Справа № 824/893/17-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2019-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/893/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Брезіна Т.М.

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

24 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Матохнюка Д.Б. Курка О. П.

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

представника відповідача - Фуштей М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року (рішення ухвалено суддею Брезіною Т.М. у м. Чернівцях, дані про дату складання повного тексту рішення в матеріалах справи відсутні) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Балакком" до Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Балакком" звернулось з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Чернівці про скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 22 березня 2012 року.

Підставою звернення з даним позовом до суду слугувала незгода позивача з висновком податкового органу про встановлення заниження податку на додану вартість, а також завищення в податковій декларації за вересень 2011 року зарахування від`ємного значення до складу податкового кредиту наступного звітного періоду в сумі 34956 грн. Зокрема, позивач вказував, що отримання товару від ТОВ «Добробут-05» підтверджується первинними документами, які були надані при проведенні перевірки, а реальність господарських операцій з вказаним товариством підтверджуються складеними первинними документами, які є підставою для формування податкового кредиту підприємства. Також, позивач заперечував наявність ознак фіктивності підприємництва в даних правовідносинах, як таких, що можуть бути встановлені лише в порядку кримінального судочинства.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 05.07.2012 року, яка залишена в силі ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20.09.2012 року, адміністративний позов задоволено повністю. Скасовано податкові повідомлення-рішення № від 22 березня 2012 р. та № від 22 березня 2012 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.10.2017 року, внаслідок оскарження вищевказаних судових рішень у даній справі відповідачем, постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 05.07.2012 р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20.09.2012 р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд Чернівецькому окружному адміністративному суду.

При цьому суд касаційної інстанції посилався на факт неналежної оцінки судом першої та апеляційної інстанцій доводів податкового органу щодо безтоварності операцій між позивачем та ТОВ "Добробут-05", та їх відповідну фіктивність.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 20.03.2019 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Обгрунтовуючи підстави подання апеляційної скарги, відповідач зазначив про наявність в матеріалах справи ряду вироків по кримінальних справах, порушених по факту фіктивного підприємництва, що в повному обсязі підтверджують нереальність господарських операцій, що мали місце у правовідносинах позивача з ТОВ"Добробут-05", та відповідну неналежність укладених в ході таких операції первинних бухгалтерських документів. Також податковий орган посилався на факт відсутності повного розрахунку між позивачем та ТОВ "Добробут-5" за отримані послуги будівництва і монтажу обладнання на суму 3 018 567,67 грн., починаючи з 2011 року.

Поряд з апеляційною скаргою відповідачем подано клопотання про заміну відповідача у даній справі Чернівецьку ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області на ГУ ДФС у Чернівецькій області, яке ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2019 року задоволено.

Позивач правом подання заперечень на апеляційну скаргу не скористався.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити.

Позивач явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечив, надіславши на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке колегією суддів залишено без задоволення. Зокрема, наведенні в.о. генерального директора ТОВ ВКФ "Балакком" підстави неможливості участі у даному судовому засіданні адвоката Волошиної Т.Б. не підтвердженні жодними належними доказами. При цьому в матеріалах справи не міститься доказів, що саме адвокат Волошина Т.Б. є уповноваженим представником позивача у даній справі на стадії її апеляційного перегляду.

Окрім того, при вирішенні зазначеного клопотання колегія суддів враховує, що позивач не обмежений представництвом лише даного адвоката, оскільки безпосереднім представником підприємства є його керівник, підстави відсутності якого суду невідомі.

Тож, з`ясувавши думку представника відповідача, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за даної явки сторін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, на підставі направлень від 29.02.2012 р. №029307 та №029308, виданих ДПІ у м. Чернівці, проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Балакком" з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість при здійсненні господарських відносин із ТОВ "Добробут-05" за липень вересень 2011 року.

За результатами вказаної перевірки було складено акт від 14 березня 2012 року №532/23-3/30501814.

Актом перевірки встановлено порушення п.198.1, 198.2, 198.6 ст. 198, п.201.1, 201.2 ст.201 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачем занижено ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 585891 грн., а також завищення значення рядка 20.2 податкової декларації з ПДВ за вересень 2011 р. в сумі 34956 гривень.

На підставі висновків акту перевірки Державною податковою інспекцією у м. Чернівці винесено 22 березня 2012 року наступні податкові повідомлення - рішення:

- №, яким позивачу зменшено від`ємне значення суми ПДВ в розмірі 34956 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання по ПДВ в сумі 878836,50 грн.

В порядку процедури адміністративного оскарження вказані податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарги позивача без задоволення.

Наведені обставини у своїй сукупності стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність тверджень податкового органу щодо нереальності господарських операцій у спірних правовідносинах, які спростовуються наявними у справі доказами, оскільки договори, укладені між позивачем та ТОВ "Добробут-5" у судовому порядку нікчемними не визнавались, а посадові особи ТОВ ВКФ Балакком до кримінальної відповідальності за вчинення неправомірних дій за зазначеними договорами не притягувались.

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції, та надаючи правову оцінку обставинам справи, зазначає наступне.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 77 КАС України (у редакції чинній на час вирішення спору судом першої інстанції), обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 77 КАС України (у редакції чинній на час вирішення спору судом першої інстанції), згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою (частина шоста статті 78 КАС України, в редакції на час прийняття судом рішення).

Як вбачається з матеріалів справи, спірні грошові зобов`язання визначені позивачу з огляду на порушення податкового законодавства, які грунтуються на висновку податкового органу про відсутність реального характеру господарських операцій позивача з ТОВ "Добробут-05" у зв`язку з наявністю вироків Голосіївського районного суду м. Києва від 08.08.2014 року у справі №752/8097/14-к та Подільського районного суду м. Києва від 18.12.2012 р. у справі №2607/12890/12, порушених відносно ОСОБА_1 (кримінальне провадження №752/8097/14-к), та відносно ОСОБА_2 (кримінальне провадження №2607/12890/12), який в реєстраційних документах ТОВ "Добробут-05" вказаний як керівник юридичної особи.

Зокрема, на підставі вказаних вироків по кримінальним провадженням встановлено, що ОСОБА_2 фактично не виконував обов`язки директора ТОВ "Добробут-05" та не ставив власні підписи в первинних господарських документах та документах податкової звітності. В даному випадку, було визнано, що призначення ОСОБА_2 директором ТОВ "Добробут-05" було ініційоване з метою проведення фіктивного підприємництва. Свою провину ОСОБА_2 визнав повністю.

Відповідно до ст. 205 Кримінального кодексу України фіктивним підприємництвом є створення або придбання суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона (ч.1).

За змістом цієї норми злочинна діяльність особи, яка вчинила фіктивне підприємництво, не обмежується операціями з окремими суб`єктами господарювання, а охоплює всю діяльність та свідчить про використання фіктивного підприємства (виключно з метою здійснення злочинної діяльності).

Згідно з положенням п.44.1 ст. 44 Податкового кодексу України - для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

З наведеного слідує, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Підпунктом 14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Приписами ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» надано також визначення господарської операції, яка являє собою дію або подію, що викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Відповідно до ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до вищенаведеного визначення господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового Кодексу України.

Відповідно до п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

В призмі здійсненого аналізу норм чинного законодавства, що регулює дані правовідносини, колегія суддів критично оцінює висновки суду першої інстанції про відсутність обставин, які б свідчили про нереальність господарських операцій між ТОВ ВКФ "Балакком" з ТОВ "Добробут-05", які в свою чергу підтверджуються, документами, які надані позивачем, які є належним доказом реальності спірних господарських операцій.

В даному випадку, судова колегія звертає увагу на той факт, що первинні документи надані позивачем в підтвердження реальності господарських операцій з ТОВ "Добробут-05" та були видані за результатами укладеного договору були підписані від імені ОСОБА_2 , який в свою чергу визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво), та заперечив факт підписання будь-яких первинних документів по господарських операціях, що мали місце між ТОВ ВКФ "Балакком" з ТОВ "Добробут-05".

Більш того, колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з того, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю та господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

У постанові Верховного Суду України від 05.03.2012 (справа № 21-421а11) міститься правовий висновок, відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Окрім того, Верховний Суд України неодноразово висловлював правову позицію, що статус фіктивного підприємництва не сумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами (постанова ВС України від 14.03.2017 ЄДРСР 65537637).

Крім того, вказана правова позиція відображена і у постановах Верховного Суду (від 13.06.2019 року №2а-2474/11/1370, від 02.04.2019 року № 815/7192/15, від 12.03.2019 року №823/2474/14).

З огляду на викладене судова колегія вважає помилковим посилання суду першої інстанції у власному рішенні на правову позицію Верховного Суду, яка викладена у справах №К/9901/1349/17 від 27.03.2018 р., №822/1441/18 від 10.12.2018 р., №813/4931/13-а від 20.02.2018 р., №802/4940/14 від 06.02.2018 р., №806/4988/13-а від 19.06.2018 р., №К/9901/4639/17 від 27.02.2018 року, оскільки в даних справах обставини, за яких існуючи між господарюючими суб`єктами правовідносини вироками у кримінальних справах не визнавались такими, що мають ознаки фіктивного підприємництва.

За таких умов, надаючи оцінку обставинам справи та наявним у справі доказам, колегія суддів доходить до переконання про недостатність наданих позивачем доказів для підтвердження фактів та результатів реального виконання здійснених ним з контрагентом господарських операцій, а також про оформлення первинних документів з порушенням вимог, встановлених статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що є підставою для висновку про не доведення реальності здійснених господарських операцій та спростування факту використання придбаних робіт та послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку - позивача.

Підсумовуючи наведене, судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції, як такими, що є спростованими доводами апеляційної скарги, та вважає, що про те, що оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення є таким, що ґрунтується на нормах закону, а тому не підлягають скасуванню.

Суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції допустився неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи, неповно встановивши обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надавши їм невірну правову оцінку.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області задовольнити повністю.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Балакком" до Чернівецької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 червня 2019 року.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Матохнюк Д.Б. Курко О. П.