Справа № 200/6110/19-а
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2019 р. Справа№200/6110/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області

про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про:

- визнання протиправними дій щодо відмови у включенні до загального стажу періоди роботи з 20.08.1987 по 07.05.1988, з 15.08.1988 по 16.08.1991, з 16.08.1991 по 31.08.1994, з 11.12.1995 по 09.02.1996, з 06.09.1996 по 06.11.1998, з 18.01.1999 по 12.01.2000, з 25.08.2000 по 26.08.2002, з 27.08.2002 по 31.12.2002;

- скасування рішення № 90 від 21.08.2018 року про зарахування періоду стажу при призначенні пенсії;

- зобов`язання зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи з 20.08.1987 по 07.05.1988, з 15.08.1988 по 16.08.1991, з 16.08.1991 по 31.08.1994, з 11.12.1995 по 09.02.1996, з 06.09.1996 по 06.11.1998, з 18.01.1999 по 12.01.2000, з 25.08.2000 по 26.08.2002, з 27.08.2002 по 31.12.2002 згідно з записами у трудовій книжці на відповідних посадах;

- зобов`язання зробити перерахунок розміру пенсії з моменту її нарахування у зв`язку зі збільшенням страхового стажу внаслідок включення в страховий стаж для обчислення пенсії періодів роботи з 20.08.1987 по 07.05.1988, з 15.08.1988 по 16.08.1991, з 16.08.1991 по 31.08.1994, з 11.12.1995 по 09.02.1996, з 06.09.1996 по 06.11.1998, з 18.01.1999 по 12.01.2000, з 25.08.2000 по 26.08.2002, з 27.08.2002 по 31.12.2002 згідно даних трудової книжки.

Також просить допустити негайне виконання рішення в межах суми стягнення за один місяць та встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулася до відповідача з заявою від 19.07.2018 року про призначення пенсії за віком згідно з ч. 1 ст. 26 розділу ІІІ Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з доданими документами.

Рішення про результати розгляду заяви позивачем не отримано, лише після звернення адвоката позивача 05.04.2019 року, 08.04.2019р. було отримано текст рішення № 90 від 21.08.2018 року, з якого позивач дізналася про неврахування до загального стажу спірних періодів роботи через не заповнення дати трудової книжки.

Відповідач нарахував позивачеві лише 26 років 7 місяців 6 днів загального стажу, що не відповідає дійсності.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року позовну заяву залишено без руху.

Розпорядженням від 29 травня 2019 року № 327 проведено повторний автоматичний розподіл справ, у зв`язку з перебуванням судді Аканова О.О. у відпустці. За результатами повторного автоматичного розподілу вказаної судової справи, справу передано на розгляд судді Голубовій Л.Б.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 26 червня 2019 року.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Позивач надав клопотання про проведення підготовчого засідання без участі (а.с. 68).

Відповідачем надано письмовий відзив від 12.06.2019 року № 14506/34-1/19 (а.с. 48). В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що 19.07.2018 року позивач звернулася в управління з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням управління № 90 від 21.08.2018 року позивачу призначено пенсію за віком, проте деякі періоди не увійшли до трудового стажу, оскільки в трудовій книжці не міститься дати заповнення, що не відповідає вимогам постанови КМУ від 12.08.1993р. № 637. Починаючи з 01.01.2004 року стаж обчислено за даними персоніфікації, а ОСОБА_1 було рекомендовано доопрацювати трудову книжку, або підтвердити стаж роботи довідками про наявний стаж.

На час звернення позивач мала стаж 26 років 07 місяців 06 днів, тому її було призначено пенсію за віком з урахуванням саме цього стажу.

З зазначених причин відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до положень статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України даний предмет спору віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача у відповідності до норм законодавства повідомлено про наявність позову щодо визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 (а.с. 13-15). Згідно паспортних даних позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що 19 липня 2018 року позивач звернулася до відповідача із заявою № 3977 про призначення пенсії за віком згідно зі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 52).

Рішенням відповідача № 90 від 21 серпня 2018 року позивачеві призначено пенсію за віком за нормами ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте до розрахунку не увійшли періоди роботи: з 20.08.1987 по 07.05.1988, з 15.08.1988 по 16.08.1991, з 16.08.1991 по 31.08.1994, з 11.12.1995 по 09.02.1996, з 06.09.1996 по 06.11.1998, з 18.01.1999 по 12.01.2000, з 25.08.2000 по 26.08.2002, з 27.08.2002 по 31.12.2002 через відсутність дати заповнення трудової книжки (а.с. 30).

Управлінням прийнято рішення зарахувати стаж з 01.09.2000 по 31.07.2002, з 27.09.2002 по 31.12.2002 згідно даних, які містяться в відомостях персоніфікованого обліку.

Доказів надіслання позивачу рішення № 90 від 21.08.2018 року матеріали справи не містять, а відтак, строк звернення до суду не є порушеним.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Жодних правових підстав рішення № 90 від 21.08.2018 року не містить. Тобто, норм, які було порушено позивачем чи її роботодавцем, при підрахунку стажу відповідачем вказане рішення взагалі не містить, отже, рішення законодавчо не обґрунтовано.

Відтак, рішення відповідача № 90 від 21.08. 2018 року не відповідає вимогам статті 2 КАС України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно до приписів статті 92 Основного закону виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Закону України від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що загальнообов`язкове державне соціальне страхування це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом (далі - роботодавець), громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09.07.2003 №1058-V «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закону №1058- V).

01 січня 2004 року набув чинності Закон №1058-V.

Відповідно до частини 2 статі 24 Закону №1058-V страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Система персоніфікованого обліку була введена в дію 01 січня 2004 року на виконання Указу Президента України від 4 травня 1998 року № 401 «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» згідно постанов Кабінету Міністрів України №1854 від 12.12.2002р. та №303 від 12.03.2003р.

Закон №1788-ХІІ був ведений в дію з 1 січня 1992 року - в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 1 квітня 1992 року - в повному обсязі.

Згідно до приписів статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.93р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, в редакції наказу Міністерства соціальної політики №720/1642/5 від 06.10.2014 (далі - Інструкція), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 2.14 Інструкції якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: «Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то», а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Згідно з пунктом 3.3 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок), орган, що призначає пенсію, надає допомогу особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу І цього Порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії: особам, які звертаються за призначенням пенсії.

Відповідно до пункту 2 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 18 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Згідно до частини 1 статті 7 Закону №1058-V загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється, зокрема, за принципом державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

За результатами судового розгляду встановлено, що відповідачем не дотримані державні гарантії реалізації позивачем, застрахованою особою, своїх прав, передбачених Законами №1788-ХІІ та №1058-V.

Відповідач, встановивши, що у трудових книжках ОСОБА_1 (а.с. 16-25), відомості про роботу внесені не у відповідності до вимог Інструкції, не надав йому допомоги в одержанні відсутніх документів для призначення пенсії. У разі неможливості одержання таких документів, відповідач мав установити трудовий стаж на підставі показань свідків.

У відзиві відповідачем зазначено, що ОСОБА_1 було рекомендовано доопрацювати трудову книжку або підтвердити спірні періоди роботи довідками про трудовий стаж, проте рішення № 90 від 21.08.2018 року не містить жодних рекомендацій, вказаних у відзиві та листі управління від 08.04.2019р. № 547/Р-38-01-01, адресованого на ім`я адвоката позивача Рєзніка В.В. (а.с. 27-29).

Даний висновок суду ґрунтується на приписах статті 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно Закону №1058-V на розмір пенсії впливає страховий стаж, а тому не включення до страхового стажу позивача спірного періоду призвело до неправильного розрахунку пенсії позивачу.

Стаття 1 «Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод», у редакції протоколів № 11 та № 14 (04 листопада 1950 року), визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) від 26 червня 2014 року Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52). Суд зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: «перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою» (параграф 30). Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31). Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

Згідно частині 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням наведеного та встановлених обставин, суд приходить до висновку, що у даній справі відповідач, як суб`єкт владних повноважень, приймаючи спірне рішення використав повноваження не з метою, з якою ці повноваження надано; не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); без дотриманням принципу рівності перед законом, дискримінаційно; без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не наведено належного обґрунтування правомірності прийнятого рішення, тому рішення відповідача № 90 від 21.08.2018 року є неправомірним і підлягає скасуванню.

Прийнявши неправомірне рішення, відповідач діяв поза межами статті 19 Конституції України та законів України, не визнавши право позивача на отримання пенсії, що призвело до його порушення, а тому воно підлягає захисту судом.

Відтак, після скасування судом рішення відповідач зобов`язаний повторно розглянути заяву позивача від 19.07.2018 року № 3977 і прийняти рішення з урахуванням зарахованих судом до загального стажу спірних періодів праці позивача.

Позовна вимога про визнання протиправними дій щодо відмови у включенні до загального стажу періоди роботи з 20.08.1987 по 07.05.1988, з 15.08.1988 по 16.08.1991, з 16.08.1991 по 31.08.1994, з 11.12.1995 по 09.02.1996, з 06.09.1996 по 06.11.1998, з 18.01.1999 по 12.01.2000, з 25.08.2000 по 26.08.2002, з 27.08.2002 по 31.12.2002 також підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача зробити перерахунок розміру пенсії з моменту її нарахування у зв`язку зі збільшенням страхового стажу ОСОБА_1 внаслідок включення в страховий стаж для обчислення періодів роботи з 20.08.1987 по 07.05.1988, з 15.08.1988 по 16.08.1991, з 16.08.1991 по 31.08.1994, з 11.12.1995 по 09.02.1996, з 06.09.1996 по 06.11.1998, з 18.01.1999 по 12.01.2000, з 25.08.2000 по 26.08.2002, з 27.08.2002 по 31.12.2002, суд зазначає наступне.

Статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд приходить до висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 19.07.2018 року № 3977 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Збільшивши трудовий стаж, відповідач автоматично збільшить розмір пенсії з дати первинного звернення позивача.

За наслідками судового розгляду суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

За вимогами ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

З огляду на викладене, на підставі положень Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року, ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації відповідно паспорта громадянина України: АДРЕСА_2 ; адреса для листування зазначена в позовній заяві: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження згідно даних з ЄДР: 87548, Доненька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27-А, ) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови у включенні до загального стажу періоди роботи з 20.08.1987 по 07.05.1988, з 15.08.1988 по 16.08.1991, з 16.08.1991 по 31.08.1994, з 11.12.1995 по 09.02.1996, з 06.09.1996 по 06.11.1998, з 18.01.1999 по 12.01.2000, з 25.08.2000 по 26.08.2002, з 27.08.2002 по 31.12.2002.

Скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 90 від 21.08.2018 року про зарахування періоду стажу при призначенні пенсії.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.07.2018 року № 3977 про призначення пенсії за віком відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зарахувавши до загального страхового стажу періоди роботи з 20.08.1987 по 07.05.1988, з 15.08.1988 по 16.08.1991, з 16.08.1991 по 31.08.1994, з 11.12.1995 по 09.02.1996, з 06.09.1996 по 06.11.1998, з 18.01.1999 по 12.01.2000, з 25.08.2000 по 26.08.2002, з 27.08.2002 по 31.12.2002 згідно з записами у трудовій книжці на відповідних посадах.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати з судового збору у розмірі 512 (п`ятсот дванадцять) гривень 27 копійок.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 01 липня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.Б. Голубова