власним бажанням Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області видано наказ №341 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції з 10.12.2018 року. Остаточний розрахунок з позивачем здійснено 26.12.2018 року шляхом перерахування на картковий рахунок заробітної плати за грудень 2018 року. Таким чином, відповідачем було прострочено виплату сум на 16 днів, чим було порушено вимоги чинного законодавства України, у зв`язку з чим, на думку позивача, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за попущення строку проведення остаточного розрахунку при звільненні за наступним розрахунком: 7333,32 грн. (заробітна плата з 09.11.2018 року по 30.11.2018 року) / 16 (робочі дні у зазначений період) х 16 (дні прострочення) = 7333,32 грн.
Ухвалою суду від 04.04.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.
На підставі ухвали суду від 11.04.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі №160/2867/19 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
26 квітня 2019 року від Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що на працівників поліції не поширюються положення Кодексу законів про працю України, оскільки їхня діяльність, в тому числі, взаємовідносини в сфері проведення розрахунків при звільненні, регулюється нормами спеціального законодавства. Так, питання виплати грошового забезпечення поліцейським, в тому числі, розрахунок суми такого забезпечення при звільненні, регулюються Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених Наказом МВС України № 260 від 06.04.2016 року. Розрахунок з позивачем у зв`язку із звільненням проведено в повному обсязі 26.12.2018 року, оскільки відповідно до вищевказаного Порядку, грошове забезпечення поліцейським виплачується в останній день місяця. З огляду на викладене, відповідач просив у задоволенні позову відмовити.
За правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (частина 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України).
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Відповідно до частини 8 та частини 9 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 з 09.11.2018 року переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, звільнивши з посади старшого інспектора з особливих доручень відділу моніторингу та аналітичного забезпечення управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, про що видано наказ Департаменту патрульної поліції від 31.10.2018 року №1052 о/с.
Згідно з витягом з наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області «По особовому складу» № 341 о/с від 10.12.2018 року, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 слідчого слідчого відділення Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції звільнено зі служби в поліції з 11 грудня 2018 року на підставі рапорту позивача від 03.12.2018 року.
Відповідно до довідки №2021 від 24.04.2019 року, грошове забезпечення слідчого слідчого відділення Шевченківського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області за період з 01.12.2018 року по 11.12.2018 року складало: посадовий оклад - 851,61 грн.; оклад за спецзвання - 567,74 грн.; надбавка за вислугу років 10% - 141,94 грн.; премія - 1799,07 грн.; індексація - 241,98 грн. Всього: 2655,33 грн. Сума до сплати: 2615,50 грн.
Розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 з розрахунку на повний місяць становить 9470,12 грн.
Середньоденне грошове забезпечення станом на день звільнення - 11.12.2018 року становить 305,49 грн.
Розрахунок з ОСОБА_1 при звільненні зі служби у розмірі 2615,50 грн. було проведено Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області 26.12.2018 року шляхом перерахування вказаної суми на картковий рахунок позивача, що не заперечується відповідачем та підтверджується довідкою ПАТ «КБ «Приватбанк».
Вважаючи, що грошове забезпечення виплачено відповідачем несвоєчасно, з порушенням строків, встановлених ст. 116 Кодексу законів про працю України, позивач звернувся до адміністративного суду із даним позовом.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII).
Згідно з частиною 1 статті 59 Закону №580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
У відповідності до частини 2 статті 56 Закону №580-VIII, службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського.
Статтею 48 Закону №580-VIII визначено, що призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.
Відповідно до статті 77 Закону №580-VIII, днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.
Частиною першою статті 94 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
Згідно з частиною другою статті 94 Закону № 580-VIII, порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 15 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року № 260, при прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно.
Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до статті 117 КЗпП, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Між тим, ні Закон України «Про Національну поліцію», ні Порядок № 260, не врегульовують порядку відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні працівника з органів внутрішніх справ.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.
Частиною першою статті 117 КЗпП визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
У постанові від 17 лютого 2015 року (справа № 21-8а15) Верховний Суд України, з-поміж іншого, зазначив, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Отже, передбачений частиною першою статті 117 КЗпП обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП. Умовами виплати працівникові такого відшкодування є факт невиплати належних йому сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Таким чином, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №805/79/16-а.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 був звільнений зі служби в Національній поліції з 11 грудня 2018 року згідно з наказом начальника ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області № 341 о/с від 10 грудня 2018 року, тоді як фактичний розрахунок проведено 26 грудня 2018 року.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 117 КЗпП, яка передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку при звільненні, підставою для якої є факт порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягнення грошового забезпечення за час весь час затримки розрахунку при звільненні.
З урахуванням наведеного, суд не приймає до уваги твердження відповідача стосовно того, що спірні відносини не регулюються загальними нормами трудового законодавства і на них розповсюджуються норми спеціального законодавства, оскільки спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці поліцейських, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум.
Щодо розміру коштів, що підлягають стягненню на користь позивача за час затримки розрахунків при звільненні, з 11.12.2018 року по 26.12.2018 року, суд зазначає наступне.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року № 108/95 - ВР за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати працівника, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок №100).
Згідно абз. 1, 3 ст. 2 Розділу II Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Статтею 8 Розділу IV Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Зважаючи, що позивач працював у структурі Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області менше двох календарних місяців (з 09.11.2018 року по 11.12.2018 року), суд вбачає підстави для застосування норм Порядку №100, виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Враховуючи, що остаточний розрахунок при звільненні позивача здійснено 26.12.2018 року, замість 11.12.2018 року, кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 11 робочих днів (15 календарних днів).
Згідно з Довідкою від 24.04.2019 року № 2021, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 305,49 грн.
За змістом ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому, суд вважає, що період затримки у виплаті грошового забезпечення при звільненні позивача зі служби в поліції повинен розраховуватись в робочих днях, а не в календарних, як зазначає позивач, що також узгоджується з позицією Верховного Суду, наведеній у постанові від 13 червня 2018 року у справі №805/79/16-а.
Отже, грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, яке підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, складає 3 360,39 грн. (305,49 грн. (середньоденна заробітна плата) х 11 робочих днів = 3 360,39 грн.).
Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», визначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
За таких обставин, сума грошового забезпечення за час затримки її виплати по день фактичного розрахунку підлягає стягненню з відповідача без врахування податків і зборів.
При цьому, суд критично ставиться до тверджень відповідача щодо відсутності в його діях порушень строків проведення остаточного розрахунку при звільненні позивача, оскільки, на його думку, у відповідності до п. 13 Порядку № 260, виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця в останній день місяця за поточний місяць, що і було виконано при виплаті належних сум 26.12.2018 року.
Так, за змістом пунктів 13, 14 Порядку № 260, виплата грошового забезпечення поліцейським та курсантам ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання здійснюється щомісяця в останній день місяця за поточний місяць. Виплата грошового забезпечення поліцейським поліції охорони здійснюється щомісяця до 07 числа за минулий місяць. У разі якщо день виплати грошового забезпечення поліцейським та курсантам ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, грошове забезпечення виплачується напередодні.
Між тим, системний аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку про те, що вказані норми не застосовуються до виплат грошового забезпечення, що підлягають працівнику поліції при звільненні зі служби, а стосуються виплат грошового забезпечення особам, що проходять службу.
Як було зазначено раніше, за відсутності норм, визначених спеціальним законодавством до спірних відносин повинні застосовуватись загальні норми трудового законодавства, встановлені ст. 116 КЗпП України, щодо проведення остаточного розрахунку зі звільненим зі служби поліцейським саме в день звільнення.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що в ході розгляду справи відповідачем не доведено правомірність своїх дій щодо виплати грошового забезпечення позивачу при звільненні не в день звільнення зі служби в поліції, що свідчить про протиправну бездіяльність, у зв`язку із чим, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору за подачу адміністративного позову до суду, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, яка полягає у несвоєчасному проведенні розрахунку при звільненні ОСОБА_1 зі служби в поліції.
Стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 грудня 2018 року по 25 грудня 2018 року в сумі 3 360,39 грн. (три тисячі триста шістдесят гривень 39 копійок) без врахування податків, зборів (обов`язкових платежів).
В іншій частині позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева