Справа № 540/2432/18
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/2432/18
Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 19 березня 2019 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Екобіотек-Україна» до Державної екологічної інспекції у Херсонській області про часткове скасування припису,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року ТОВ «Екобіотек-Україна» (надалі позивач, Товариство) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції у Херсонській області (надалі відповідач), в якому просило скасувати пункти 3, 4, 5, 6 припису відповідача від 19.11.2018 року №02-11/619/18.

В обґрунтування позову було зазначено, що спірні пункти припису ґрунтуються на помилкових висновках акту перевірки №02-11/619/18 про допущені позивачем порушення в сфері природоохоронного законодавства.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 року позовні вимоги задоволені повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи полягають в наступному.

Позивач здійснює господарську діяльність з 10.10.2002 року за наступними видами діяльності: основний виробництво олії та тваринних жирів (10.41), виробництво прянощів і приправ (10.84), виробництво фармацевтичних препаратів і матеріалів (21.20), діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами (46.11), діяльність посередників у торгівлі широкого асортименту (46.19), оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами (46.33), неспеціалізована оптова торгівля (46.90).

02.11.2018 року начальник ДЕІ у Херсонській області прийняв наказ №801 про проведення у період з 05 по 16.11.2018 року планової перевірки дотримання ТОВ «Екобіотек-Україна» вимог природоохоронного законодавства.

З 05 по 16.11.2018 року головним спеціалістом державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Херсонської області Шатайловою М.М. та головним спеціалістом Скляр-Литвяковою О.О. на підставі направлення від 02.11.2018 року №619 проведений плановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання ТОВ «Екобіотек-Україна» вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

За результатами проведеної перевірки, державними інспекторами складений Акт №02-11/619/18, яким зафіксовані наступні порушення:

- не здійснюється первинний облік щодо придбаних мастил (олив), їх використання, подальшого поводження з відпрацьованими мастилами (оливами) та подання щокварталу до 10 числа наступного місяця до Держекоінспекції інформації про стан поводження з відпрацьованими мастилами (оливами) (п."ї" ст.17 Закону України «Про відходи», додаток 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.12.2012 року №1221 «Деякі питання збирання, перевезення, зберігання, оброблення (перероблення), утилізації та/або знешкодження відпрацьованих мастил (олив)» в ред. від 25.11.2015 року);

- не впроваджений первинний облік утворення відходів за встановленою формою 1-ВТ (п."г" ст.17 Закону України «Про відходи»);

- перевірка стану установок очистки газу на джерелі викиду №8 проводиться щорічно. Технічне навчання і перевірка знань з правил технічної експлуатації установок очистки газу інженерно-технічного персоналу не менше одного разу на три роки та обслуговуючого персоналу, залученого до експлуатації установок очистки газу, не менше одного разу на рік не проводиться; не складається протокол відповідного зразка; з 2016 року не ведеться журнал обліку робочого часу установок очистки газу (п.2.2 Правил, затверджених наказом №52, ч.3 ст.10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря»);

- не отримано дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами для газового різання металу, пропарочної, виробничо-хімічної лабораторії, дезодоратору, посту зарядки акумуляторів, бункеру зберігання лушпиння соняшнику та цеху рафінації ТОВ «Екобіотек-Україна» (ч.5 ст.11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря»);

- у період з 03.09.2017 року по 09.01.2018 року у ТОВ «Екобіотек-Україна» був відсутній дозвіл на спеціальне водокористування (п.9 ст.44 Водного кодексу України);

- не впроваджено та не ведеться журнал статистичних та динамічних спостережень артезіанської свердловини, не дотримується умова дозволу на спеціальне водокористування (п.6 ч.3 ст.110 Водного кодексу України).

Акт перевірки №02-11/619/18 отриманий позивачем 16.11.2018 року та підписаний із зауваженнями.

19.11.2018 року відповідачем винесений припис №02-11/619/18 про усунення виявлених під час перевірки порушень, який направлений позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Позивач оскаржує лише пункти 3, 4, 5, 6 припису від 19.11.2018 року №02-11/619/18.

В п.3 припису відповідач зобов`язує позивача:

- проводити перевірку технічного стану установки очистки газу зі складанням відповідного акту з терміном виконання з 01.01.2019 року два рази на рік;

- проводити навчання інженерно-технічного персоналу та перевірку знань, зі складанням протоколу відповідного зразка з терміном виконання з 01.01.2019 року один раз на три роки;

- проводити навчання обслуговуючого персоналу, залученого до експлуатації установок очистки газу, зі складанням протоколу відповідного зразка з терміном виконання з 01.01.2019 року один раз на рік;

- впровадити та вести журнал обліку робочого часу ПГОУ впродовж трьох днів з моменту отримання припису.

В п.4 припису відповідач зобов`язує позивача отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами для всіх джерел викиду.

В п.5 припису відповідач зобов`язує позивача здійснювати забір підземної води лише за наявності дозволу на спеціальне водокористування.

В п.6 припису відповідач зобов`язує позивача дотримуватись умов дозволу на спеціальне водокористування, а саме: впровадити та вести журнал статистичних та динамічних спостережень артезіанської свердловини, що передбачено п.6 ч.3 ст.110 Водного кодексу України.

Задовольняючи позовні вимоги в частині скасування п.3 припису, суд першої інстанції

виходив з того, що позивачем не було допущено порушень п.2.2 Правил технічної експлуатації установок очистки газу, затверджених наказом Мінприроди України від 06.02.2009 року №52 та ч.3 ст.10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», якими відповідач обґрунтовував правомірність п.3 вимоги.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Стаття 10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» №2707-ХІІ визначає обов`язки підприємств, установ, організацій та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності щодо охорони атмосферного повітря.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що дана стаття не містить в собі частини 3, про порушення якої вказує відповідач, а включає лише частину першу з одинадцятью абзацами та частину другу.

Відповідно до Законів України «Про охорону навколишнього природного середовища» та «Про охорону атмосферного повітря» розроблені Правила технічної експлуатації установок очистки газу, які затверджені наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 06.02.2009 року №52 (надалі - Правила №52).

За змістом п.1.2 у цих Правилах терміни вживаються у такому значенні: установка очистки газу (далі - ГОУ) - комплекс споруд, призначений для відведення, транспортування та вловлювання з газопилового потоку, що відводиться від технологічного обладнання, наявних у ньому забруднюючих речовин. ГОУ складається з газоочисних апаратів, допоміжного обладнання, контролюючих приладів і комунікацій. За методами очистки ГОУ поділяються на сім груп. Класифікація установок очистки газу за групами та методами очистки наведена в додатку 1.

Відповідно до п.2.2 Правил №52 суб`єкт господарювання зобов`язаний:

- проводити не менше одного разу на три роки технічне навчання і перевірку знань інженерно-технічного персоналу та не менше одного разу на рік обслуговуючого персоналу, залученого до експлуатації ГОУ. Результати перевірки знань оформлюються протоколом засідання комісії з перевірки знань з правил технічної експлуатації установок очистки газу, зразок якого наведено у додатку 2 (2.2.4.);

- здійснювати перевірку на відповідність фактичних параметрів роботи ГОУ проектним показникам два рази на рік для забруднюючих речовин I-II класів небезпеки, що підлягають очищенню, один раз на рік - для забруднюючих речовин III-IV класів небезпеки, що підлягають очищенню. Якщо клас небезпеки забруднюючих речовин не визначений, перевірка відповідності фактичних параметрів роботи ГОУ проектним показникам здійснюється з періодичністю, встановленою для забруднюючих речовин I-II класів небезпеки (п.п.2.2.6 п.2.2 Порядку №2.2).

Результати перевірки ефективності роботи ГОУ оформлювати актом перевірки відповідності фактичних параметрів роботи установки очистки газу проектним (ефективність роботи ГОУ) на джерелі викиду, зразок якого наведено у додатку 4. Оригінал акта додається до паспорта ГОУ. Перевірку ефективності роботи ГОУ здійснюють лабораторії, які атестовані на право проведення необхідних інструментально-лабораторних вимірювань (п.п.2.2.7 п.2.2 Порядку №2.2).

Судом встановлено, що позивачем надано суду копії паспортів установки очистки газу; актів перевірки технічного стану установки очистки газу на джерелі викиду №8 від 29.06.2017 року та від 22.06.2018 року, актів перевірки відповідності фактичних параметрів роботи установки очистки газу проектним (ефективність роботи ГОУ) на джерелі викиду №8 від 29.06.2017 року та від 22.06.2018 року з додатками результатами вимірювань, відповідно до яких установки очистки газу від котлів №2, 3, 4 знаходиться у задовільному стані, придатні до експлуатації та відповідають проектним показникам, технічний стан установок задовільний. Також позивачем надані паспорти ГОУ.

Також судом встановлено, що відповідно до протоколу засідання комісії з перевірки знань з правил технічної експлуатації установок очистки газу ТОВ «Екобіотек-Україна» від 25.10.2018 року №1825, вісім операторів котельні пройшли перевірку знань з правил технічної експлуатації установок газу із позитивними результатами.

Даний факт підтверджує те, що на дату складання акту строк чергової перевірки знань обслуговуючого персоналу позивача, залученого до експлуатації ГОУ, ще не настав.

Згідно з п.п.2.2.2 п.2.2 Правил №52 суб`єкт господарювання зобов`язаний, зокрема, призначити осіб, відповідальних за ведення Журналу обліку робочого часу ГОУ.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачем ведеться Журнал обліку робочого часу ПГОУ, який надавався посадовим особам відповідача для огляду під час перевірки. На підтвердження цього факту позивачем надано суду копію Журналу обліку роботи газоочисних та пилоуловлювальних устаткувань за 2018 рік по цеху "Котельня".

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з твердженнями відповідача про порушення позивачем п.2.2 Правил технічної експлуатації установок очистки газу та ч.3 ст.10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», оскільки позивач належними доказами спростував вказані порушення, а тому цілком правомірно прийняв рішення про скасування пункту 3 припису від 19.11.2018 року №02-11/619/18.

Щодо п.4 припису, колегія суддів зазначає наступне.

Обґрунтування даного пункту вимоги полягає в порушенні позивачем ч.5 ст.11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» у вигляді не отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря такими стаціонарними джерелами як обладнання для газового різання металу, пропарочної, виробничо-хімічної лабораторії, дезодоратору, посту зарядки акумуляторів, бункеру зберігання лушпиння соняшнику та цеху рафінації. А наданий позивачем дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від 28.04.2016 року №-279 виданий на інші стаціонарні джерела, так як котельної, масло пресового цеху, парогенераторної та зварювального посту (електродами АН0-4, АНО-21, УОНИ-13/55).

Задовольняючи позовні вимоги в частині пункту 4 припису, суд першої інстанції виходив з того, що, по-перше, в цьому пункті не зазначено конкретного переліку стаціонарних джерел викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря, щодо яких позивачу необхідно отримати відповідний дозвіл, по-друге відповідач не надав докази про наявність у нього на момент перевірки засобів об`єктивного контролю викидів в атмосферне повітря стосовно зазначених ним джерел викидів та факту здійснення ним будь-яких замірів рівня викидів у атмосферне повітря цими джерелами.

Колегія суддів погоджується з такими доводами суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові і організаційні основи та екологічні вимоги в галузі охорони атмосферного повітря визначаються Законом України «Про атмосферне повітря» від 16.10.1992 року №2707-XII (далі Закон №2707-XII).

За приписами ч.1 ст.1 Закону №2707-ХІІ у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються у такому значенні:

- забруднення атмосферного повітря - змінення складу і властивостей атмосферного повітря в результаті надходження або утворення в ньому фізичних, біологічних факторів і (або) хімічних сполук, що можуть несприятливо впливати на здоров`я людини та стан навколишнього природного середовища;

- забруднююча речовина - речовина хімічного або біологічного походження, що присутня або надходить в атмосферне повітря і може прямо або опосередковано справляти негативний вплив на здоров`я людини та стан навколишнього природного середовища;

- викид - надходження в атмосферне повітря забруднюючих речовин або суміші таких речовин;

- нормативи екологічної безпеки атмосферного повітря - група нормативів, дотримання яких запобігає виникненню небезпеки для здоров`я людини та стану навколишнього природного середовища від впливу шкідливих чинників атмосферного повітря;

- норматив гранично допустимого викиду забруднюючої речовини стаціонарного джерела - гранично допустимий викид забруднюючої речовини або суміші цих речовин в атмосферне повітря від стаціонарного джерела викиду;

- джерело викиду - об`єкт (підприємство, цех, агрегат, установка, транспортний засіб тощо), з якого надходить в атмосферне повітря забруднююча речовина або суміш таких речовин.

Згідно із ч.1 ст.4 Закону №2707-ХІІ у галузі охорони атмосферного повітря встановлюються, зокрема, нормативи гранично допустимих викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел, порядок розроблення та затвердження яких у галузі охорони атмосферного повітря встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону №2707-ХІІ для забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров`я людей та навколишнє природне середовище здійснюється регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення (ч.5 ст.11 Закону №2707-ХІІ).

До першої групи належать об`єкти, які взяті на державний облік і мають виробництва або технологічне устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування. До другої групи належать об`єкти, які взяті на державний облік і не мають виробництв або технологічного устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування. До третьої групи належать об`єкти, які не належать до першої і другої груп (ч.7 ст.11 Закону №2707-ХІІ).

Дозволи на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря видаються за умови: неперевищення протягом строку їх дії встановлених нормативів екологічної безпеки; неперевищення нормативів допустимих викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел; дотримання вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин (ч.10 ст.11 Закону №2707-ХІІ).

Із аналізу наведених положень Закону №2707-ХІІ слідує, що дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами видається суб`єкту господарювання, який використовує у своїй діяльності об`єкт, що належить до другої або третьої групи, тобто об`єкти, які взяті на державний облік і не мають виробництва або технологічне устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування за умови не перевищення нормативів допустимих викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел.

Таким чином дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря видається суб`єкту господарювання у разі, якщо об`єкт (стаціонарне джерело другої або третьої групи) не перевищує нормативи допустимих викидів забруднюючих речовин.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що матеріали перевірки не містять інформації про належність об`єктів (обладнання для газового різання металу, пропарочна, виробничо-хімічна лабораторія, дезодоратор, пост зарядки акумуляторів, бункер зберігання лушпиння соняшнику та цеху рафінації) до другої або третьої групи, як це передбачено ч.5 ст.11 Закону №2707-ХІІ.

Разом з цим, ст.31 Закону №2707-ХІІ визначено, що державному обліку в галузі охорони атмосферного повітря підлягають об`єкти, які справляють або можуть справити шкідливий вплив на здоров`я людей та на стан атмосферного повітря; види та обсяги забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря; види і ступені впливу фізичних та біологічних факторів на стан атмосферного повітря.

Відповідно до п.2 Порядку ведення державного обліку в галузі охорони атмосферного повітря, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2001 року №1655 (далі - Порядок №1655) державний облік ведеться з метою регулювання викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря із стаціонарних та пересувних джерел, ступенів впливу на його стан фізичних та біологічних факторів.

Визначення видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря із стаціонарних джерел, видів і ступенів впливу на його стан фізичних та біологічних факторів здійснюється шляхом проведення безпосередніх інструментальних вимірювань, розрахунків з використанням показників емісії (питомих викидів), які затверджуються Мінприроди (п.6 Порядку №1655).

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 року №1780 затверджено Порядок розроблення та затвердження нормативів гранично допустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел, яким визначені вимоги щодо розроблення та затвердження нормативів гранично допустимих викидів забруднюючих речовин та їх сукупності, які містяться у складі пилогазоповітряних сумішей, що відводяться від окремих типів обладнання, споруд і надходять в атмосферне повітря із стаціонарних джерел (далі - Порядок №1780).

Пунктом 7 Порядку №1780 передбачено, що перелік типів устаткування, за якими розробляються нормативи гранично допустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел, визначається Мінприроди.

Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 16.08.2004 року №317 затверджено Перелік типів устаткування, для яких розробляються нормативи граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел, до якого віднесено теплосилові установки, які використовуються у сфері енергетики та переробної промисловості.

Відповідач не заперечує того факту, що в ході перевірки ним не проведено безпосередніх інструментальних вимірювань надходження в атмосферне повітря забруднюючих речовин або суміші таких речовин із джерел викидів, які наведені в акті перевірки з метою визначення видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря із стаціонарних джерел, видів і ступенів впливу на його стан фізичних та біологічних факторів.

Відсутність при проведенні перевірки таких вимірювань на думку колегії суддів не дає підстав стверджувати про те, що позивач зобов`язаний був отримувати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря по таким визначеним відповідачем об`єктам, як обладнання для газового різання металу, пропарочної, виробничо-хімічної лабораторії, дезодоратору, посту зарядки акумуляторів, бункеру зберігання лушпиння соняшнику та цеху рафінації.

Більш того, позивач заперечує проти наявності у нього на момент проведення перевірки таких об`єктів, як пост зарядки акумуляторів та пост для газового різання металу, і відповідач доказів зворотного не надає.

Виходячи з цього, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов в частині п.4 спірної вимоги.

Обґрунтування п.5 припису полягає в тому, що в порушення п.9 ст.44 Водного кодексу України позивач здійснює забір підземної води без наявності дозволу на спеціальне водокористування.

Позивач заперечує проти такого висновку, вказуючи на те, що 10.01.2018 року ним отримано дозвіл на спеціальне водокористування за №11/ХС/49д-18 за фактичним місцем здійснення діяльності (водокористування) забір води з підземних джерел, артезіанська свердловина №20152, розташована на території м. Херсон, вул. Ракетна, 110-А; отримання води з системи централізованого водопостачання міського комунального підприємства 10.01.2018 року «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона».

Позиція відповідача полягає в тому, що згідно паспорту артезіанської свердловини №20152, свердловина пробурена у липні - вересні 2017 року, глибиною 142,0 м., а тому у період з 03.09.2017 року по 09.01.2018 року, тобто до моменту отримання дозволу №11/ХС/49д-18 від 10.01.2018 року, позивач здійснював самовільне використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів, чим завдав збитки державі.

Судом встановлено, що у період 21-22.12.2017 року посадовими особами Державної екологічної інспекції у Херсонській області на підставі листа ТОВ «Екобіотек-Україна» від 18.12.2017 року №568 та направлення про проведення позапланової перевірки від 19.12.2017 року №738, проведений позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

За результатами проведеної перевірки складений Акт №02-20/43/17, яким встановлено, що TOB «Екобіотек-Україна» представило на розгляд Робочий проект «Будівництва артезіанської свердловини для водозабезпечення ТОВ «Екобіотек-Україна» в м. Херсон» розроблений ПУГГЕ у 2017 році. Згідно робочого проекту свердловина буде задіяна на господарчо-питне та виробничо-технічне водопостачання підприємства, заявлена потреба в підземних водах складає 109,5 тис. куб. м, 300 куб. м на добу. Проектна глибина свердловини складає 144,0 м. Облік води виконується за допомогою водолічильником марки MWN 80-NKOP (ON80). Згідно з актом перевірки пломб на артсвердловині ТОВ «Екобіотек-Україна» від 20.12.2017 року наданий товариству ПУГГЕ, цілісність пломб не порушена, показники лічильника з моменту пломбування не змінились. Під час візуального огляду артезіанської свердловини №20152 встановлено, що свердловина не експлуатується, показники водолічильника - 000002 куб. м. які також зазначені у акті МКП «ВУВКГ м. Херсон». Артсвердловина не введена в експлуатацію, зона санітарної охорони не огороджена, забір води не здійснюється. Наявна пломба на засувках та на лічильнику. Водозабезпечення підприємства станом на 21.12.2017 рік з централізованої мережі та з артезіанської свердловини відсутнє.

Крім того, позивачем надана копія акту служби обліку та реалізації послуг МКП «ВУВКГ м. Херсона» від 26.01.2018 року, відповідно до якого проведене обстеження ТОВ «Екобіотек-Україна» за адресою: вул. Ракетна, 110-А з питання водопостачання та встановлено, що пломбування артсвердловини проведене у червні 2017 року із показаннями на момент пломбування 2 куб. м.

Задовольняючи позовні вимоги в частині п.5 спірної вимоги, суд першої інстанції, з урахуванням наведених вище обставин, виходив з того, що відповідачем не доведений факт водокористування позивачем без отримання спеціального дозволу у період з 03.09.2017 року по 10.01.2018 року, що могло б завдати будь-яких збитків державі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки відповідач не надав будь-яких доказі використання позивачем артезіанської свердловини №20152 до моменту отримання позивачем дозволу на спеціальне водокористування за №11/ХС/49д-18 від 10.01.2018 року.

Стосовно правомірності пункту 6 спірної вимоги, колегія суддів зазначає наступне.

В цьому пункті відповідач вимагає дотримуватись умов дозволу на спеціальне водокористування, а саме: впровадити та вести журнал статистичних та динамічних спостережень артезіанської свердловини.

Суд першої інстанції погодився з доводами позивача про неправомірність такої вимоги з тих підстав, що, по-перше - відповідачем не зазначено умов спеціального водокористування, встановлених дозволом від 10.01.2018 року №11/ХС/49д-18, які порушені позивачем, а по-друге - відповідачем не надано обґрунтувань та не наведено положень нормативно-правових актів, які передбачають ведення журналу статистичних та динамічних спостережень артезіанської свердловини.

Колегія звертає увагу на той факт, що пункт 6 спірної вимоги пов`язаний з використанням позивачем артезіанської свердловини №20152, а як вже зазначено вище, позивач почав використовувати дану свердловину лише після отримання дозволу на спеціальне водокористування від 10.01.2018 року №11/ХС/49д-18, тобто з початку 2018 року.

В даному дозволі для позивача визначений ряд умов водокористування, серед яких в пункті 8 визначена наступна вимога: надавати щорічно до 20-го січня наступного за звітнім роком дані режимних спостережень, відомості про фактичний водовідбір та результати хімічних аналізів за формою 7-ГР Південно-Українській ГГЕ Причорномор ДРГП та ДНВП «ГеоінформУкраїна».

Виходячи з того, що артезіанська свердловина №20152 почала використовуватися лише з початку 2018 року, то належним виконанням пункту 8 дозволу на спеціальне водокористування від 10.01.2018 року №11/ХС/49д-18 буде подання позивачем звіту за формою 7-ГР до 20.01.2019 року.

Таким чином, на час проведення в листопаді 2018 року перевірки визначений пунктом 8 дозволу на спеціальне водокористування від 10.01.2018 року №11/ХС/49д-18 обов`язок позивача по поданню звіту за формою 7-ГР за 2018 рік ще не настав.

Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 14.03.2016 року №97 затверджена Інструкція із заповнення форми звітності №7-ГР (підземні води) (річна) "Звітний баланс використання підземних вод за 20__ рік", пунктом 9 якої визначено, що форма 7-ГР заповнюється на підставі таких первинних документів: спеціальний дозвіл на користування надрами; паспорт артезіанської свердловини; облікова картка артезіанської свердловини; журнал заміру динамічного рівня підземних вод; журнал обліку відбору підземних вод; щоквартальний хімічний аналіз підземних вод.

Позивач зазначає, що ним ведуться усі необхідні заміри та аналізи при використанні артезіанської свердловина №20152, однак запровадження такої форми журналу, як журнал статистичних та динамічних спостережень артезіанської свердловини не передбачено ні дозволом на спеціальне водокористування від 10.01.2018 року №11/ХС/49д-18 ні вищевказаним Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 14.03.2016 року №97.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача, що на момент проведення перевірки був відсутній факт порушення пункту 8 дозволу на спеціальне водокористування від 10.01.2018 року №11/ХС/49д-18, оскільки передбачений цим пунктом звіт за формою 7-ГР позивач мав подати вперше до 20.01.2019 року, а запровадження обліку використання артезіанської свердловина №20152 в формі журналу статистичних та динамічних спостережень артезіанської свердловини не передбачено вищевказаним дозволом на спеціальне водокористування та Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 14.03.2016 року №97, яким затверджена Інструкція із заповнення форми звітності №7-ГР.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Херсонській області залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 19 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати його прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.