Справа № 522/14952/18
Суддя: Єршова Л. С.
Дата ухвалення: 2019-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси під головуванням судді Єршової Л.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Каменського Сергія Івановича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного штрафу від 13 серпня 2018 року № 442, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення та визнання дій інспектора протизаконними,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції а Одеській області Каменського Сергія Івановича, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного штрафу у розмірі 4250,00 грн. від 13 серпня 2018 року № 442, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення та визнати дії інспектора протизаконними.

Адміністративний позов обґрунтований тим, що під час розгляду справи посадовою особою відповідача ним були грубо порушені норми законодавства, оскільки не було підстав для проведення позапланової перевірки та належним чином не з`ясовано обставини, що мають значення для прийняття правомірного рішення, не досліджено достатньо доказів для визнання позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 96 КУпАП.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С. від 12.09.2018 року зазначений адміністративний позов ОСОБА_1 було прийнято до розгляду та відкрито провадження з призначенням справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по вищевказаній адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 шляхом зупинення стягнення повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.03.2019 року задоволено заяву позивача ОСОБА_1 та витребувано з Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області(65107, м.Одеса, вул. Канатна, 83) належним чином завірені копії документів, на підставі яких винесено постанову № 442 від 13.08.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 8 ст. 96 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 4250,00 гривень.

28.03.2019 року на виконання ухвали суду від 12.03.2019 року представник відповідача Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області надав суду витребувані документи, при цьому відзив на позовну заяву не надав.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав та просив слухати справу за його відсутності.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, сповіщалися належним чином, про причини неявки не повідомили.

За приписами ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч. 9 ст. 205 КАС України).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене, у зв`язку із неприбуттям у судове засідання 27.06.2019 року всіх учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, наявності заяви позивача про слухання справи за його відсутності, суд дійшов висновку про розгляд справи в письмовому провадженні за наявними у справі письмовими доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових чи службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Як вбачається з матеріалів справи позивач дізнався про наявність оскаржуваної постанови від державного виконавця та отримав її 13.08.2018 року (а.с.9), звернувся до суду 22.08.2018 року, а тому строк на оскарження вказаної постанови позивачем не пропущено.

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0300 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.106).

Відповідно до декларації від 28.04.2012 року №ОД1 (а.с.107) ОСОБА_1 повідомив про початок будівництва індивідуального садового будинку з господарчими будівлями та спорудами загальною площею 107,31 кв.м., масив № АДРЕСА_3 діл. №3а/1, Таїровська селищна рада, Овідіопольського району, Одеської області.

16.07.2018 року ОСОБА_1 подав на реєстрацію декларацію про готовність до експлуатації об`єкта (а.с.62-64), будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, виготовленого Відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області 24.04.2012 року (а.с.108), яка згідно з листом №1015-05/1-7303 від 27.07.2018 року була повернута позивачу для доопрацювання із зазначенням відповідних недоліків (а.с.35-36).

Не зважаючи на вказане, на підставі поданої позивачем декларації про готовність об`єкта до експлуатації 08.08.2018 року головному інспектору будівельного нагляду інспекційного відділу Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Каменському Сергію Івановичу видано направлення для проведення позапланової перевірки щодо будівництва індивідуального садибного будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер НОМЕР_3 ), та щодо дотримання суб`єктом містобудування гр. ОСОБА_1 вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на підставі наказу Державної архітектурно-будівельної інспекції України №976 від 08.09.2015 року (а.с.84).

Як вбачається із матеріалів справи, позивача належним чином повідомлено про проведення позапланової перевірки.

09.08.2018 року головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Каменським С.І. складено акт №730 за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду щодо дотримання суб`єктом містобудування ОСОБА_1 вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності при будівництві індивідуального садибного будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер НОМЕР_3 ) (а.с.85-95).

09.08.2018 року складено припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, відповідно до якого за результатами позапланової перевірки встановлено, що вищевказаний об`єкт за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер НОМЕР_3 ), експлуатується гр. ОСОБА_1 без введення в експлуатацію в установленому законодавством порядку (а.с.96-97), чим порушено ч. 10 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», за що ч. 8 ст. 96 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

09.08.2018 року головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Каменським С.І. складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 8 ст. 96 КУпАП України, а розгляд справи призначено на 13.08.2018 року о 09-00 годині (а.с.98-100).

Постановою Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області №442 від 13.08.2018 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 8 ст. 96 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 4250,00 гривень (а.с.101-103).

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

«На підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним. «У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. «У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом способи (Ухвала Вищого адміністративного суду України від 10 квітня 2013 року за № К/9991/76032/12).

Стаття 9 КАСУ передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Статтями 72-79 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Стаття 90 КАСУ передбачає, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази - не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ст. 293КУпАП і роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 року «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» - орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Суд при розгляді даної категорії адміністративних справ перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови та її поважність згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст.293 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 251КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Судом враховується, що Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого додаткового до Конвенції протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «ОСОБА_6 Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V тап.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року).

Так, оскаржуваною постановою Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області №442 від 13.08.2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 96 КУпАП та накладено штраф у розмірі 4250,00 гривень.

Встановлено, що з 02 червня 2011 року діє Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затверджений Постановою КМ України № 553 від 23 травня 2011 року.

Згідно п. 7 цього Порядку позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Підставами для проведення позапланової перевірки, зокрема, є необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів.

Суд встановив, що підставою для проведення відповідної перевірки слугувало подання 16.07.2018 року ОСОБА_1 декларації про готовність до експлуатації об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер НОМЕР_4 : НОМЕР_5 ).

Відповідно до статей 36, 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №466, та Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461 встановлено декларативний принцип на отримання права на виконання підготовних робіт і будівельних робіт та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до І - III категорії складності. При цьому, замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій декларації про початок виконання будівельних робіт, та виконання будівельних робіт без зареєстрованої декларації.

Частиною 8 ст. 39 вказаного Закону визначено принцип, відповідно до якого експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Пунктом 6 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» передбачена відповідальність, зокрема, за експлуатацію або використання об`єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію.

У постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №808/4380/14 висловлено наступну правову позицію:

«На підставі … пункту 8 статті 36 Закону № 3038-VI, суд дійшов висновку, що поняття «подання декларації» як складова підстав для відповідальності за повноту та достовірність зазначених в ній даних включає і реєстрацію (прийняття) Інспекцією цієї декларації. У разі використання Інспекцією свого права на відмову у реєстрації декларації та повернення її для виправлення виявлених недоліків, така декларація не може вважатися поданою та бути підставою для притягнення до відповідальності, передбаченої Законом № 208/94-ВР за порушення норм Закону № 3038-VI.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що має місце невідповідність дій відповідача вимогам пунктів 1, 3 частини 2 статті 2 КАС стосовно необхідності діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, санкції відповідачем у цій справі застосовано неправомірно, а суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позову».

Таким чином, суд вважає, що направлення для проведення позапланової перевірки було видане саме для перевірки достовірності даних, наведених у поданій позивачем декларації про готовність до експлуатації об`єкта, відтак, слід вважати, що позивача притягнено до відповідальності саме за наведення недостовірних даних у поданій декларації. При цьому з огляду на повернення Декларації без її реєстрації, у відповідача не було правових підстав для призначення позапланової перевірки достовірності даних, наведених у Декларації, та не було правових підстав для притягнення позивача до відповідальності.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Докази суду надають учасники справи.

Відповідачем зі свого боку не надано суду жодних доказів щодо правомірності підстав проведення позапланової перевірки дотримання вимог містобудівного законодавства позивачем.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97 року, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, ст. 6 КАС України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року).

Однак, статтю 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року).

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, заслухавши доводи позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви ОСОБА_1 , скасування рішення суб`єкта владних повноважень та закриття справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 8 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 7-9, 11, 77, 160, 162, 163, 171-2, 205, 229, 242, 268-272, 286 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Каменського Сергія Івановича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного штрафу від 13 серпня 2018 року № 442, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення та визнання дій інспектора протизаконними, - задовольнити.

Постанову Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області № 442 від 13.08.2018 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 8 ст. 96 КУпАП, винесену головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Каменським Сергієм Івановичем, - скасувати.

Справу про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 8 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити.

На підставі ч. 2 ст. 271 КАС України копії рішення невідкладно видати учасникам справи або надіслати їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 27 червня 2019 року.

Суддя Л. С. Єршова