Справа № 280/505/19
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

06 червня 2019 року 12:50Справа № 280/505/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Гавриленко А.О.,

позивача ОСОБА_1

та представника відповідача Синьоокої Л.Г.

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (далі позивач або ФОП ОСОБА_1 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 17.01.2019 №.

Ухвалою суду від 08.02.2019 позовну заяву Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви строком 10 днів від дня одержання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. Позивачем недоліки усунуто.

Ухвалою суду від 05.04.2019 відкрито провадження в адміністративній справі №280/505/19 та призначено судове засідання на 23.04.2019.

Протокольною ухвалою суду від 23.04.2019 відкладено розгляд справи до 04.06.2019.

В обґрунтування позовних вимог ФОП ОСОБА_1 зазначає, що на підставі акту камеральної перевірки від 03.12.2018 №5930/08-01-59-07/ відповідачем винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення за затримку сплати авансових внесків єдиного податку. Вказує, що акт перевірки йому не направлявся та відповідачем порушено строки винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Також наголошує на своєчасності сплати єдиного податку. За таких обставин, просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач позов не визнав, надав відзив (вх. від 26.04.2019 №17235), в якому зазначає, що акт камеральної перевірки направлено позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, проте лист повернуто у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Крім того, позивачем сплачено єдиний внесок в меншому розмірі, внаслідок чого виникла недоїмка. У задоволенні позову просить відмовити.

Розгляд справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу «Акорд».

У судовому засіданні 14.05.2019 на підставі ст. 250 КАС України судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) зареєстрований в якості фізичної особи підприємця та є платником єдиного податку другої групи.

ГУ ДФС у Запорізькій області проведено камеральну перевірку своєчасності сплати узгоджених сум податкового зобов`язання з єдиного податку, за результатами якої складено акт від 03.12.2018 №5930/08-01-59-07/. Перевіркою встановлено порушення вимог п. 295.1 ст. 295, п. 122.1 ст. 122 Податкового кодексу України, а саме порушення граничних термінів сплати авансових внесків єдиного податку за період з січня по вересень 2018 року.

На підставі акту перевірки винесено податкове повідомлення-рішення від 17.01.2019 №, яким позивача зобов`язано сплатити штраф у розмірі 3 350,70 грн.

Не погоджуючись із вищевказаним податковим повідомленням-рішенням, ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 31.1 статті 31 Податкового кодексу України визначено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Відповідно до пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно з пунктом 300.1. статті 300 Податкового кодексу України платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Позивач вказує, що сплачував єдиний податок у розмірах та у строки, встановлені законодавством, на підтвердження чого надає копії квитанцій (а.с. 13-23).

Відповідно до пункту 291.2 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

За правилами, встановленими підпунктом другим пункту 291.4 статті 291 ПК України, суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку: друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень.

Пунктом 293.1 статті 293 Податкового кодексу України встановлено, зокрема, що ставки єдиного податку для платників другої групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відповідно до підпункту першого пункту 293.2 статті 293 Податкового кодексу України фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами або радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць: для другої групи платників єдиного податку - у межах до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

Податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку першої, другої та четвертої груп є календарний рік (пункт 294.1 статті 294 ПК України).

Пунктом 295.1 статті 295 Податкового кодексу України визначено, що платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2018 установлено у 2018 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 3723 гривні.

Тобто, протягом 2018 року позивач, як платник єдиного податку другої групи, мав сплачувати єдиний податок у розмірі 744,60 грн. щомісяця (3 723,00 грн.х20%), до 20 числа (включно) поточного місяця.

Разом з тим, як вбачається з наданих до матеріалів справи квитанцій та інтегрованої картки платника податків, ФОП ОСОБА_1 у період січень квітень 2018 року сплачував єдиний податок у розмірі меншому, ніж передбаченому законодавством, внаслідок чого утворилася недоїмка.

Так, з січня по квітень позивач сплачував по 640,00 грн. на місяць, у травні ним сплачено 640,00 грн. та 419,00 грн., а з червня єдиний податок сплачувався в належному розмірі. З інтегрованої картки платника вбачається, що недоїмка у зв`язку із сплатою не в повному обсязі утворилася у січні 2018 року, а переплата за позивачем обліковується з 25.09.2018.

У свою чергу, через виникнення узгодженого податкового боргу з причин сплати авансових внесків єдиного податку не в повному обсязі за період з січня по вересень 2018 року, на підставі п. 122.1 ст. 122 Податкового кодексу України, яким визначено, що несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.

За таких обставин, до позивача правомірно застосовано штрафні санкції за несплату авансових внесків єдиного податку в порядку, визначеному Податковим кодексом України. а тому податкове-повідомлення рішення відповідача від 17.01.2019 № скасуванню не підлягає.

Твердження позивача щодо не направлення йому копії акту камеральної перевірки, що свідчить про порушення порядку її проведення та порушення строків винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення суд зазначає, що такі твердження спростовуються матеріалами справи, а саме наданою копією поштового конверту, в якому направлено акт перевірки на адресу позивача: АДРЕСА_1 , та який повернуто контролюючому органу із відміткою поштового відділення зв`язку «за закінченням терміну зберігання».

За правилами, встановленим п. 42.4 ст. 42 Податкового кодексу України, у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Отже, акт камеральної перевірки від 03.12.2018 №5930/08-01-59-07/ вважається врученим належним чином.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі виготовлено та підписано 10.06.2019.

Суддя Ю.П. Бойченко