Справа № 855/226/19
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 855/226/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.

за участю секретаря Такаджі Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центральної виборчої комісії про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

29 червня 2019 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивач) звернувся до Шостого апеляційного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центральної виборчої комісії (далі ЦВК або відповідач), у якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати Постанову Центральної виборчої комісії від 25 червня 2019 року № 1317 «Про відмову в реєстрації кандидатів у народні депутати України ОСОБА_4, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , висунутих у порядку самовисування на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року» в частині відмови в реєстрації кандидата у народні депутати України ОСОБА_1 , висунутого у порядку самовисування в одномандатному виборчому округу позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року;

- зобов`язати Центральну виборчу комісію повторно розглянути подані документи щодо реєстрації ОСОБА_1 кандидатом у народні депутати України, який балотується в одномандатному виборчому окрузі № 213 шляхом самовисування на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року та прийняти рішення відповідно до вимог Закону України «Про вибори народних депутатів України».

Позовні вимоги мотивовано протиправністю постанови Центральної виборчої комісії від 25 червня 2019 року № 1317 «Про відмову в реєстрації кандидатів у народні депутати України ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , висунутих у порядку самовисування на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року». На думку позивача, подана до Центральної виборчої комісії заява містила абсолютно всі відомості, які є обов`язковими відповідно до вимог частини другої статті 55 Закону України «Про вибори народних депутатів України».

Ухвалою від 29 червня 2019 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відповідач, 30 червня 2019 року надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі з підстав необґрунтованості позову. Зазначив, що постанова Центральної виборчої комісії від 25 червня 2019 року № 1317 прийнята у межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством.

Позивач у судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі, просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому та пояснив, що зазначені в Постанові помилки могли бути усунуті позивачем у випадку повідомлення його про їх наявність ЦВК. Натомість ЦВК не було надано терміну на усунення недоліків. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, так як він подасть заяву про усунення недоліків.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суду не сповістив.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, перевіривши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, оцінивши письмові докази, що мають юридичне значення для вирішення даного спору, колегія суддів доходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 20 червня 2019 року ОСОБА_1 подано до Центральної виборчої комісії заяву про реєстрацію його кандидатом у народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року.

25 червня 2019 року Центральною виборчою комісією прийнято постанову № 1317 «Про відмову в реєстрації кандидатів у народні депутати України ОСОБА_4, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , висунутих у порядку самовисування на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року» на підставі пункту 1 частини другої статті 55 Закону України «Про вибори народних депутатів України».

Вказана вище постанова обґрунтована тим, що ОСОБА_1 усупереч вимогам пункту 1 частини другої статті 55 Закону України «Про вибори народних депутатів України» в заяві про самовисування не зазначено номера одномандатного виборчого округу, в якому він виявив намір балотуватися шляхом.

З огляду на викладене ЦВК дійшла висновку, що ОСОБА_1 не подано до Комісії заяви про самовисування кандидатами в народні депутати України відповідно до пункту 1 частини другої статті 55 Закону.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду в порядку адміністративного судочинства.

Надавши правову оцінку встановленим у справі обставинам та доказам, керуючись статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України щодо принципу верховенства права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до статті 77 Конституції України порядок проведення виборів народних депутатів України встановлюється законом.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про вибори народних депутатів України» від 17 листопада 2011 року №4061-VI (далі - Закон №4061-VI) передбачено, що депутатом може бути обраний громадянин України, який на день виборів досяг двадцяти одного року, має право голосу і проживає в Україні протягом останніх п`яти років.

Згідно з частиною другою статті 55 Закону №4061-VI Центральна виборча комісія реєструє кандидата у депутати, який балотується в одномандатному окрузі в порядку самовисування, за умови пред`явлення документів, передбачених пунктами 1 або 2 частини третьої статті 2 цього Закону, та отримання нею таких документів, зокрема заяви про самовисування, датованої днем подання документів для реєстрації його кандидатом у депутати до Центральної виборчої комісії, із зобов`язанням у разі обрання депутатом припинити діяльність чи скласти представницький мандат, які відповідно до Конституції України та законів України несумісні з мандатом народного депутата України, та згоду на оприлюднення біографічних відомостей у зв`язку з участю у виборах, а також із зобов`язанням у разі обрання депутатом протягом місяця після офіційного оприлюднення результатів виборів передати в управління іншій особі належні йому підприємства та корпоративні права у порядку, встановленому законом (або зазначенням, що таких немає).

Відповідно до частини першої статті 60 Закону №4061-VI Центральна виборча комісія відмовляє в реєстрації кандидата (кандидатів) у депутати в разі:

1) порушення вимог частин четвертої, п`ятої статті 52 цього Закону;

2) відсутності документів, зазначених у частині першій статті 54 чи частинах першій або другій статті 55 цього Закону;

3) припинення громадянства України кандидата у депутати;

4) вибуття особи, висунутої кандидатом у депутати, за межі України для проживання чи з метою отримання політичного притулку;

5) визнання особи, висунутої кандидатом у депутати, недієздатною;

6) набрання щодо особи, висунутої кандидатом у депутати, законної сили обвинувальним вироком суду за вчинення умисного злочину;

7) виявлення обставин, які позбавляють особу, висунуту кандидатом у депутати, права бути обраною депутатом відповідно до статті 9 цього Закону;

8) висування кандидата (кандидатів) у депутати від партії, яка здійснює пропаганду комуністичного та/або націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів, їхньої символіки та щодо якої в установленому Кабінетом Міністрів України порядку прийнято рішення про невідповідність її діяльності, найменування та/або символіки вимогам Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки».

Частиною третьою статті 60 Закону №4061-VI передбачено, що помилки і неточності, виявлені в поданих кандидатами на реєстрацію документах, підлягають виправленню і не є підставою для відмови в реєстрації кандидата в депутати.

Право бути обраним до органів державної влади та органів місцевого самоврядування (пасивне виборче право) гарантоване статтею 38 Конституції України.

Відповідно до параграфа 24 Документа Копенгагенської наради Конференції щодо людського виміру ОБСЄ від 29 червня 1990 року наведене право особи може бути обмеженим, якщо це передбачено законом і таке обмеження є розумним і співрозмірним цілям й завданням закону.

Проте, у відповідності з пунктом 7.5 названого Документа Копенгагенської наради ОБСЄ, процедури реєстрації кандидатів не повинні бути дискримінаційними. Отож підстави для відмови в реєстрації мають бути засновані на об`єктивних критеріях і чітко визначені в законі.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Краснов та Скуратов проти Російської Федерації» (заяви №17864/04 і №21396/04) від 19.07.2007, яка стосувалася дискваліфікації кандидатів у депутати до нижньої палати парламенту РФ унаслідок відсутності у поданих ними документах суттєвих біографічних даних, сформував правову позицію, відповідно до якої встановлена у національному праві вимога до кандидата у члени державного законодавчого органу надати достовірну інформацію про свою зайнятість відповідає вимогам міжнародного права, адже слугує для того, щоб надати виборцям можливість зробити обґрунтований вибір з урахуванням професійного минулого кандидата на виборну посаду. Запровадження такої вимоги не є свавільним чи необґрунтованим.

Як встановлено судом і визнано позивачем, заява ОСОБА_1 подана у складі комплекту документів для реєстрації кандидатом у народні депутати України, не містила зазначення номера одномандатного виборчого округу, в якому він виявив намір балотуватися шляхом самовисування.

У позові позивач наголошує, що не вказав цієї інформації у заяві про само висування помилково, натомість, він вважав що повністю зазначив усі відомості визначені у пункті 1 частині другій статті 55 Закону №4061-VI.

Оцінюючи вказаний недолік, з точки зору його істотності для цілей реєстрації кандидатом у народні депутати України в контексті доводів позивача, колегія суддів керується такими міркуваннями.

Суд зазначає, що у спірних правовідносинах ЦВК не було встановлено обставин, які б свідчили, що позивач не зазначенням номера одномандатного виборчого округу, в якому він виявив намір балотуватися шляхом самовисування вказав недостовірні відомості або ж приховав відомості, що мали значення для здійснення усвідомленого вибору

За таких обставин колегія суддів не може погодитися з тим, що, відмовляючи позивачеві у реєстрації кандидатом у народні депутати лише на тій підставі, що заява про самовисування не містить зазначення номера одномандатного виборчого округу, в якому він виявив намір балотуватися шляхом самовисування, ЦВК дійсно переслідувала мету - забезпечити реалізацію права на усвідомлений вибір.

Оцінюючи недоліки і неточності в заяві позивача, з точки зору наявності чи відсутності визначених у Законі №4061-VI підстав для відмови в реєстрації кандидатом у народні депутати, колегія суддів зазначає таке.

Зміст частини третьої статті 60 Закону №4061-VI у взаємозв`язку з частиною першою вказаної статті дає підстави стверджувати, що законом установлено імперативну заборону відмовляти в реєстрації кандидатом в народні депутати України через помилки чи неточності, виявлені в поданому комплекті документів.

З аналізу частини третьої статті 60 Закону №4061-V у поєднанні зі змістом завдань і функцій ЦВК, випливає, що ЦВК як орган державної влади, що забезпечує реалізацію і захист виборчих прав громадян України, виявивши помилку в документі, що перешкоджає реєстрації кандидатом у народні депутати, зобов`язана повідомити заявника про суть недоліків і надати час, необхідний для їх усунення.

У спірних правовідносинах ЦВК, виявивши недолік, що полягав у не зазначенні у заяві про самовисування номера одномандатного виборчого округу, в якому він виявив намір балотуватися шляхом самовисування, чим на думку ЦВК порушено вимоги визначені у пункті 1 частини 2 статті 55 Закону №4061-VI, надані їй повноваження не реалізувала, натомість прийняла постанову, якою фактично усунула позивача від участі у виборах.

У звітах Місії зі спостереження за виборами ОБСЄ/БДІПЛ на виборах до Верховної Ради України 28 жовтня 2012 року; на позачергових виборах народних депутатів України 26 жовтня 2014 року Бюро демократичних інститутів та прав людини ОБСЄ вказало на системну проблему під час проведення указаних виборів, яка полягала в тому, що, незважаючи на свої повноваження забезпечувати виборчі права громадян, ЦВК уважала будь-яке подання, що не містило всі дані, передбачені законом, таким, що не подавалося, та відмовляла у реєстрації кандидатів з підстав відсутності відповідних документів.

Подібна практика не була сумісною з пунктом 24 Копенгагенського документа ОБСЄ, відповідно до якого обмеження прав і свобод у демократичному суспільстві повинно бути пов`язане з однією з цілей відповідного закону та бути суворо співрозмірним меті цього закону.

Колегія суддів зазначає, що з моменту публікації указаних звітів, ЦВК так і не запровадила єдиний і передбачуваний підхід до оцінки документів кандидатів у депутати та правових наслідків у разі виявлення недоліків і продовжує здійснювати практику, несумісну з її завданнями.

Доводи ЦВК, що відсутність відомостей в заяві позивача про самовисування зазначення номера одномандатного виборчого округу, в якому він виявив намір балотуватися шляхом само висування виключав можливість їх усунення шляхом внесення до неї виправлень, є безпідставними.

Очевидно, що шляхи усунення неточностей і помилок мають узгоджуватися з їхнім змістом і забезпечувати приведення документа у відповідність до вимог, установлених Законом №4061-VI.

З урахуванням того, що Закон №4061-VI не містить застережень щодо шляхів подолання недоліків у поданих документах, помилки і неточності, які не можуть бути усунуті шляхом унесення виправлень до цього документа, повинні усуватись шляхом повторного складання документа (заяви, автобіографії) з урахуванням зауважень ЦВК.

Суд уважає такими, що засновані на довільному тлумаченні Закону №4061-VI висновки ЦВК щодо документа, який не містить певних реквізитів чи відомостей, і уважається неподаним.

Під неподаннями документів для цілей застосування пункту 2 частини другої статті 60 Закону №4061-VI, якою визначені підстави для відмови в реєстрації кандидата в депутати, слід розуміти виключно фізичну відсутність будь-якого з документів, передбаченого у частині другій статті 55 цього ж Закону.

Водночас матеріали справи містять довідку із зазначенням переліку прийнятих документів, яка складена ЦВК 20 червня 2019 року та містить відомості про подачу позивачем заяви про реєстрацію його кандидатом у народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі № 213.

Таким чином, підставою для відмови в реєстрації позивача кандидатом у депутати міг бути саме факт неподання заяви про реєстрацію його кандидатом у народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі, а не її оформлення з недоліками, об`єктивних перешкод для усунення яких у спірних правовідносинах не існувало.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.06.2019 у справі № 855/157/19, № 855/185/19, № 855/176/19 які в контексті ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковою для врахування колегією суддів при розгляді даної справи.

Беручи до уваги, що за наслідками обробки комплекту документів позивача, поданих для реєстрації народним депутатом України, ЦВК не було виявлено їх відсутності, а інших перешкод для реєстрації ОСОБА_1 кандидатом у народні депутати України не встановила, Суд дійшов висновку про незаконність постанови від 25 червня 2019 року №1317 у частині, яка стосується ОСОБА_1 .

Обставини цієї справи дають підстави констатувати, що застосований ЦВК підхід до оцінки відомостей, зазначених в заяві, був суто формальним.

Оцінюючи в сукупності обставини цієї справи та наявні в ній докази, а також ураховуючи наведені правові положення законодавчих актів України, колегія суддів приходить до висновку, що постанова ЦВК від 25 червня 2019 року № 1317 «Про відмову в реєстрації кандидатів у народні депутати України ОСОБА_4, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , висунутих у порядку самовисування на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року» в частині відмови в реєстрації кандидата у народні депутати України ОСОБА_1 не відповідає критеріям законності та обґрунтованості, визначених частиною 2 статті 2 КАС України, а дії ЦВК - вимогам частини 2 статті 19 Конституції України.

Згідно з положеннями Закону України «Про Центральну виборчу Комісію», прийняття рішень про реєстрацію кандидата у народні депутати відноситься до виключної компетенції Центральної виборчої комісії як колегіального органу.

Отже, оскільки адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу, яким у даному випадку є ЦВК, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позову та вважає необхідним з метою поновлення порушеного права позивача зобов`язати Центральну виборчу комісію повторно розглянути документи щодо реєстрації ОСОБА_1 , як кандидата в народні депутати України, висунутого в порядку самовисування в одномандатному виборчому окрузі на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року, та прийняти рішення відповідно до вимог Закону України «Про вибори народних депутатів України», враховуючи висновки викладені у рішенні суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 855/150/19, яка в контексті ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковою для врахування колегією суддів при розгляді даної справи.

Колегія суддів наголошує на тому, що ЦВК під час повторного розгляду документів щодо реєстрації ОСОБА_1 має врахувати ту обставину, що складена довідка ЦВК 20 червня 2019 року містить відомості про подачу позивачем заяви про реєстрацію його кандидатом у народні депутати України саме в одномандатний виборчий округ № 213, що не заперечує сам позивач.

Решта посилань та тверджень сторін судовою колегією не приймається до уваги через невідповідність таких заперечень та обґрунтувань до предмету позову або доказову непідтвердженість матеріалами справи.

За частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З аналізу встановлених у цій справі фактичних обставин вбачається, що вищезгадані дії відповідача носили неправомірний характер, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

В свою чергу, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, зазначений обов`язок не виконано, та у встановленому порядку не обґрунтовано правомірність своїх дій та рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись наведеними нормами національного права, а також ст.ст.2, 4, 5, 143, 194, 241, 246, 250, 268, 269, 271, 272, 277, 278 КАС України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати Постанову Центральної виборчої комісії від 25 червня 2019 року № 1317 «Про відмову в реєстрації кандидатів у народні депутати України ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , висунутих у порядку самовисування на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року» в частині відмови в реєстрації кандидата у народні депутати України ОСОБА_1 , висунутого у порядку самовисування в одномандатному виборчому округу позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року;

Зобов`язати Центральну виборчу комісію повторно розглянути подані документи щодо реєстрації ОСОБА_1 кандидатом у народні депутати України шляхом самовисування на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року та прийняти рішення відповідно до вимог Закону України «Про вибори народних депутатів України» з урахуванням висновків суду.

Стягнути з Центральної виборчої комісії () до спеціального фонду Державного бюджету України на рахунок Шостого апеляційного адміністративного суду (р/р №1055, отримувач - УК у Печерському районі, код отримувача - 38004897, МФО - 899998) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження в порядку ч. 1 ст. 272 КАС України та може бути оскаржено до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у дводенний строк у порядку, встановленому ч. 2 ст. 278 КАС України шляхом подання апеляційної скарги через Шостий апеляційний адміністративний суд.

Повний текст рішення виготовлено 01 липня 2019 року.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Головуючий суддя Земляна Галина Володимирівна

Судді: Ісаєнко Юлія Анатоліївна

Лічевецький Ігор Олександрович