Справа № 560/297/19
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/297/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Блонський В.К.

Суддя-доповідач - Кузьменко Л.В.

25 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Іваненко Т.В. Шидловського В.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Сербин І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Держпраці у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року (рішення ухвалено суддею Блонським В.К. у м.Хмельницький, повний текст судового рішення складено 18 березня 2019 року) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2019 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління Держпраці у Хмельницькій області, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову від 27.12.2018 № 22/681 про накладення штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.12.2018 року начальник Управління Держпраці у Хмельницькій області Глушаков О.О. виніс постанову №22/681 про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 223 380 грн., підставою для прийняття якої слугував акт інспекційного відвідування від 05.12.2018 року № 22-14/3944-ІВ.

Вважає, що оскаржувана постанова від 27.12.2018 №22/681 про накладення штрафу є протиправною, оскільки прийнята з порушенням норм чинного законодавства.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року позов задоволено.

Суд визнав протиправною та скасував постанову Управління Держпраці у Хмельницькій області Державної служби України з питань праці №22/681 від 27.12.2018 року про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, якою на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено штраф за порушення законодавства про працю в сумі 223 380 грн.

Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2233,80 грн., (дві тисячі двісті тридцять три гривні вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Хмельницькій області Державної служби України з питань праці.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Управління Держпраці у Хмельницькій області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необ`єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судами встановлено, що на підставі наказу від 05.12.2019 за №259 та направлення від 05.12.2019 за №1150/18, Управлінням Держпраці у Хмельницькій області за адресою: АДРЕСА_1 область, смт АДРЕСА_2 .Бондарчука, 40 в магазині "Добробут" проведено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на предмет додержання законодавства про працю, за результатами чого складено акт інспекційного відвідування за №22-14/3944-ІВ від 05.12.2018, яким зафіксовано порушення суб`єктом господарювання вимог трудового законодавства.

Під час інспекційного відвідування, проведеного 05.12.2019 у ФОП ОСОБА_1 посадовою особою Управління Держпраці у Хмельницькій області у працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відібрані письмові пояснення, де останні зазначили, що проходили стажування у позивача без укладення трудового договору.

На підставі акту перевірки відповідачем винесено припис від 11.12.2018 року за №22-14/3944-ІВ-939 з вимогою усунути порушення статті 24 Кодексу законів про працю України, Постанови КМУ від 17.06.2015 №413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу", які зафіксовані у вказаному акті перевірки.

27.12.2018 начальником Управління Держпраці у Хмельницькій області ОСОБА_4 за наслідками розгляду справи про накладення штрафу на підставі вказаного акту перевірки, постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за №22/681, за порушення позивачем вимог частини 1, 3 статті 24 КЗпП України, Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413, відповідальність за які передбачено абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України, накладено на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 223 380,00 грн.

Не погодившись із вказаною постановою, позивач оскаржив її до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що в діях позивача відсутній факт порушення, передбаченого статтями 21, 24 Кодексу законів про працю України та Постанови КМУ від 17.06.2015 №413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу", а тому постанова від 27.12.2018 №22/681 про накладення на позивача штрафу у розмірі 223 380,00 грн. є протиправною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

В силу приписів частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту 7 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року №386/2011 (далі - Положення №386/2011) Управління Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Пунктом 1 Положення №386/2011 визначено, що Державна інспекція України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра України - Міністра соціальної політики України.

Згідно пункту 3 вказаного Положення, основними завданнями Держпраці України є, зокрема: реалізація державної політики з питань державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про працю; реалізація державної політики з питань контролю за додержанням законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За приписами підпункту 3 пункту 4 Положення №386/2011 Управління Держпраці України відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд та контроль за додержанням вимог законодавства про зайнятість населення з питань дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню.

Відповідно до пункту 3 Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 2 липня 2012 року №390 (далі - Порядок №390), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 липня 2012 року №1291/21603, інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Повноваження, права та обов`язки державних інспекторів Держпраці та територіальних державних управлінь визначені, крім загальних законів, конвенціями Міжнародної організації праці (далі - МОП), ратифікованих законами України "Про ратифікацію Конвенції міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі" від 8 вересня 2004 року №1985-IV та "Про ратифікацію Конвенції міжнародної організації праці №129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві" від 8 вересня 2004 року №1986-IV.

Названі конвенції мають пріоритетне значення, в контексті статті 15 Закону України "Про міжнародні договори України", якою визначено, що чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права. Згідно частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства. Статтею 8-1 КЗпП України визначено, якщо міжнародним договором або міжнародною угодою, в яких бере участь Україна, встановлено інші правила, ніж ті, що їх містить законодавство України про працю, то застосовуються правила міжнародного договору або міжнародної угоди.

Згідно статті 16 Конвенції №81 інспекція на підприємствах проводиться так часто і так ретельно, як це потрібно для забезпечення ефективного застосування відповідних законодавчих положень.

Відповідно до статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини першої статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За приписами статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Приписами пунктів 6, 7 Порядку №390 обумовлено, що перевірка складається з таких етапів: 6.1. Робота з документами, наданими суб`єктами господарювання на вимогу Інспектора; 6.2. Оформлення документів за результатами перевірки; 6.3. Ознайомлення суб`єктів господарювання з документами, оформленими за результатами перевірки; 6.4. Проведення за результатами перевірки роз`яснювальної роботи з питань застосування норм законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування (за згодою посадових осіб).

За результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

На виконання приписів частини четвертої статті 265 Кодексу законів про працю України та частини дев`ятої статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" Кабінет Міністрів України постановою №509 від 17 липня 2013 року затвердив Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок №509).

Відповідно до пункту 1 Порядку №509 цей Порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення".

Пунктом 2 Порядку №509 передбачено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади; акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Пунктами 3, 4 Порядку №509 передбачено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акту приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу. Справа розглядається у п`ятнадцяти денний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Відповідно до пунктів 5, 6 Порядку №509 у разі надходження від суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів. Про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Пунктом 7 вказаного Порядку передбачено, що справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 509 розгляд справи розпочинається з представлення уповноваженої посадової особи, яка її розглядає. Зазначена особа роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Під час розгляду справи заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішується питання щодо задоволення клопотання. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу. Відповідно до пункту 10 Порядку № 509 постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку.

Судами встановлено, що оскаржуваною постановою №22/681 від 27.12.2018 року відповідачем встановлено порушення позивачем вимог ч.1, 3 ст.24 КЗпП України, постанови КМУ №413 від 17.06.2015 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу", яке полягало у тому, що між ФОП ОСОБА_1 та працівниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мали місце трудові відносини, які юридично не приведені у відповідність до вимог чинного законодавства. Тобто працівники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були допущені до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення територіального органу ДФС про прийняття працівників на роботу, що передбачено Постановою №413.

Апелянт посилається на те, що з наданих письмових пояснень працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вбачається, що вони з 03.12.2018 року проходять стажування у ФОП ОСОБА_1 без укладання з позивачем трудового договору.

Разом з тим, судами встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 працюють у ФОП ОСОБА_1 на посаді продавців з 10.12.2018 згідно наказів "Про прийняття на роботу" від 07.12.2018 №5 та №6, повідомлення в ДФС про прийняття останніх на роботу були відправлені 07.12.2018 до моменту допуску працівників до роботи, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: копією наказів "Про прийняття на роботу" №5 та №6 від 07.12.2018, копією повідомлення про прийняття працівника на роботу, зареєстрованим податковим органом за вхідним №6587 від 07.12.2018 року.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було надано письмові пояснення, що вони перебували у трудових відносинах з позивачем, оскільки даний факт не підтверджено жодними належними доказами.

В свою чергу, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , будучи допитаними в суді першої інстанції в якості свідків, спростували дані пояснення та пояснили, що працюють у ФОП ОСОБА_1 на посаді продавців у магазині "Добробут" з 10.12.2018 року. До цієї дати, вони звертались до позивача з питань працевлаштування, зокрема, 05.12.2018 року, з метою отримання інформації про можливість подальшого працевлаштування та ознайомлення з умовами праці вони приходили до магазину, в тому числі і 05.12.2018 року. Під час їхнього спілкування з ОСОБА_1 покупців у магазині не було, за прилавком знаходився чоловік позивача. Жодних дій, які б могли свідчити про виконання ними будь-якої роботи як продавця ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у період з 03.12.2018 року по 05.12.2018 року не вчиняли. Дані обставини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомили працівникам Управління Держпраці у Хмельницькій області під час здійснення ними інспекції, після чого саме посадові особи відповідача запропонували їм надати пояснення та зазначити при цьому, що вони проходять стажування.

Крім того, допитана в суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_5 , яка перебуває у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_6 (чоловік позивача) та працює в магазині "Добробут" на посаді продавця з 09.10.2018 року, підтвердила факт прийняття ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на роботу у відділ напоїв на посаду продавця лише з 10.12.2018 року та пояснила, що до цієї дати вказані особи приходили до магазину виключно з метою ознайомлення з умовами праці, а реалізацію напоїв здійснювала ОСОБА_1 особисто.

Також, допитана в якості свідка в суді першої інстанції ОСОБА_7 , яка є постійним покупцем магазину "Добробут" пояснила, що під час відвідування нею вказаного магазину 03 та 04 грудня 2018 року продаж здійснювала продавець ОСОБА_5 , а 05.12.2018 року продаж здійснював сам ОСОБА_6 .

Таким чином, відповідачем а ні суду першої інстанції, а ні суду апеляційної інстанції не надано, а судами, з матеріалів справи не встановлено жодних доказів допуску позивачем працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до роботи без укладення трудових договорів, зокрема 05.12.2018.

З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що постанова від 27.12.2018 №22/681 про накладення на позивача штрафу у розмірі 223 380,00 грн. є протиправною, оскільки відповідачем не доведено порушення позивачем вимог статтей 21, 24 Кодексу законів про працю України та Постанови КМУ від 17.06.2015 №413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу".

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Держпраці у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова суду складена в повному обсязі 25 червня 2019 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Іваненко Т.В. Шидловський В.Б.