Справа № 813/585/18
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/3541/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

за участю секретаря судового засідання Ваврик Х.Б.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Сіканди Р.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги ОСОБА_2 , Городоцької міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року у справі №813/585/18 (рішення ухвалено в м. Львові, головуючий суддя Сакалош В.М., повний текст рішення складено та підписано 18.03.2019) за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Городоцької міської ради Львівської області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 12.02.2018 звернувся в суд із адміністративним позовом до Городоцької міської ради Львівської області, в якому просив визнати протиправним залишення без розгляду Городоцькою міською радою його заяви від 08.09.2017 та зобов`язати Городоцьку міську раду прийняти рішення про перехід права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_1 за адресою: м АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 . Павлика АДРЕСА_3 4, від Городоцької міської ради до ОСОБА_2 .

В обґрунтування позову зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу від 11.02.2014 він став власником нерухомого майна нежитлової будівлі, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Майно знаходиться на земельній ділянці площею 0,0212 га, яка була відведена у комунальну власність для Городоцької міської ради і зареєстрована за нею 12.12.2013. Вказує, що добросовісно користується цією земельною ділянкою, а для того, щоб зареєструвати немайнове право потрібно рішення власника земельної ділянки Городоцької міської ради. Відтак, з метою узаконити своє землекористування звернувся з клопотанням до Городоцької міської ради з проханням прийняти рішення про перехід права постійного користування земельною ділянкою від Городоцької міської ради до нього, однак відповідач у строк, визначений ст. 118 Земельного кодексу України, рішення не прийняв.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним залишення без розгляду Городоцькою міською радою Львівської області заяви ОСОБА_2 від 08.09.2017. Зобов`язано Городоцьку міську раду Львівської області вирішити питання про перехід права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_1 за адресою: м АДРЕСА_1 , вул. Павлика АДРЕСА_3 4, від Городоцької міської ради до ОСОБА_2 .

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 , Городоцька міська рада оскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Городоцької міської ради Львівської області вирішити питання про перехід права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_1 за адресою: м АДРЕСА_1 , вул. Павлика АДРЕСА_3 4, від Городоцької міської ради до ОСОБА_2 скасувати та прийняти постанову, якою зобов`язати Городоцьку міську раду Львівської області прийняти рішення про перехід права власності на дану земельну ділянку до нього.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, чим порушив статтю 9 КАС України, оскільки позовні вимоги були зобов`язати Городоцьку міську раду суб`єкта владних повноважень прийняти рішення про перехід до нього права постійного користування на земельну ділянку з кадастровим номером , НОМЕР_1 за адресою м АДРЕСА_1 г, а не вирішити питання про перехід права постійного користування на дану земельну ділянку.

В апеляційній скарзі Городоцька міська рада Львівської області просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, що відповідно до ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: - підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; - громадські організації осіб з інвалідністю України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації;- релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; - публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування»; - заклади освіти незалежно від форми власності; - співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Тобто, ЗК України встановлено вичерпний перелік підприємств, установ та організацій, які можуть набувати право постійного користування землею. Апелянт вказує, що для оформлення позивачем права на вказану земельну ділянку, необхідно звернутись з відповідною заявою до міської ради щодо передачі її в оренду або надання дозволу на викуп цієї ділянки.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив вимоги апеляційної скарги Городоцької міської ради, вважаючи її безпідставною.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому просив відмовити у задоволенні його апеляційної скарги.

У судовому засіданні учасники судового розгляду просили задовольнити їх апеляційні скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційних скарг та відзивів на них, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та матеріалами справи підтверджується, що 11.02.2014 між Городоцькою міською радою та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, відповідно до якого позивач набув у власність нежитлову будівлю (колишню котельню), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,0 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0212 га, кадастровий номер НОМЕР_1 .

08.09.2017 ОСОБА_2 подав до Городоцької міської ради клопотання про прийняття рішення про перехід до нього права постійного користування земельною ділянкою № 4 АДРЕСА_4 по АДРЕСА_1 , з кадастровим номером НОМЕР_1 , площею 0, 012 га.

До клопотання позивач додав рішення міської ради № 1737 від 14.02.2014, договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 11.02.2014 та витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку.

На вказане звернення позивача Городоцька міська рада надала відповідь від 06.10.2017 за вих.№ 02-21/2166, відповідно до якої повідомлено, що питання про перехід до ОСОБА_2 права постійного користування земельною ділянкою розглянуто 03.10.2017 на черговому засіданні постійної депутатської комісії міської ради у справах земельних ресурсів, будівництва та архітектури; у задоволенні клопотання ОСОБА_2 відмовлено. Разом з цим, зазначено, що позивачу для оформлення права на вищевказану земельну ділянку необхідно звернутись з відповідною заявою до міської ради щодо передачі її в оренду або надання дозволу на викуп у власність.

Позивач, вважаючи, що Городоцька міська рада зобов`язана була за результатами розгляду його клопотання від 08.09.2017 прийняти рішення про перехід права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_2 002 НОМЕР_3 за адресою: м. Городок, вул. Павлика, 4, від Городоцької міської ради до ОСОБА_2 , звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що правомочність володіти, користуватись і розпоряджатись нерухомим майном (будинками, будівлями і спорудами), що у своїй сукупності становить зміст права власності, нерозривно пов`язана із відповідною правомочністю щодо земельної ділянки, на якій вони розташовані.

При цьому, маючи легітимно на праві приватної власності нерухоме майно, позивач мав щонайменше законні очікування на набуття речових прав щодо земельної ділянки, на якій воно розташоване, оскільки приписи чинного земельного законодавства передбачають перехід таких прав у разі переходу права власності на нерухоме майно.

При цьому, приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України)).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

У пункті 7 частини першої статті 4 КАС України визначено, що суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Водночас є помилковим поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Натомість приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило, майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

За змістом статті 14 Конституції України, з якою кореспондуються приписи частин першої, другої статті 373 ЦК України та статті 1 ЗК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частинами першою, другою статті 83 ЗК України визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Відповідно до абзацу першого частини першої та частини другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з абзацами першим і другим частини другої статті 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Порядок переходу права на земельну ділянку в разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду визначено статтею 377 ЦК України, приписи якої кореспондуються зі статтею 120 ЗК України, за змістом яких до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, установлених для попереднього землевласника (землекористувача).

При цьому, відповідно до частин першої, другої статті 120 ЗК України в редакції, чинній на час набуття позивачем права власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого на спірній земельній ділянці, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.

Спірна земельна ділянка може надаватися в користування (оренду) власнику розташованого на ній нерухомого майна у порядку, визначеному, зокрема, статтями 116, 124 ЗК України.

Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 123 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки в користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Отже, в разі відмови в наданні спірної земельної ділянки в користування або ж залишення відповідного клопотання без розгляду позивач не позбавлений права оскаржити бездіяльність органу місцевого самоврядування до суду.

Так, відповідно до договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 11.02.2014, позивач набув у власність нежитлову будівлю (колишню котельню), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,0 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0212 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с. 7-8).

Відтак, позивач, з метою реалізації свого права на отримання земельної ділянки у постійне користування, звернувся до Городоцької міської ради з відповідним клопотанням від 08.09.2017 (а.с. 12).

Городоцька міська рада надала відповідь від 06.10.2017 за вих.№ 02-21/2166, відповідно до якої повідомлено, що питання про перехід до ОСОБА_2 права постійного користування земельною ділянкою розглянуто 03.10.2017 на черговому засіданні постійної депутатської комісії міської ради у справах земельних ресурсів, будівництва та архітектури; у задоволенні клопотання ОСОБА_2 відмовлено (а.с. 13).

Як видно з матеріалів справи, спірна земельна ділянка не є вільною, оскільки знаходиться під нежитловим приміщенням, що перебуває у власності позивача.

Так, ОСОБА_2 є власником котельні, розташованої на земельній ділянці, та зацікавлений в оформленні права користування ділянкою в розмірі 0,0212 га, необхідному для обслуговування об`єкта нерухомого майна (для комерційного використання).

При цьому, колегія суддів враховує, що ніхто інший, окрім власника цього об`єкта, не може претендувати на вказану земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна котельнею, що належить ОСОБА_2 .

Позивач фактично оскаржує бездіяльність Міськради стосовно оформлення відносин користування (оренди) земельною ділянкою саме під нежитловим приміщенням, яке вже перебуває у його приватній власності.

Згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, як у статті 120 ЗК України та статті 377 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття.

Отже, відповідно до зазначених правових норм власники споруди мають право на користування земельною ділянкою, на якій вона розташована.

За позицією ОСОБА_2 неправомірними діями (бездіяльністю) органу місцевого самоврядування порушені його цивільні права, оскільки він має право на користування земельною ділянкою у розмірі 0,0212 га саме як власник об`єкта нерухомого майна, розташованого на ділянці.

Тобто, предметом спору у цій справі є бездіяльність відповідача щодо оформлення з позивачем відносин користування земельною ділянкою для комерційного використання під належним ОСОБА_2 об`єктом нерухомого майна, яке вже фактично здійснюється. Позов пред`явлений з метою захисту саме цивільного права та інтересу, що унеможливлює його вирішення в порядку адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції не врахував, що предметом розгляду є не стільки дії органу місцевого самоврядування як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки приватний інтерес позивача щодо оформлення права користування земельною ділянкою (для комерційного використання) під належною йому на праві приватної власності котельнею, що свідчить про приватноправовий характер правовідносин.

Колегія суддів зазначає, що якщо особа стверджує про порушення своїх прав наслідками, спричиненими рішенням, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни або припинення її цивільних прав чи інтересів або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, зокрема і щодо оформлення права на земельну ділянку під набутим у власність будинком або спорудою, то визнання незаконними таких рішень, їх скасування, визнання дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування неправомірними, є способами захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного суду від 03 квітня 2019 року у справі 921/158/18 (провадження 12-28гс19).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанцій про те, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки він має вирішуватися з огляду на суб`єктний склад його сторін та характер спірних правовідносин у порядку господарського судочинства.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з вимогами частини першої статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження.

Тому, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 та частини 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України оскаржене рішення підлягає скасуванню, а провадження в адміністративній справі закриттю.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 , Городоцької міської ради задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року у справі №813/585/18 скасувати.

Провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Городоцької міської ради Львівської області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 25.06.2019