Справа № 480/1159/19
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 р.Справа № 480/1159/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Гуцала М.І. , Донець Л.О. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Гелета С.М.) від 15.04.2019 року (повний текст рішення складено 15.04.2019 р.) по справі № 480/1159/19

за позовом Головного управління ДФС у Сумській області

до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, Головного територіального управління юстиції у Сумській області

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління ДФС у Сумській області, звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, в якому просить скасувати постанову від 11.03.2019 ВП № 55806761 про накладення штрафу.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що оскаржуваною постановою на позивача повторно накладено штраф за невиконання рішення суду, яким зобов`язано провести коригування в інтегрованій картці платника податку Сумської торгово-промислової палати шляхом зменшення заборгованості по податку на додану вартість на суму 403600,00 грн. Разом з тим, оскільки територіальний орган ДФС не має можливості здійснювати коригування в інтегрованій картці платника та для вирішення вказаного питання неодноразово звертався до ДФС України, про що повідомлявся державний виконавець, то вказане свідчить про наявність поважних причин невиконання рішення суду, у зв`язку із чим, відсутні підстави накладати штраф.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне територіальне управління юстиції у Сумській області.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 15.04.2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.04.2019 року та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку щодо законності та правомірності винесення оскаржуваної постанови. Зазначив, що виконання судового рішення по справі №818/3301/15 можливо лише шляхом відображення в графі ІКП «Сплачено до бюджету» надходження грошових коштів в розмірі 403600 грн. Разом з тим, позивач є лише користувачем Інформаційної системи «Податковий блок», до складу якого входить Інтегровані картки платників податків та ненаділений технічною можливістю вносити до неї будь-яких змін чи коригувань в частині сплати грошових зобов`язань. Для вирішення вказаного питання позивач неодноразово звертався до ДФС України. На думку скаржника, вказані обставини свідчать про поважність причин щодо невиконання рішення суду, а тому у державного виконавця були відсутні підстави для повторного накладення на позивача штрафу.

Відповідач правом надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у спосіб та строки, з урахуванням особливостей розгляду справи даної категорії, визначених ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, в провадження відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області знаходиться ВП № 55806761.

Зазначене виконавче провадження відкрито на виконання постанови Сумського окружного адміністративного суду від 23.09.2015 року по справі №818/3301/15, залишеною без змін ухвалами Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2016 року та Вищого адміністративного суду України від 14.11.2017, якою, крім іншого, зобов`язано ДПІ у м. Сумах провести коригування в інтегрованій картці платника податку Сумської торгово-промислової плати шляхом зменшення заборгованості з податку на додану вартість у розмірі 403600 грн.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 02.06.2016 відмовлено в задоволенні заяви податкового органу про роз`яснення постанови суду від 23.09.2015.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 13.12.2017 замінено відповідача у справі №818/3301/15 - Державну податкову інспекцію у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області на правонаступника - Головне управління ДФС у Сумській області.

На виконання рішення суду, яке набрало законної сили 22.08.2016, судом 07.02.2018 було видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця від 14.02.2018 відкрито виконавче провадження.

Постановою державного виконавця від 04.02.2019 за невиконання рішення суду без поважних причин було накладено штраф в сумі 5100 грн., який боржником було сплачено, постанову оскаржено не було.

Державним виконавцем було направлено на адресу боржника вимоги про зобов`язання виконати рішення суду, на які боржником (позивачем по даній справі) надавалися листи про стан виконання рішення суду.

В подальшому за невиконання рішення суду спірною постановою від 11.03.2019 було накладено штраф в подвійному розмірі сумі 10200 грн.

Не погоджуючись із правомірністю вказаної постанови, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість оскаржуваної постанови про накладення на позивача повторно штрафу за невиконання судового рішення.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. 1 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі Закон №1404), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону №1404 передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п.1 ч.2 ст.18 Закону №1404).

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч.4 ст.18 Закону № 1404-VІІІ).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 63 Закону № 1404-VІІІ, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, тобто коли боржник мав реальну можливість, виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Приписами ст. 129-1 Конституції України встановлено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Положеннями ст. 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Колегія суддів зазначає, що Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Таким чином, у відповідності до зазначених правових норм, зокрема, Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, судове рішення по справі №818/3301/15 є обов`язковим до виконання на всій території України.

Судом розгляду встановлено та не заперечувалось позивачем, що станом момент винесення оскаржуваної постанови державного виконавця судове рішення виконано не було.

Невиконання рішення суду позивач обґрунтовує відсутністю технічної можливості вносити зміни до електронної бази даних ІС "Податковий блок" на підставі рішення суду. З метою усунення прогалин в електронній базі позивач звертався з відповідним запитом до ДФС України.

Разом з тим, на думку колегія суддів вказані позивачем обставини не можуть бути визнані в якості поважних причин невиконання судового рішення, оскільки мають вирішуватися контролюючими органами у відповідності до своїх повноважень, наданих законом.

Так позивач, вважаючи наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, не був позбавлений права звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення в порядку ст. 33 Закону України № 1404-VІІІ.

Доказів звернення із відповідними заявами позивач не надав та матеріали справи не містять.

Колегія суддів також звертає увагу на пункі 7 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи, відповідно до якого судове рішення є актом правосуддя, який повинен свідчити про реалізацію конституційних принципів та утвердження верховенства права. Метою судового рішення є не тільки вирішення певного спору через надання сторонам юридичної визначеності, а часто також установлення судової практики, яка може попередити виникнення інших спорів та забезпечити суспільну гармонію.

Зважаючи на те, що невиконання позивачем рішень судів фактично триває більше року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач ухиляється від виконання судового рішення, а тому повинен нести відповідальність за їх невиконання, встановлену законом.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 19.07.2018 року по справі №816/546/16.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy). Суд також повторює, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до вимог Конвенції (рішення у справі "Ромашов проти України" (Romashov v. Ukraine), № 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі "Дубенко проти України" (Dubenko v. Ukraine), № 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі "Козачек проти України" (Kozachek v. Ukraine), №29508/04, від 7 грудня 2006 року).

За таких обставин, враховуючи недоведення позивачем, як органом державної влади, поважності невиконання судового рішення колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова державного виконавця про накладення штрафу є законною та скасуванню не підлягає.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що оскаржуваною постановою на позивача штраф за невиконання судового рішення накладено повторно. Постанову про накладення штрафу вперше позивач не оскаржував та сплатив його в повному обсязі.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, в суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час її апеляційного перегляду, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Натомість, відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність прийняття оскаржуваної постанови, що є предметом оскарження позивачем.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржувану постанову відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їй надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Згідно ч.1 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.04.2019 року по справі №480/1159/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)А.П. Бенедик
Судді(підпис) (підпис) М.І. Гуцал Л.О. Донець
Повний текст постанови складено 24.06.2019 року.