Справа № 760/5144/17
Суддя: Кушнір С. І.
Дата ухвалення: 2018-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №760/5144/17
Провадження 2-а/760/555/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 жовтня 2018 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі
головуючого судді - Кушнір С.І.,
за участю секретаря Гаєвської С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача адвокат Богданова І.Д., в інтересах позивача ОСОБА_1 15.03.2017 р. звернулася до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просить:
визнати протиправним та скасувати протокольне рішення № 2 від 13 січня 2017 р. Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України щодо направлення на доопрацювання документів, поданих особами з числа колишніх військовослужбовців, а саме ОСОБА_1 ;
зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності третьої групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 08.08.2016 року, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».
Обґрунтовуючи підстави звернення до суду представник позивача посилається на наступне.
Так, ОСОБА_1 з 19.04.1983 р. по 22.02.1984 р. проходив строкову військову службу в Демократичній Республіці Афганістан, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_1 , виданим Чернігівським об`єднаним міським військовим комісаріатом Чернігівської області 01.10.1982 р.
Під час перебування в Республіці Афганістан та участі в бойових діях ОСОБА_1 отримав поранення (контузію).
Згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 10 ААВ № 803490 від 08.08.2016 р., ОСОБА_1 встановлена 2 група інвалідності вперше, причиною якої є поранення (контузія) захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
ОСОБА_1 визнаний інвалідом війни 2 групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради 15 серпня 2016 р.
Отже, представник позивача вважає, що починаючи з 08.08.2016 р. позивач набув право на отримання одноразової соціальної допомоги по інвалідності відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 з відповідною заявою та надав всі необхідні документи для направлення їх до Міністерства оборони України для прийняття рішення щодо призначення йому одноразової соціальної допомоги по інвалідності.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14 лютого 2016 р. № 970, позивача було повідомлено про рішення Міністерства оборони України про повернення документів на доопрацювання, посилаючись на Протокол № 2 від 13 січня 2017 р. засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Представник позивача вважає, що рішення щодо повернення документів на доопрацювання з посиланням відповідача на відсутність у ОСОБА_1 документів, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) є протиправним, а тому звернулася до суду за захистом прав позивача.
Ухвалою суду від 27.03.2017 р., відкрито провадження в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою суду від 22.05.2018 р. до участі у справі в якості третьої особи залучено Одеський обласний військовий комісаріат.
16.06.2017 р. до суду від представника Міністерства оборони України надійшли письмові заперечення, відповідно до яких представник відповідача просить відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не було додано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Тому 13.01.2016 р. Комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служи (протокол від 10.06.2016 р. № 46) було прийнято рішення про повернення обласним військовим комісаріатам на доопрацювання документів, поданих на розгляд особами з числа колишніх військовослужбовців, оскільки відсутні документи, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).
09.10.2017 р. до суду від позивача та представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить:
визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо повернення на доопрацювання документів позивача по отриманню одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі встановленням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії;
зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути документи щодо призначення та виплати позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії відповідно до «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, та статей 16, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності 08.08.2016 року, та прийняти відповідне рішення, з врахуванням висновків, викладених у рішенні суду;
на підставі статті 267 КАС України зобов`язати Міністерство оборони України подати в місячний строк звіт про виконання рішення суду.
Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду від представника позивача надійшло клопотання, відповідно до якого представник заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, а справу розглянути без присутності позивача та його представника.
Представник відповідача Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи відповідача було повідомлено належним чином. 09.10.2018 р. до суду від представника відповідача надійшла заява, відповідно до якої представник Міністерства оборони України просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та розглянути справу без участі представника відповідача.
Представник третьої особи Одеського обласного військового комісаріату в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи третю особу було повідомлено належним чином. 27.07.2018 р. до суду від представника ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшли письмові пояснення, відповідно до яких представник третьої особи просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що дії посадових осіб Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_2 були вчинені у відповідності до вимог чинного законодавства України, жодної бездіяльності допущено не було.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, приходить до наступного висновку.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , з 19.04.1983 р. по 22.02.1984 р. проходив строкову військову службу в Демократичній Республіці Афганістан, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_1 , виданим Чернігівським об`єднаним міським військовим комісаріатом Чернігівської області 01.10.1982 р., та довідкою Суворовського районного військового комісаріату від 15.08.2016 р. №155о/з.
Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 20 квітня 2016 р. № 1755 встановлено, що поранення, (контузія) та захворювання позивача ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велися бойові дії.
З 08.08.2016 р. у зв`язку з пораненням пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велися бойові дії, позивачу було встановлено другу групу інвалідності, що підтверджується копією довідки до Акту огляду МСЕК серії 10 ААВ № 803490 від 08.08.2016 р.
Після встановлення другої групи інвалідності, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, 08.11.2016 р. позивач звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 , про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, подавши відповідні документи.
З матеріалів справи вбачається, що 10.11.2016 р. ІНФОРМАЦІЯ_3 було сформовано висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, який разом з заявою ОСОБА_1 та доданими до неї документами було направлено до розпорядника бюджетних коштів Міністерства оборони України.
10.02.2017 р. Оденським обласним військовим комісаріатом було отримано лист Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 07.02.2017 р. за № 248/3/6/429, яким було повідомлено про результати розгляду документів ОСОБА_1 .
Так, відповідно до п. 9 Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 13 січня 2017 р. № 2, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про необхідність повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 , оскільки відсутні документи, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).
Листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14 лютого 2016 р. № 970, позивача було повідомлено про рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, посилаючись на Протокол № 2 від 13 січня 2017 р.
Приписами ч. 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Спірні правовідносини між сторонами в справі щодо порядку та підстав призначення та нарахування одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовців, як складової їх соціального захисту, регулюються правовими нормами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
20 грудня 1991 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ), який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Визначення соціального захисту військовослужбовців міститься у статті 1 Закону № 2011-ХІІ, та означає діяльність (функція) держави, спрямовану на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
У відповідності до статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закону № 2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Статтею 16 вказаного Закону № 2011-XII у редакції чинній на момент виникнення правовідносин передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
У разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;
У разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби
Відповідно до частини першої статті 16-2 № 2011-XII у редакції чинній на момент виникнення правовідносин, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:
а) 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону;
б) 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, -- у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
З аналізу наведених норм даного Закону вбачається, що застосування статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 18 листопада 2014 року у справі № 21-446а14 та від 21 квітня 2015 року у справі № 21-135а15.
Також, аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 372/1258/16-а, № провадження К/9901/6800/18.
Відповідно до пп.5 п.2 ст.16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Згідно зі ст.16-1 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у пп.пп. 5 - 9 п.2 ст.16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.2 ст.16-2 та п.9 ст.16-3 Закону № 2011-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року №975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 975 особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Другу групу інвалідності позивачу встановлено 08.08.2016 р.
На день звернення позивача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги на підставі статей 16, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», діяв Порядок № 975, а тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.
Відповідно до пункту 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975) днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно з п.п. 11 та 13 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
З врахуванням вищезаначених положень законодавства суд вважає, що позивачем надано повний пакет документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги.
Як встановлено судом, відповідно до п. 9 Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 13 січня 2017 р. № 2, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про необхідність повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 , оскільки відсутні документи, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).
Абзацом шостим пункту 11 Порядку №975, серед іншого, визначено, що до заяви про призначення одноразової грошової допомоги додається документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).
Згідно з пунктом 12 Порядку № 975, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядником бюджетних коштів відповідно до ст. 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», є Міністерство оборони України.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Відтак, прийняття рішення про виплату чи про відмову у виплаті одноразової допомоги є компетенцією комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, що діє у складі Міністерства оборони України, якою рішення щодо задоволення вимог ОСОБА_1 про призначення спірної одноразової грошової допомоги чи відмови у її призначенні прийнято не було.
Таким чином, відповідним органом Міністерства оборони України не було розглянуто питання щодо призначення або відмови у призначенні одноразової грошової допомоги та не було прийнято відповідного рішення по суті розгляду питання щодо наявності у позивача, ОСОБА_1 , підстав для отримання такої допомоги.
Щодо причин, які слугували підставою для повернення документів ОСОБА_1 на доопрацювання, такі по суті зводяться до відсутності серед надісланого Одеським ОВК пакету матеріалів документа, який свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
З даного приводу, суд зазначає наступне.
Оформлення такого документа (у формі довідки (додаток 5) передбачено пунктом 1.11 Положення № 402. За змістом цього пункту «при зарахуванні кандидата на військову службу за контрактом кадровими органами в його особову справу обов`язково вкладається довідка ВЛК. У подальшому всі довідки ВЛК та довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) (додаток 5), при наявності, кадровими органами заносяться до особових справ».
Аналізуючи наведені вище норми Положення № 402, а також норми пункту 4.7 Порядку № 503 (щодо порядку встановлення причинного зв`язку захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовця і переліку документів, які необхідні для отримання одноразової грошової допомоги у разі настанні інвалідності), а також зважаючи на обставини, за яких ОСОБА_1 отримав статус інваліда війни, пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велися бойові дії, суд вважає, що вимоги щодо оформлення такої довідки (додаток 5 до Положення № 402) не можуть стосуватися ОСОБА_1 (який отримав поранення під час бойових дій в Афганістані, задовго до набрання чинності Положення № 402).
Міністерство оборони України не врахувало також і те, що згідно підпункту «Б» пункту 21.5 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, встановлюється у разі якщо вони не є наслідком протиправного діяння.
Відповідно до п. 21.7 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України 14 серпня 2008 № 402 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за №1109/15800 (далі - Положення № 402) постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення,контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року №36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360 (зі змінами)), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва). На військовослужбовців довідка про обставини травми (поранення,контузії, каліцтва) оформляється у 2 примірниках, перший подається у госпітальну (гарнізонну) ВЛК, а другий зберігається постійно в особовій справі військовослужбовця. У виняткових випадках допускається розгляд ВЛК копії вказаної довідки, засвідченої відповідною посадовою особою та скріпленої гербовою печаткою військової частини (закладу охорони здоров`я Збройних Сил України).
Згідно з п.21.8 Положення №402 при медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 04 січня 1994 року №2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 1994 року за № 177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, ВЛК можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи).
З аналізу вказаних нормативно-правових актів вбачається, що документом, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження може бути будь-який документ, який містить таку інформацію.
Відповідно до п. 21.21 глави 21 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу у збройних силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 р. № 402, за наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепа, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців - учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд ВЛК з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово-медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально-профілактичному закладі).
Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з довідкою про проходження військової служби і перебування у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн, посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних ВЛК для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва).
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 р. № 63, Афганістан входить в перелік держав, на території яких в період з квітня 1978 р. по грудень 1989 р. велись бойові дії.
Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтва у колишнього військовослужбовця № 1755 від 20 квітня 2016 року, що здійснювалось для визначення причинного зв`язку отриманих травм, контузій під час військової служби у країнах, де велись бойові дії, у ОСОБА_1 було виявлено вогнепальні осколкові поранення голови ( контузія головного мозку, 1983 р.), наслідком якого стали рубці, що підтверджується висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 11 грудня 2015 року № 2510/ж де було оглянуто ОСОБА_1 та надано висновок що «описані рубці є наслідком загоєння ран, які могли утворитись внаслідок вогнепальних (осколкових) поранень, отриманих у 1983 році.
Отже дані документи підтвердили в діях ОСОБА_1 відсутність протиправного діяння на момент отримання поранення (контузії) і є належними документами, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.
Таким чином, Протокол № 1755 від 20 квітня 2016 року засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, свідчить про те, що поранення (контузія) та захворювання позивача пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Саме в такому порядку встановлювався причинний зв`язок отримання поранення позивачу, тому посилання Міністерства оборони України на відсутність серед документів поданих для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, довідки або документу про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) є безпідставними та необґрунтованими.
Окрім вищезазначеного, слід зазначити, що постанова Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 не визначає який саме документ (медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, висновок експерта, протокол військово-лікарської комісії, довідка МСЕК, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги.
Згідно з довідкою Суворовського районного військового комісаріату від 15.08.2016 р. № 155 о/з, ОСОБА_1 приймав участь у бойових діях у Афганістані в складі в/ч пп 35919 з 19.04.1983 по 22.02.1984.
У висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 11.12.2015 р. № 2510/ж зазначено, що описані рубці є наслідком загоєння ран, які могли утворитись внаслідок вогнепальних (осколкових) поранень, отриманих у 1983 році
В даному випадку слід зазначити, що ОСОБА_1 приймав участь в бойових діях в період з 19.04.1983 по 22.02.1984, під час служби в Збройних силах колишнього СРСР, а Міністерство оборони України вимагає надання документів щодо обставин отримання поранень, складення яких передбачене нормативно-правовими актами, що прийняті після проголошення незалежності України.
Тобто, в даному випадку з врахуванням Витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України № 1755 від 20 квітня 2016 р., у відповідності до якого поранення, контузія, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, надання документу, що свідчить про обставини поранення, не вимагається.
Вищевикладені обставини вказують на те, що у Міністерства оборони України були відсутні підстави для повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 з підстав не подання останнім документу, що свідчить про обставини поранення.
З матеріалів справи вбачається, що підставою для встановлення позивачу 08.08.2016 р. ІІ групи інвалідності слугувало захворювання та поранення, пов`язані із захистом Батьківщини, що, насамперед, підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 08.08.2016 р. серії 10 ААВ № 803490.
Рішення Центральної військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, викладене у довідці до акта МСЕК, засвідчує відсутність в діях позивача протиправного діяння на момент отримання поранення (контузії) і є належним документом, що вказує на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання. У свою чергу, саме відповідач у цій справі, як уповноважений суб`єкт владних повноважень, зокрема, використовуючи архівні матеріали, зобов`язаний був довести протилежне, а саме те, що позивач отримав поранення (контузію, травму або каліцтво) при вчиненні кримінального чи адміністративного правопорушення або у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисно спричинив собі тілесні ушкодження.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 25 травня 2018 року у справі № 729/426/17, від 21 серпня 2018 року у справі № 295/13892/16-а, від 19 вересня 2018 року у справі № 333/6813/17.
Враховуючи приписи пункту 3 Порядку № 975, датою виникнення у позивача права на отримання грошової допомоги у зв`язку з встановленням IІ групи інвалідності внаслідок захворювання та поранення, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії є 08.08.2016 року.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 711/6129/17 (провадження №К/9901/3243/17).
Здійснивши аналіз норм законодавства, яким регламентовано порядок соціального захисту військовослужбоців та військовозобов`язаних, суд приходить до висновку, що з 08.08.2016 р. ОСОБА_1 набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону №2011-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та Порядку №975 у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Статтею 13 Конвенції по захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом необхідно розуміти таке, що призводить до потрібних результатів, наслідків, що дають найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 5 КАС України, кожна особа має право у встановленому порядку, звернутися суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правово акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 6 КАС передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. На підставі Конституції громадянину гарантується право звернення до суду для захисту прав і свобод.
Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідачем не доведено, що Міністерство оборони України діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Статтями 21, 245 КАС України визначено, що адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну протиправним рішенням, дією чи бездіяльністю.
Законом визначено, що встановивши порушення відповідачем норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд вправі визнати такі дії протиправними та зобов`язати відповідача вчинити певні дії.
З огляду на наведене, вимоги позивача щодо зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Разом з тим, що стосується вимоги про зобов`язання Міністерство оборони України на підставі статті 267 КАС України подати в місячний строк звіт про виконання рішення суду, слід зазначити, що у даному випадку зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду. На думку суду позовні вимоги позивача у частині встановлення судового контролю за виконанням рішення суду є передчасними. Прийняте судом рішення повинно набрати законної сили, що стане підставою для його виконання. Дані про те, що відповідач не буде виконувати рішення суду на даний час відсутні.
Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», ЗакономУкраїни «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінетом Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, Наказом Міністра оборони України від 12 квітня 2007 року № 168 «Про організацію роботи та призначення комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби», статтями 2, 6, 9, 17-19, 72, 77, 159-163, 241, 244, 246, 255, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо повернення на доопрацювання документів позивача по отриманню одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі встановленням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії відповідно до «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, та статей 16, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та прийняти відповідне рішення.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя С.І. Кушнір