Справа № 640/463/19
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/463/19 Суддя (судді) першої інстанції: Каракашьян С.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Коротких А.Ю.,

суддів: Літвіної Н.М.,

Сорочка Є.О.,

при секретарі Григорук В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Кабінету Міністрів України, Виконуючого обов`язки Міністра охорони здоров`я України Супрун Уляни Надії на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2019 року про забезпечення адміністративного позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконуючого обов`язки Міністра охорони здоров`я України Супрун Уляни Надії, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Кабінет Міністрів України, про встановлення відсутності компетенції (повноважень), -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до виконуючого обов`язки Міністра охорони здоров`я України Супрун Уляни Надії, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Кабінет Міністрів України, в якому просив встановити відсутність у Супрун Уляни Надії компетенції (повноважень), передбаченої, зокрема, але не виключно, положеннями статті 44 Закону України "Про Кабінет Міністрів України", п. 10 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267.

1 лютого 2019 року ОСОБА_1 подав до Окружного адміністративного суду міста Києва заяву про забезпечення адміністративного позову шляхом встановлення заборони Супрун Уляні Надії вчиняти будь-які дії, спрямовані на реалізацію компетенції (повноважень), передбаченої, зокрема, але не виключно, положеннями статті 44 Закону України "Про Кабінет Міністрів України", п. 10 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267, статті 8 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади", а також іншими чинними нормативно-правовими актами України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову задовольнено частково. Заборонено першому заступнику Міністра охорони здоров`я України Супрун Уляні Надії вчиняти будь-які дії, спрямовані на реалізацію повноважень Міністра охорони здоров`я України, передбачених, зокрема, але не виключно, положеннями статті 44 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" та п. 10 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267, статті 8 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади", а також іншими чинними нормативно-правовими актами України, якими вона не була наділена в порядку, передбаченому пп. 14 п. 10 про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 та п. 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок виконання обов`язків міністра у разі його тимчасової відсутності" від 17 липня 2003 року № 1096.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Кабінет Міністрів України та Виконуючий обов`язки Міністра охорони здоров`я України Супрун Уляна Надія подали апеляційні скарги, у яких просили прийняти постанову, якою скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2019 року про забезпечення адміністративного позову.

На адресу суду надійшов відзив на апеляційні скарги від представника позивача, в якому останній просить залишити апеляційні скарги без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При цьому приписи ч. 4 ст. 150 КАС України визначають, що подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для однозначного висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

За правилами ч. 3 ст. 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом:

1) зупинення актів Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та встановлення для них заборони або обов`язку вчиняти певні дії;

2) зупинення рішень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та щодо здійснення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, встановлення заборони або обов`язку вчиняти певні дії уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації або ліквідації банку;

3) зупинення рішень уповноваженого центрального органу з питань цивільної авіації щодо призупинення дії або анулювання сертифікатів, схвалень, допусків;

4) зупинення рішень Національного банку України, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов`язку вчиняти певні дії;

5) зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Отже, процесуальний закон наділяє суд повноваженнями на вжиття заходів забезпечення позову шляхом, зокрема, зупинення дії індивідуального акта та заборони відповідачу вчиняти певні дії. Однак, передумовою для вжиття таких заходів з урахуванням положень ч. 2 ст. 151 КАС України, є існування та встановлення судом обставин, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України.

При цьому колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та доведеності належними доказами обставин, на які посилається заявник в заяві; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи наявна хоча б одна з вищенаведених обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

За правилами частини 1 статті 77 КАС України тягар доведення необхідності вжиття заходів забезпечення позову з наданням відповідних доказів покладається саме на позивачів, які ініціюють таке клопотання.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем на момент постановлення оскаржуваної ухвали були надані належні докази існування небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в даній адміністративній справі, що, відповідно до наведених приписів процесуального законодавства, є підставами для вжиття судом заходів забезпечення адміністративного позову.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо вжиття заходів забезпечення позову в частині встановлення заборони першому заступнику Міністра охорони здоров`я України Супрун Уляні Надії вчиняти будь-які дії, спрямовані на реалізацію повноважень Міністра охорони здоров`я України, передбачених, зокрема, але не виключно, положеннями статті 44 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" та п. 10 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267, на момент постановлення оскаржуваної ухвали.

Слід також зазначити, що згідно з ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 лютого 2019 року у задоволенні клопотань представників Кабінету Міністрів України та Супрун Уляни Надії про скасування заходів забезпечення позову відмовлено. Скасовано з власної ініціативи заходи забезпечення адміністративного позову, вжиті ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2019 року у справі №640/463/19.

Приймаючи вищезазначену ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що за час розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову, встановлених ухвалою від 05 лютого 2019 року, Кабінетом Міністрів України було прийнято розпорядження № 57-р від 13 лютого 2019 року «Про забезпечення безперервності роботи Міністерства охорони здоров`я України», яким, з метою забезпечення безперервності роботи Міністерства охорони здоров`я України, зобов`язано першого заступника Міністра охорони здоров`я України Супрун Уляну Надію тимчасово, до призначення Міністра охорони здоров`я України в установленому законом порядку, забезпечити виконання обов`язків Міністра охорони здоров`я України, крім виключних повноважень Міністра, як члена Кабінету Міністрів України, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1096 «Про порядок виконання обов`язків міністра у разі його тимчасової відсутності».

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України (в редакції, чинній на момент розгляду в суді апеляційної інстанції) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 246, 312, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Кабінету Міністрів України та Виконуючого обов`язки Міністра охорони здоров`я України Супрун Уляни Надії залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2019 року про забезпечення адміністративного позову - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Літвіна Н.М.

Сорочко Є.О.

Повний текст постанови виготовлено 25 червня 2019 року.