Справа № 802/4302/14-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/4302/14-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Комар Павло Анатолійович

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

19 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В. Шидловського В.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Колісниченко Ю.В.,

представника позивача - Люлик Р.І.

представника відповідача - Мякінькової Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Гайсинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року (суддя Комар П.А.) у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства "Гайсинський м`ясокомбінат" до Гайсинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Приватне підприємство "Гайсинський м`ясокомбінат" звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Гайсинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року позовні вимоги позивача задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано в частині податкове повідомлення-рішення Гайсинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області № від 03.11.2014 року на суму 81218,04 грн. за основним зобов`язанням та на суму 20304,51 грн. за штрафними санкціями. В задоволенні решти позовних, а саме в частині скасування податкового повідомлення-рішення Гайсинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області № від 03.11.2014 року на суму 80872,06 грн. за основним зобов`язанням та на суму 20558,02 - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, подавши відповідну апеляційну скаргу. У скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи та допущенні порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Зокрема, апелянт зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є обґрунтованими та винесеним з дотриманням норм чинного законодавства, а тому підстави для його скасування відсутні.

19 червня 2019 року апелянтом подано клопотання про заміну відповідача - Гайсинської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області її правонаступником - ГУ ДФС у Вінницькій області. Клопотання мотивоване тим, що станом на 06.02.2019 року юридична особа Гайсинська ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області закрита.

На цій підставі, ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2019, занесеною до протоколу судового засідання замінено неналежного відповідача - Гайсинську ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області її правонаступником - ГУ ДФС у Вінницькій області.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та просив скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги податкового органу, посилаючись на обгрунтованність рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на підставі наказу Гайсинської ОДПІ наказу №357 від 11.09.2014 року та направлень №№279-282 від 24.09.2014 року, керуючись п.75.1 ст. 75 та ст.77 ПК України головними державними ревізорами-інспекторами даного податкового органу проведено документальну планову виїзну перевірку ПП «Гайсин-м`ясокомбінат» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року про що 21.10.2014 року складено акт за №1132/2200/34058430.

Актом перевірки встановлено, що в порушення ст.288 Податкового кодексу України ПП «Гайсин-м`ясокомбінат» за період 01.07.2011 року по 31.12.2013 року занижено суму орендної плати за земельну ділянку, яка перебувала в оренді, в загальній сумі 162090,12 грн. та в порушення п.п.49.18.3 п.49.18 ст.49 гл.2 розділу ІІ, п.286.2 ст.286 розділу ХІІІ Податкового кодексу України підприємство було несвоєчасно подано податкові декларації з плати за землю (земельного податку за земельні ділянки державної або комунальної власності), а саме: за 2011 рік, термін подачі якої 20.02.2011 року, подана до Гайсинської ОДПІ 03.02.2012 року за №24084 та за 2012 рік, термін подачі якої 20.02.2012 року, подана до Гайсинської ОДПІ 16.03.2012 року за №2180.

На підставі встановленого порушення відповідачем 03.11.2014 року прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з земельного податку юридичних осіб в розмірі 202952,63 грн., в тому числі основний платіж 162090,1 грн. та штрафні санкції 40862,53 грн.

Позивач, не погоджуючись з даним податковим повідомленням-рішенням, звернувся з вказаним позовом до суду.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню частково. Зокрема, задоволенню на думку суду, підлягає позов в частині суми земельного податку, визначеної в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні, а саме в загальному розмірі 81218,04 грн. за основним зобов`язанням та на суму 20304,51 грн. за штрафними санкціями. При цьому суд зауважив, що представниками позивач не заперечувалось питання щодо штрафних санкцій накладених за невчасне подання до податкового органу податкових декларацій за 2011 та 2012 роки. Що стосується решти податкового повідомлення-рішення № від 03.11.2014 року на суму 80872,06 грн. за основним зобов`язанням та на суму 20558,02 грн., суд прийшов до висновку про відсутність підстав для його скасування в цій частині.

Колегія суддів, за результатом апеляційного розгляду справи, погоджується з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 67 та 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 02.12.2010 р. № 2755- IV (далі - ПК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання земель в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Статтею 270 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом плати за землю є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України), а орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України).

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст. 126 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 28-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

З матеріалів справи судом встановлено, що 14.10.2010 року між ПП «Гайсин-м`ясокомбінат» та Гайсинською міською радою укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований 26.11.2010 року за №39. Згідно умов даного договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для промисловості та комерційного використання, яка знаходиться по вул. Плєханова, АДРЕСА_1 , площею 4,3618 га. Орендна плата вноситься орендарем у грошовому вигляді на рахунок орендаря в розмірі трикратної ставки податку на землю 1,2*3=3,6 грн. за 1 кв.м в рік (в розмірі 157024,80 грн.).

В подальшому, як вбачається з матеріалів справи Гайсинською міською радою прийняті рішення від 13.01.2011 року 3 сесії 6 скликання та від 29.12.2011 року 11 сесії 6 скликання, якими затверджувались на 2011 та 2012 роки ставки податку за земельні ділянки (за винятком сільськогосподарських угідь), розташовані в межах м.Гайсина, нормативну грошову оцінку яких не проведено, в розмірі 1,80 грн. за 1 кв.м та ставки орендної плати за земельні ділянки в розмірі 3-х кратної (5,40 грн. за 1 кв.м), що становить 235537,20 грн.

Не погодившись з даними змінами щодо розміру тарифу по оренді землі, підприємство 02.02.2012 року звернулось з відповідним листом №34 до Гайсинської міської ради про виключення з договору від 14.10.2010 року значної частини земельних ділянок та як наслідок не розгляду звернення, звернулось із позовною заявою до Господарського суду Вінницької області про визнання договору оренди землі недійсним.

26.06.2012 року рішенням Господарського суду Вінницької області визнано недійсним договір від 14.10.2010 року оренди земельної ділянки (справа №12/40/2012/5003) (а.с.30-32).

Так, податковим органом перевіркою повноти визначення плати за землю за період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року встановлено заниження плати за землю на загальну суму 162090,12 грн., в т.ч. за період з 01.07.2011 року по 31.12.2011 року в сумі 78512,40 грн., за період з 01.01.2012 року по 12.07.2012 року в сумі 83577,72 грн.

Судом першої інстанції обгрунтовано не взято до уваги зведені податковим органом дані щодо задекларованих позивачем та встановлених у ході проведення перевірки сум плати за землю, оскільки, не можуть братись до уваги рішення Гайсинської міської ради прийняті 13.01.2011 року та 29.12.2011 року відповідно до яких і здійснював відповідач обрахування, з тих підстав, що даними рішеннями всупереч положенням ст.275 Податкового кодексу України перевищено граничну ставку податку.

Згідно вимог ст. 275.3 Податкового кодексу України, ставки податку за земельні ділянки (за винятком сільськогосподарських угідь та земель лісогосподарського призначення) диференціюють та затверджують відповідні сільські, селищні, міські ради виходячи із ставок податку, встановлених пунктом 275.1 цієї статті, функціонального використання та місцезнаходження земельної ділянки, але не більше трикратного розміру цих ставок податку, з урахуванням коефіцієнтів, установлених пунктом 275.2 цієї статті.

Як зазначено в умовах договору оренди земельної ділянки від 14.10.2010 року, при визначені розміру податку за земельні ділянки, ставки податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не проведено, при чисельності населення від 20 до 50 тис. осіб, застосовується коефіцієнт - 1,2 грн. за 1 кв.м. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК).

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХIII ПК; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 зазначеного пункту).

Верховний суд у постанові від 02 грудня 2014 року у справі №21-274а14 зазначив, що з набранням чинності Податковим кодексом України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню в бюджет, має відповідати вимогам п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

Таким чином, як вірно вказав суд першої інстанції, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у п.5.2 ст.5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим або більшим, ніж встановлений п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.123.1. ст.123 Податкового кодексу України у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При цьому, вдповідно до статті 288 Податкового кодексу України передбачено внесення змін у розмір орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності.

Статтею 654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Державна податкова служба відповідно до Податкового кодексу України наділена повноваженнями зі здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів податків і зборів, а також неподаткових доходів, установлених законодавством, проте ініціативою вносити зміни в договори оренди землі відповідно до статей 12, 80, 83 ЗК, статті 30 Закону № 161-ХІV наділена одна зі сторін цих договорів, якою у справі, що розглядається, є міська рада - орган місцевого самоврядування, через яку відповідною територіальною громадою реалізовано право власності на передані в оренду земельні ділянки, що знаходяться у комунальній власності.

Договір оренди землі є цивільно-правовим, а отже, йому притаманні такі ознаки, як свобода договору, обов`язковість його виконання сторонами тощо. Суб`єкт владних повноважень, який не є учасником договору, не може здійснювати владні управлінські функції шляхом втручання у відносини сторін договору, але має право контролювати належність виконання договору та відповідність його умов чинному законодавству України, зокрема стежити, щоб такі умови не суперечили інтересам суспільства. Якщо ж договір пов`язаний зі сплатою податків і, на думку суб`єкта владних повноважень, спрямований на ухилення від їх сплати, останній, за допомогою адміністративних заходів, уповноважений відновити публічний порядок.

Отже, незважаючи, що зміна розміру земельного податку згідно положень Податкового кодексу України є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати шляхом внесення відповідних змін до договору оренди землі його учасниками, зазначене не тягне автоматичної зміни орендної палати та, відповідно, донарахування ДПІ суми податкового зобов`язання з орендної плати із застосуванням штрафних санкцій за податковим повідомленням-рішенням.

Таким чином, враховуючи, що Гайсинська міська рада перевищила встановлений податковим законодавством граничний коефіцієнт ставки податку, відповідних змін до договору оренди земельної ділянки від 14.10.2010 року внесено не було, у зв`язку із чим податковий орган зобов`язаний був вираховувати суму податкового зобов`язання та штрафні санкції виходячи із коефіцієнту, встановлено положенням статті 275 ПК України.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до розрахунку податкового зобов`язання та штрафних (фінансових) санкцій, який обраховувався податковим органом з урахуванням умов договору від 14.10.2010 року, встановлено, що податкове зобов`язання за звітний податковий період становить всього 80872,06 грн., а сума штрафних санкцій 20218,02 грн. (а.с.84), що фактично різниться із розрахунком зробленим податковим органом на умовах рішень Гайсинської міської ради. Тобто, в даному випадку, сума земельного податку за відповідний перевіряємий податковий період (2011 та 2012 роки), згідно норм ст.275 ПК України та договору оренди земельної ділянки від 14.10.2010 року, складає 1,20 грн. * 3 кв.м = 3,60 грн., а отже в частині суми земельного податку, визначеної в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні, а саме в загальному розмірі 81218,04 грн. за основним зобов`язанням та на суму 20304,51 грн. за штрафними санкціями, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та скасувати.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи, не доведено правомірність прийнятого податковим органом рішення № від 03.11.2014 року на суму 81218,04 грн. за основним зобов`язанням та на суму 20304,51 грн. за штрафними санкціями.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових, переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

В іншій частині рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року сторонами не оскаржувалось.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним критеріям рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року відповідає.

В силу ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені вище обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Гайсинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 24 червня 2019 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Ватаманюк Р.В. Шидловський В.Б.