Справа № 813/3541/16
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/3541/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі

головуючого-судді Гулкевич І.З.

судді Гавдик З.В.

судді Грень Н.М.

секретар судового засідання Шавель М.М.

за участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача Зданевича С.О.

розглянувши у відкритому судовому з асіданні в залі суду в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Мостиського 93 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Мостиського 93 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати незаконний і необгрунтований наказ начальника Мостиського 93 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 05.09.2016 « 158-ос По особовому складу в частині звільнення з військової служби ОСОБА_1 з посади дільничого інспектора прикордонної служби І категорії відділення дільничих інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби Боберка ІІІ категорії на підставі п. и ч. 6 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту);

- визнати протиправним та скасувати як незаконний і необгрунтований наказ начальника Мостиського 93 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 05.10.2016 №179-ос По особовому складу в частині виключення з списків особового складу загону ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 з 05.09.2016 на посаді дільничого інспектора прикордонної служби І категорії відділення дільничих інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби Боберка ІІІ категорії 93 прикордонного загону;

- зобов`язати Мостиський 93 прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спірні накази винесено відповідачем протиправно, та на підставі яких його було безпідставно звільнено з військової служби, оскільки систематичних невиконань умов контракту ним вчинено не було. Тому, позивач вважає, що оскаржувані накази відповідачем прийнято з порушенням чинного законодавства, наполягає на їх скасуванні та поновленні на військовій службі і зобов`язанням відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Відповідач позов не визнав, долучив до матеріалів справи письмові заперечення на адміністративний позов, в яких зазначив, що оскаржувані накази прийнято в межах та у спосіб визначений чинним законодавством, вважає їх правомірними оскільки їх було винесено за наявності відповідних підстав.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 01.11.2016 р відкрито провадження в адміністративній справі та призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2016 р закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 10.04.2017 р зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі №813/898/17.

На момент поновлення провадження у справі, Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п. 10 ч. 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності Кодексу в редакції від 15.12.2017 року, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності нової редакції Кодексу.

Ухвалою суду від 20.05.2019 р. провадження у справі поновлено.

Протокольною ухвалою суду від 03.06.2019 р призначено колегіальний розгляд справи.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили такі задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив у задоволенні такого відмовити.

Заслухавши думку позивача та представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.

Відповідно до контракту про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України між ОСОБА_1 та начальником Мостиського прикордонного загону від 10.11.2013 р, позивач зобов`язався проходити військову службу на посадах осіб рядового, сержантського та старшинського складу в органах Державної прикордонної служби України з 10.11.2013 р по 09.11.2018 р.

05.09.2016 р наказом начальника Мостиського 93 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України №158-ос По особовому складу звільнено з військової служби ОСОБА_1 з посади дільничого інспектора прикордонної служби І категорії відділення дільничих інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби Боберка ІІІ категорії на підставі п. и ч. 6 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту).

Підставою винесення вищевказаного наказу стало попередження про звільнення від 04.08.2016 р.

05.10.2016 р наказом начальника Мостиського 93 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України №179-ос По особовому складу Яворського В.М. дільничого інспектора прикордонної служби І категорії відділення дільничих інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби Боберка ІІІ категорії виключено з списків особового складу загону.

Позивач вважаючи вказані накази протиправними звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

За змістом положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права в зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав. Порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ч.1 ст. 5 КАС України).

Тобто, виходячи з аналізу вищезазначеної правової норми, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цією дією.

Пунктом 17 ч. 1 ст. 3 КАС України визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти повинні відповідати їй (ст. 8). На ці обставини неодноразово вказував Конституційний Суд України у своїх рішеннях, зокрема, рішенні №7-рп/2003 від 10.04.2003 року, рішенні №9-рп/2004 від 07.04.2004 року, рішенні №1-рп/2007, рішенні №19-рп/2008 від 02.10.2008 року.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

При прийнятті рішення по цій справі суд керується принципами адміністративного судочинства, зокрема принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого суд не обмежується тільки документами та заявами про докази, які внесені сторонами, а також здійснює дослідження обставин у справі за власною ініціативою, у т.ч. з метою реалізації завдань адміністративного судочинства.

Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються: організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики; основи національної безпеки, організації Збройних сил України і забезпечення громадського порядку.

Перевіряючи правомірність оскаржених позивачем наказів начальника Мостиського 93 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, суд враховує, що відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України Про військовий обов`язок і військову службу зі змінами та доповненнями (далі Закон №2232-XII).

Статтею 2 Закону № 2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Військова служба в Україні організовується з дотриманням конституційної вимоги про відокремлення церкви і релігійних організацій від держави.

Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

З огляду на вищевикладене, посилання позивача в адміністративному позові на розповсюдження до даних правовідносин положень Кодексу законів про працю України, суд вважає помилковими.

Закон України Про військовий обов`язок і військову службу зі змінами та доповненнями (далі - Закон №2232-XII) регулює порядок проходження військової служби.

Підстави звільнення військовослужбовців з військової служби визначені статтею 26 Закону №2232-XII, відповідно до частини шостої якої контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема серед іншого:

и) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.

Частиною дев`ятою статті 26 Закону №2232-XII встановлено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

З системного аналізу вищевказаних норм Закону №2232-XII вбачається, що військовослужбовця може бути звільнено за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання ним своїх обов`язків, визначених контрактом або за порушення дисципліни. При цьому військовослужбовець може оскаржити наказ про дострокове розірвання (припинення) контракту і звільнення з військової служби у порядку, встановленому законодавством.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України від 24.03.1999 № 551.

Приписи ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут), визначають, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно зі статтею 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту встановлено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

1) додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів;

2) бути пильним, зберігати державну та військову таємницю;

3) додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

4) виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

5) поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

6) не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Частинами першою та третьою статті 5 Дисциплінарного статуту визначено, що за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту, застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Таким чином, передумовою для накладення дисциплінарного стягнення може бути факт невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

Статтею 68 Дисциплінарного статуту передбачено, що на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) попередження про неповну службову відповідність;

д) пониження в посаді;

е) пониження військового звання на один ступінь;

є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю;

ж) позбавлення військового звання.

Згідно з ст. 83 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Відповідно до пункту 284 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України 29 грудня 2009 року № 1115/2009 (далі - Положення № 1115/2009), військовослужбовця може бути звільнено з військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем в разі, коли протягом останніх 12 місяців за неналежне виконання або відмову від виконання взятих на себе під час укладання контракту про проходження військової служби чи контракту про навчання обов`язків він два або більше разів притягувався до матеріальної, адміністративної, кримінальної або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності.

Отже, військовослужбовця може бути звільнено у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, під чим розуміється неналежне виконання протягом 12 останніх місяців взятих на себе під час укладання контракту про проходження військової служби чи контракту про навчання обов`язків, шляхом притягнення до адміністративної або дисциплінарної.

Надаючи оцінку правомірності звільнення позивача, яка втілилась у відповідному наказі, суд вказує на наступне.

Як встановлено судом, підставою для винесення наказу від 05.09.2016 №158-ос По особовому складу в частині звільнення з військової служби ОСОБА_1 з посади дільничого інспектора прикордонної служби І категорії відділення дільничих інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби Боберка ІІІ категорії стало наявність у ОСОБА_1 чотирьох дисциплінарних стягнень, оголошених письмовими наказами начальником прикордонного загону, а саме :

1) Наказ начальника Мостиського прикордонного загону від 09.09.2015 №334 Про результат службового розслідування ОСОБА_1 оголошено дисциплінарне стягнення судова догана ;

2) Наказ начальника Мостиського прикордонного загону від 02.07.2016 №340 Про результат службового розслідування ОСОБА_1 оголошено дисциплінарне стягнення судова догана ;

3) Наказ начальника Мостиського прикордонного загону від 15.07.2016 №376 Про результат службового розслідування ОСОБА_1 оголошено дисциплінарне стягнення судова догана ;

4) Наказ начальника Мостиського прикордонного загону від 26.07.2016 №406 Про результат службового розслідування ОСОБА_1 оголошено дисциплінарне стягнення судова догана .

Позивач не погодився з вищевказаними наказами, оскаржив їх до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.12.2018 р в справі №813/898/17 за позовом ОСОБА_1 до Мостиського 93 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправними і скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.03.2019 р апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.12.2018 р в справі №813/898/17 в частині відмови у визнанні протиправним та скасування наказу начальника Мостиського прикордонного загону №406 від 26.07.2016 р Про результат службового розслідування скасовано та прийнято в цій частині нове рішення, яким позов задоволено частково, а саме : визнано протиправним та скасовано наказ начальника Мостиського прикордонного загону №406 від 26.07.2016 Про результат службового розслідування , в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд враховує, що накази про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень за його позовами перевірені в судовому порядку на відповідність критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень. Рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, встановлено правомірність та обґрунтованість накладення на позивача дисциплінарних стягнень за невиконання/неналежне виконання службових обов`язків. В силу норм статті 78 КАС України ці обставини не підлягають доказуванню.

Посилання позивача на наказ №406 від 26.07.2016 Про результат службового розслідування , який скасований постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.03.2019 р, свідчить про протиправність цього конкретного рішення та не спростовує правомірності накладення інших трьох дисциплінарних стягнень.

Отже, судом встановлено, що позивач протягом останніх 12 місяців проходження військової служби за контрактом за неналежне виконання взятих на себе під час укладання контракту про проходження військової служби обов`язків притягувався до дисциплінарної відповідальності на підставі письмових наказів, що, відповідно до п. и ч. 6 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та п. 284 Положення, є підставою для припинення (розірвання) контракту, укладеного із ним, та звільнення його з військової служби.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідач мав передбачені пунктом 284 Положення №1115/2009 та пунктом и частини 6 статті 26 Закону № 2232-XII правові підставі для прийняття рішення (наказу № 158-ос від 05.09.2016) про звільнення ОСОБА_1 з військової служби, та в подальшому винесення наказу №179-ос від 05.10.2016 про виключення ОСОБА_1 з списків особового складу загону.

Оскільки судом не встановлено підстав для визнання оскаржуваних у цій справі наказів протиправними, а у наслідку, правових підстав для поновлення позивача на посаді дільничого інспектора прикордонної служби І категорії відділення дільничих інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби Боберка ІІІ категорії 93 прикордонного загону, похідна від поновлення на роботі позовна вимога про стягнення на користь позивача середнього заробітку задоволенню не підлягає.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у рішенні Пеллеґрін проти Франції від 08.12.1999 Європейський суд з прав людини надав автономне тлумачення терміну Державна служба. З цією метою Суд запровадив функціональний критерій, що визначається характером обов`язків і функцій службовця. Ті, що обіймають посади, які передбачають виконання функцій, пов`язаних із забезпеченням загальних інтересів, або участь у здійсненні повноважень, наданих за публічним правом, наділені часткою суверенної влади держави. Отже, держава має законний інтерес вимагати від таких посадових осіб особливих відносин довіри і лояльності. З іншого боку, стосовно інших посад, які не містять такого аспекту державного управління, цього інтересу немає (п.п. 60,65 рішення).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, пп. пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ Перехідні положення КАС України, суд -

Вирішив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 27 червня 2019 року.

Головуючий суддя Гулкевич І.З.

Суддя Гавдик З.В.

Суддя Грень Н.М.