Справа № 814/1485/16
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2019-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 червня 2019 року

Київ

справа №814/1485/16

адміністративне провадження №К/9901/34095/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Радишевської О.Р.,

суддів - Кашпур О.В., Уханенка С.А.,

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу №814/1485/16

за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Центральної атестаційної комісії №8 Національної поліції України, третя особа - Департамент захисту економіки Національної поліції України про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Національної поліції України на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2016 року, прийняту в складі головуючого судді Князєва В.С., суддів Марича Є.В., Гордієнко Т.О., та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2017 року, постановлену в складі колегії суддів: головуючого судді Милосердного М.М., суддів Бітова А.І., Ступакової І.Г.,

УСТАНОВИВ:

І. Суть спору

1. У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Національної поліції України, Центральної атестаційної комісії №8 Національної поліції України, третя особа - Департамент захисту економіки Національної поліції України, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

1.1. визнати протиправними дії Національної поліції України щодо проведення атестування та складання рішення (висновку) Центральною атестаційною комісією №8 Національної поліції України відносно ОСОБА_1 ;

1.2. скасувати рішення (висновок) Центральної атестаційної комісії №8 Національної поліції України, оформлене протоколом від 10 березня 2016 року ОП№15.00004572.0023455, прийняте стосовно ОСОБА_1 , яким визначено, що він займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність;

1.3. визнати протиправним і скасувати наказ Національної поліції України від 23 червня 2016 року №422 о/с у частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 5 частини першої статті 77 (через службову невідповідність) Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII);

1.4. поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді старшого оперуповноваженого управління захисту економіки в Миколаївській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України;

1.5. зобов`язати Національну поліцію України виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу починаючи з дати звільнення до дати фактичного поновлення на посаді.

2. В обґрунтування позову позивач зазначає, що з серпня 1995 року по листопад 2015 року він проходив службу в органах внутрішніх справ. Наказом Національної поліції України від 11 листопада 2015 №176 о/с "По особовому складу Департаменту захисту економіки" позивача, як прибулого з Міністерства внутрішніх справ України, прийнято на службу в поліцію з присвоєнням спеціального звання підполковника поліції в порядку переатестування.

2.1. Однак наказом Національної поліції України від 26 червня 2016 №422 о/с позивача звільнено зі служби в поліції через службову невідповідність.

2.2. Позивач указує, що підстави, передбачені Законом № 580-VIII, для проведення відносно нього атестування відсутні, при цьому жодних доказів його невідповідності займаній посаді відповідачем не надано.

2.3. Уважаючи своє звільнення незаконним, а оскаржувані рішення такими, що винесені з порушенням процедури, встановленої законодавством, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

3. ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 1995 року.

4. Наказом Національної поліції України від 11 листопада 2015 року №176 о/с ОСОБА_1 прийнято на службу в поліції на посаду старшого оперуповноваженого Управління захисту економіки в Миколаївській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

5. Наказом Національної поліції України від 20 листопада 2015 року №210 о/с "Про проведення атестування поліцейських апарату Національної поліції України, Головних управлінь Національної поліції в Київської області та місті Києві" створено центральну атестаційну комісію і складено списки поліцейських, які підлягають атестуванню.

6. 23 листопада 2015 року відповідно до наказу Національної поліції України №102 "Про організацію заходів тестування особового складу Національної поліції України" безпосереднім керівником позивача складений атестаційний лист, за висновком якого ОСОБА_1 займаній посаді відповідає.

7. 23 лютого 2016 року позивач пройшов тести на знання законодавчої бази та загальні здібності, за які отримав 25 балів та 36 балів відповідно.

8. За результатами розгляду матеріалів і проведеної співбесіди Центральна атестаційна комісія №8 Національної поліції України прийняла рішення, що ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає і підлягає звільненню зі служби через службову невідповідність (протокол від 10 березня 2016 року ОП №15.00004572.0023455).

9.Скарга позивача на рішення Центральної атестаційної комісії №8 Національної поліції України від 10 березня 2016 року була відхилена Центральною апеляційною атестаційною комісією.

10. Наказом Національної поліції України від 23 червня 2016 року №422 о/с підполковника поліції ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі пункту 5 частини першої статті 77 Закону №580-VIII (через службову невідповідність).

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

11. Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2017 року, позовні вимоги задоволено частково:

11.1. скасовано рішення (висновок) Центральної атестаційної комісії №8 Національної поліції України, оформлене протоколом від 10 березня 2016 року ОП№15.00004572.0023455, прийняте стосовно ОСОБА_1 , яким визначено, що він займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність;

11.2. визнано протиправним і скасовано наказ Національної поліції України від 23 червня 2016 року №422 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції на підставі пункту 5 частини першої статті 77 Закону №580-VIII (через службову невідповідність);

11.3. поновлено ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді старшого оперуповноваженого управління захисту економіки в Миколаївській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України;

11.4. стягнуто з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 33401,94 грн;

11.5. стягнуто з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 23 червня 2016 року до дати винесення судового рішення у розмірі 33401,94 грн. без відрахування податків та зборів та без врахування стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць;

11.6. стягнуто з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 6876,87 грн. без відрахування податків і зборів;

11.7. постанову допущено до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 6876,87 грн;

11.8. у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

12. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що атестування позивача та його звільнення з поліції через службову невідповідність за пунктом 5 частини першої статті 77 Закону №580-VIII проведено без достатніх правових підстав.

13. Зазначена позиція була підтримана і Одеським апеляційним адміністративним судом, який переглянув постанову суду першої інстанції та залишив її без змін.

IV. Провадження у суді касаційної інстанції

14. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

14.1. 15 грудня 2017 року, у зв`язку із початком роботи Верховного Суду, припинено процесуальну діяльність Вищого адміністративного суду України.

14.2 05 березня 2018 року касаційну скаргу передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду.

14.3. За наслідками автоматизованого розподілу касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідача Желтобрюх І.Л., суддів Білоуса О.В., Стелець Т.Г.

14.4. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду - від 23 травня 2019 року №456/0/78-19, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача в цій справі, призначений повторний автоматизований розподіл указаної касаційної скарги.

14.5. За наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2019 року, касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській О.Р., суддям Кашпур О.В., Уханенку С.А.

15. У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

16. В обґрунтування касаційної скарги скаржник указує, що наказ від 23 червня 2016 року №422 о/с у частині звільнення позивача зі служби в поліції є правомірним, оскільки був прийнятий на підставі протокольного рішення атестаційної комісії, яким встановлено, що позивач не відповідає займаній посаді та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність. Проведення ж атестування позивача після призначення на службу до поліції є наслідком виконання приписів пункту 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень та частини четвертої статті 52, частини першої статті 57 Закону №580-VIII. Відповідач не вбачає порушень процедури проведення атестування, а складений протокол про невідповідність займаній посаді відповідає вимогам Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженій наказом МВС України від 17 листопада 2015 року №1465 (далі - Інструкція №1465).

17. Крім того, скаржник посилається на те, що при вирішенні питання про стягнення грошового забезпечення з Національної поліції України судами не враховано того, що позивач проходив службу та отримував грошове забезпечення в Департаменті захисту економіки Національної поліції України, який є окремою юридичною особою і самостійно відповідає за зобов`язаннями, що виникають між ним та іншими особами. Тому, на думку скаржника, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу підлягає стягненню безпосередньо з Департаменту, який не залучено до участі у справі у якості відповідача, а не з Національної поліції України.

18. Позивач скористався своїм правом і подав до суду заперечення на касаційну скаргу, в яких, посилаючись на встановлені судами обставини, зазначив про необґрунтованість та безпідставність касаційної скарги і просив залишити скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

19. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

20. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

21. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

23. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

24. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом №580-VIII.

25. Порядок призначення на посади поліцейських працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, визначений у пункті 9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII.

25.1. Так, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначених цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

26. Водночас пунктом 10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII встановлено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

27. Інститут атестування поліцейських передбачено Законом №580-VIII відповідно до частини першої статті 57. Атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар`єри.

28. За правилами частини другої статті 57 Закону №580-VIII атестування поліцейських проводиться: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

29. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про професійний розвиток працівників" атестуванню не підлягають, зокрема працівники, які відпрацювали на відповідній посаді менше одного року.

30. Відповідно до пунктів 10-13 розділу ІV Інструкції №1465 з метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості атестаційна комісія проводить тестування поліцейського, який проходить атестування.

31. За результатами проведеного тестування атестаційна комісія встановлює мінімальний бал, що становить 25 балів за тестом на знання законодавчої бази та 25 балів за тестом на загальні здібності та навички, який в обов`язковому порядку враховується атестаційною комісією при прийняті рішення, визначеного пунктом 15 цього Розділу.

VI. Позиція Верховного Суду

32. Вирішуючи питання про обґрунтованість касаційної скарги, Суд керується таким.

33. Ураховуючи приписи частини другої статті 57 Закону №580-VIII, атестування поліцейських проводиться за таких умов: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

34. Водночас наведений перелік підстав є вичерпним і розширенню не підлягає, а тому аналіз положень наведеної норми Закону №580-VIII дає підстави для висновку, що атестуванню підлягають лише ті поліцейські, які претендують на вищу посаду або щодо яких вирішується питання про переведення на нижчу посаду, або щодо яких вирішується питання щодо звільнення через службову невідповідність. Тому до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, який складається на підставі підпункту 2 пункту першого розділу ІV Інструкції №1465, слід включати лише тих поліцейських, відносно яких наявні підстави для проведення атестування, що передбачені частиною другою статті 57 Закону №580-VIII.

35. Отже, кожна із зазначених у частині другій статті 57 Закону №580-VIII підстав проведення атестування повинна бути пов`язана з певними передумовами, зокрема атестуванням, яке призначається для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, а також повинно бути зумовлене існуванням реальних підстав до звільнення, зокрема неналежне виконання службових обов`язків, порушення установленого чинним законодавством порядку і правил несення служби тощо.

36. Атестація працівника одразу ж після прийняття його на роботу (у тому числі на службу до поліції), безвідносно до вирішення питань кар`єри (призначення поліцейського на вищу посаду або переведення на нижчу посаду) або дисциплінарного провадження, не відповідає меті та завданню атестування і суперечить вимогам Закону №580-VIII.

37. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що атестацію позивача проведено в порядку атестування усіх поліцейських Національної поліції України, що, на думку відповідача, відповідає приписам частини першої статті 57 Закону №580-VIII. Однак наказ Національної поліції України "Про організацію заходів тестування особового складу Національної поліції України" від 23 листопада 2015 року №102 не містить посилань на підстави для проведення атестування, передбачені частиною другою статті 57 Закону №580-VIII.

38. Варто зауважити, що приписи частини першої статті 57 Закону №580-VIII не є самостійною підставою проведення атестування, оскільки цю норму необхідно застосовувати у системному взаємозв`язку з нормами частини другої статті 57 цього ж Закону, в якій наведений вичерпний перелік підстав для проведення атестування, за відсутності яких проведення атестації є протиправним.

39. Суд звертає увагу, що наказ Національної поліції України від 11 листопада 2015 року №176 о/с "По особовому складу", відповідно до якого ОСОБА_1 у порядку переатестування призначено на посаду старшого оперуповноваженого управління захисту економіки в Миколаївській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України з присвоєнням спеціального звання підполковника поліції, не містить жодних застережень про тимчасовість призначення позивача на посаду, а тому питання про відповідність ОСОБА_1 вимогам до поліцейських було вирішено вже у листопаді 2015 року, в момент видання наказу про прийняття його на службу.

40. Водночас слід зазначити, що положення статті 12 Закону України "Про професійний розвиток працівників", частиною першою якої вказано, що атестуванню не підлягають, зокрема працівники, які відпрацювали на відповідній посаді менше одного року, є загальними (базовими) щодо регулювання відносин із атестування працівників, які, в свою чергу, не суперечать положенням Закону № 580-VIII, а тому поширюються на відносини з атестування поліцейських.

41. За таких обставин справи і правового врегулювання Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо протиправності оскаржуваного рішення (висновку) Центральної атестаційної комісії №8 Національної поліції України Національної поліції України, оформленого протоколом від 10 березня 2016 року ОП№15.00004572.0023455 та наказу Національної поліції України від 23 червня 2016 року №422 о/с.

42. Суд також погоджується з доводами скаржника про те, що суд першої інстанції не врахував, що позивач звернувся з вимогами про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу до неналежного відповідача та не допустив його заміну, з огляду на таке.

43. Статтею 13 Закону №580-VІІІ визначено, що систему поліції складають центральний орган управління поліціє та територіальні органи поліції.

44. Наказом Міністерства внутрішніх справ України №260 від 06 квітня 2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за №669/28799, затверджено "Порядок і умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання" (далі - Порядок №260).

45. Відповідно до пункту 7 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.

46. Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив службу в поліції в Департаменті захисту економіки Національної поліції України.

47. Відповідно до пункту 1 розділу І Положення про Департамент захисту економіки Національної поліції (далі - Положення №81), затвердженого наказом Національної поліції України від 07 листопад 2015 року №81, Департамент захисту економіки Національної поліції України є міжрегіональним територіальним органом у складі кримінальної поліції Національної поліції України.

48. Відповідно до пункту 7 розділу V Положення №81 Департамент є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України та банківських установах.

49. Отже, в частині позовних вимог щодо стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, у зв`язку із незаконним звільненням позивача належним відповідачем, є саме Департамент захисту економіки Національної поліції України.

50. 26 серпня 2016 року Національної поліції України звернулася до суду з клопотанням про залучення до участі у справі, в якості другого відповідача, Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

51. Однак ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2016 року було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення Департаменту захисту економіки Національної поліції як другого відповідача, що призвело до неправильного вирішення спору в цій частині.

52. Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості усунути наведене порушення. Водночас таке порушення може бути усунуте судом першої інстанції шляхом залучення Департаменту захисту економіки Національної поліції як другого відповідача та ухваленням нової постанови щодо цієї частини позовних вимог.

53. Також Суд уважає за необхідне звернути увагу на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили момент припинення служби в поліції ОСОБА_1 . Як убачається з оскаржуваного наказу Національної поліції України від 23 червня 2016 року №422, позивача звільнено зі служби в поліції з 30 червня 2016 року. Проте під час розрахунку періоду вимушеного прогулу суди попередніх інстанцій вважали датою звільнення позивача - 23 червня 2016 року.

54. Указана обставина має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки слугує підставою для підрахунку загальної кількості днів вимушеного прогулу та відповідного розрахунку його розміру.

55. Відповідно до частини першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

56. Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

57. Ураховуючи викладене Суд уважає, що судами першої та апеляційної інстанцій не з`ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення, що є порушенням статей 9, 242, 308 КАС України.

58. При встановленні наведених фактів судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права, що призвело до прийняття необґрунтованого судового рішення і такі порушення не можуть бути перевірені та усунуті судом касаційної інстанції.

59. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

60. Зважаючи на приписи статті 349 КАС України, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення - скасуванню із направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

VII. Судові витрати

61. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

62.Керуючись статтями 3, 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

63. Касаційну скаргу Національної поліції України задовольнити частково.

64. Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2017 року у справі № 814/1485/16 скасувати в частині стягнення з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

65. Справу в цій частині направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

66. В іншій частині постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2017 року залишити без змін.

67. Судові витрати розподілу не підлягають.

68. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: О.Р. Радишевська

Судді: О.В. Кашпур

С.А. Уханенко