Справа № 280/717/19
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

19 червня 2019 року Справа № 280/717/19 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )

до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (вул. Українська, буд. 50, м. Запоріжжя, 69095, )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 04.10.2018 №М-4192-3105/0/18-18 ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, яка розташована контур № НОМЕР_2 на території Тернівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області (кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_4).

зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, яка розташована контур № НОМЕР_2 на території Тернівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області (кадастровий номер земельної ділянки: : НОМЕР_4 ) та затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, яка розташована контур № НОМЕР_2 на території Тернівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області (кадастровий номер земельної ділянк004ОМЕР_4).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що 24.03.2010 року розпорядженням голови Вільнянської РДА Запорізької області №491 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність на території Тернівської сільської ради. Вказує, після одержання відповідного розпорядження позивачем було виготовлено усі необхідні документи та розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який у 2018 році неодноразово надавався на затвердження відповідачу, проте, на всі звернення було відмовлено з різних підстав. Зазначає, що позивачем усувались всі виявлені відповідачем недоліки, проте, протягом року проект землеустрою так затверджено і не було. Вказує, так, в останній відповіді відповідачем зроблено висновок про відсутність у нього правових підстав для затвердження проекту землеустрою, оскільки в поданих позивачем документах відсутня інформація щодо відстані запроектованої до відведення земельної ділянки до розташованих поряд водних об`єктів, відсутня інформація щодо крутизних схилів, не приведено до єдиного виду інформацію зазначену у проекті щодо агровиробничої групи ґрунтів та матеріалах агрохімічного обстеження земельної ділянки. Позивач стверджує, що дані підстави для відмови відповідачем жодного разу не зазначались при попередніх розглядах документів. Тобто, відповідач знаходить нові необґрунтовані підстави для порушення його права. Позивач зазначає, що не згодна з рішенням відповідача про відмову у затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у зв`язку з чим змушена звернутись до суду.

Ухвалою суду від 25.02.2019 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 25.03.2019.

22.03.2019 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№11443), в якому просив в задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи це тим, що позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством. Крім того, представник відповідача зауважив, що у разі задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтованою площею 2 га. Для ведення особистого селянського господарства є втручанням у дискреційні повноваження.

Ухвалою суду від 25.03.2019 відкладено підготовче засідання на 24.04.2019.

Ухвалою суду від 24.04.2019 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті 20.05.2019.

Згідно наявної у матеріалах справи довідки №02-35/19/41 від 20.05.2019 суддя Сіпака А.В. в період з 18.05.2019 по 22.05.2019 перебував у зв`язку з чим судовий розгляд справи по суті перенесено на 19.06.2019.

Позивач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином. 22.04.2019 від позивача до суду надійшла заява (вх.№16181) про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про причини неприбуття суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

В силу положень ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи приписи ст.ст. 194 та 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

На підставі приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 243 КАС України, у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - пять днів з дня закінчення розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне:

Судом встановлено, що 12.03.2010 позивач звернувся до Вільнянської РДА в Запорізькій області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної площею 2,00 га із земель резервного на території Тернівської сільської ради для подальшої передачі у власність, для ведення особистого селянського господарства.

Розпорядженням голови Вільнянської РДА в Запорізькій області від 24.03.2010 № 491 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою з відведення земельних ділянок для передачі у власність на території Тернівської сільської ради» ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою з відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення (рілля) для подальшої передачі у власність, із земель резервного фонду (контур поля №474) на території Тернівської сільської ради, для ведення особистого селянського господарства.

Запорізькою регіональною філією Державного підприємства «Центру ДЗК» виготовлено про проект землеустрою виготовлено у 2018 році.

Згідно висновку експерта державної експертизи про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 18.02.2018 №1497/82-18 проект відповідає вимогам земельного законодавства та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам.

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що Відділом у Вільнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області було сформовано та зареєстровану земельну ділянку, присвоєно кадастровий номер НОМЕР_4 , для ведення особистого селянського господарства .

Позивач протягом 2018 року не одноразово зверталась до відповідача із клопотанням (заявою) про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність пл. 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Тернівської сільської ради Вільнінського району Запорізької області на які отримувала відмову.

Так, листом від 04.10.2018 відповідач відмовив з підстав, що у поданій позивачем на розгляд документації відсутня інформація щодо відстані запроектованої до відведення земельної ділянки до розташованих поряд водних об`єктів, привести до єдиного виду інформацію зазначену у проекті щодо агровиробничої групи грунтів та матеріалах агрохімічного обстеження земельної ділянки, сплив терміну дії довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачаи, угіддями.

Не погодившись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи нормативно-правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до ч.1ст.3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-III земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Приписами частин 1 та 2 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч.3 ст.116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з частинами 6 та 7 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержані безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України.

Частиною 1 ст. 186-1 Земельного кодексу України встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Згідно ч.5 ст.186-1 Земельного кодексу України органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Відповідно до наявних у матеріалах справи доказів, експертом державної експертизи у Висновку "Про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" від 18.02.2018 №1497/82-18 зазначено про відповідність проекту вимогам законодавства та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам; підсумкова оцінка проекту землеустрою: погоджується.

Даний висновок не був скасований та не визнаний нечинним, на момент звернення позивача із заявою про затвердження проекту землеустрою.

Тобто, проект землеустрою був погоджений у встановленому законодавством порядку.

Згідно з ч.6 ст.186-1 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Частиною 8 ст. 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій-третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

Згідно з положеннями частин 9-11 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а у разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Згідно з частиною тринадцятою статті 123 Земельного кодексу України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність є завершальною стадією процедури відведення земельної ділянки. При цьому, стаття 123 Земельного кодексу України встановлює вичерпний перелік підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою, зокрема, його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, тобто, поданий проект за змістом, формою має відповідати вимогам законів та інших нормативно-правових актів.

Відповідач неодноразово відмовляв позивачу у затвердженні проекту землеустрою та із зазначенням щоразу інших підстав відмови.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону України Про землеустрій проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають:

завдання на розроблення проекту землеустрою;

пояснювальну записку;

копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності);

рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом);

письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду;

довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями;

матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки);

відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);

копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна для об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці;

розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом);

розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом);

акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки);

акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки);

перелік обмежень у використанні земельних ділянок;

викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);

кадастровий план земельної ділянки;

матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки);

матеріали погодження проекту землеустрою.

Тобто, у свою чергу ст. 50 Закону України "Про землеустрій" містить вичерпний перелік документації, що включає проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Судом встановлено, що фактично відповідач своїми листами від 16.03.2018 №М--1073-648/0/18-18, від 05.05.2018 №М--2068-1534/0/18-18, від 04.10.2018 №М--4192-3105/0/18-18 відмовляв позивачу у затвердженні поданого ним проекту землеустрою із зазначенням щоразу інших недоліків, ніж вказані у попередніх листах-відмовах.

Також суд зазначає, про існування висновку експерта державних експертиз "Про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" від 18.02.2018 №1497/82-18, в якому зазначено про відповідність проекту вимогам законодавства, та підсумкова оцінка проекту землеустрою: "погоджується".

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області неодноразово відмовляючи у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, діяло всупереч вимогам чинного законодавства.

Оскільки частиною 9 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а у разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Таким чином, реалізації права особи на отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства передує декілька окремих етапів (звернення до компетентного органу за отриманням дозволу на розроблення проекту землеустрою, замовлення такого проекту, його розробка, погодження, подання на затвердження).

Суд зазначає, що останнім етапом реалізації вказаного права є затвердження уповноваженим органом проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Отже, враховуючи приписи зазначених правових норм, суд дійшов до висновку про те, що у Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області відсутні повноваження щодо перевірки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який вже є погодженим.

Тобто, уповноважений орган - Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області зобов`язаний у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання йому у власність.

Згідно правової позиції Верховного Суду України викладеній у постанові від 30.08.2018 по справі № 817/586/17 у разі погодження проекту землеустрою у відповідності до статті 186-1 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, позбавлений можливості приймати альтернативні рішення крім як рішень про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

З огляду на викладене, суд визнає протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, викладену в листі від 04.10.2018 №М--4192-3105/0/18-18, у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Тернівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, та вважає за необхідне її скасувати.

Що стосується зауважень представника відповідача щодо того, що вимога позивача щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, яка розташована на території Тернівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області є втручанням у дискреційні повноваження, то суд не погоджується з цим твердження та з цього приводу зазначає наступне.

Згідно положень частини десятої та частини одинадцятої статті 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

У судовому рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Олссон проти Швеції" від 24 березня 1988 року (скарга №10465/83) зазначено, що серед вимог, які суд визначив як такі, що випливають з фрази "передбачено законом", є наступні:

- будь-яка норма не може вважатися "законом", якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію;

- фраза "передбачено законом" не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципу верховенства права. У внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічної влади у здійснення прав;

- закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання влади.

Крім того, згідно п. 65 вказаного рішення Суду, втручання повинно бути зумовлено досягненням правомірної цілі.

Також Європейський суд з прав людини вказує, що у відповідності зі сформованою практикою Суду, під поняттям необхідності мається на увазі, що втручання відповідає якій-небудь нагальній суспільній потребі і що воно пропорційно законній меті. При визначенні того, чи є втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд враховує, що за державами - учасницями Конвенції залишається певна свобода розсуду.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне зазначити, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Відповідно, оскільки у ході судового розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідач неодноразово відмовляв позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки протиправно, а визначених законом підстав для такої відмови під час розгляду справи встановлено не було, суд вважає, що відновлення порушеного права позивача можливе не інакше, як шляхом зобов`язання відповідача вчинити певні дії зокрема, щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та затвердити проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянку у відповідності до поданих документів.

При цьому суд зазначає, що при прийнятті в подальшому відповідачем рішення, останній не вправі відмовляти позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства з тих самих підстав, за яких судом визнано протиправною та скасовано відмову, викладену у листі від 04.10.2018 №М-4192-3105/0/18-18 .

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки ухвалою суду від 25 лютого 2019 року позивачу відстрочено сплату судового збору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області судового збору у розмірі 768,40 грн. на користь Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (вул. Українська, буд. 50, м. Запоріжжя, 69095, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, викладену у листі від 04.10.2018 №М-4192-3105/0/18-18, ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, яка розташована контур № НОМЕР_2 на території Тернівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області (кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_4).

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, яка розташована контур № НОМЕР_2 на території Тернівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області (кадастровий номер земельної ділянки: : НОМЕР_4).

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області затвердити ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, яка розташована контур № НОМЕР_2 на території Тернівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області (кадастровий номер земельної ділянки : НОМЕР_4 ).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (вул. Українська, буд. 50, м. Запоріжжя, 69095, ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. на користь Державного бюджету України.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України та може бути оскаржене у порядку та строки, передбачені ст.ст. 293, 295, 296 та 297 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано 27.06.2019.

Суддя А.В. Сіпака