Справа № 260/1207/18
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/5256/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника відповідача Благи О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року, прийняте суддею Гаврилко С.Є. о 09 годині 22 хвилині у місті Ужгороді, повний текст складений 08.04.2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення,-

встановив:

ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення «Р» від 30.07.2018 року № , яким позивачу збільшену суму грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб в сумі 317778,52 грн. (в тому числі 254222,82 грн. податкового зобов`язання та 63555,70 грн. штрафна санкція); визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми «Р» від 30.07.2018 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору в сумі 26481,53 грн. (в тому числі 21 185,23 грн. податкового зобов`язання та 5296,30 грн. штрафна санкція); визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми «ПС» від 30.07.2018 року № , яким до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 340 грн.; визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Закарпатській області від 30.07.2018 року № про застосування штрафної санкції в сумі 211,20 грн..

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року дану позовну заяву, в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 30 липня 2018 року № Ф- із єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 2112 грн. залишено без розгляду.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року позов задовольнено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 30 липня 2018 року № ; податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 30 липня 2018 року № ; податкове повідомлення-рішення форми «ПС» від 30 липня 2018 року № ; визнано протиправним та скасовано рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30 липня 2018 року № .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі ст.164 п.164.2 пп.164.2.17 пп. «д» ПК України, ФОП ОСОБА_2 донараховано до сплати ПДФО (податку на доходи фізичних осіб ) за 2016 рік в сумі 254222,82 грн.

Разом з тим, як встановлено з матеріалів справи, відповідачем не доведено вручення позивачу до початку проведення позапланової документальної невиїзної перевірки копії наказу про проведення такої та письмового повідомлення про дату початку та місце її проведення.

Отже, акт і докази здобуті внаслідок перевірки не мають юридичної значимості, тому податкові повідомлення-рішення не можуть бути визнані правомірними (постанова Верховного Суду від 02.02.18 у справі №821/371/17; від 06.02.18 у справі №802/1241/17-а та від 19.09.18 у справі №821/595/17).

Маються покликання на практику ЄСПЛ.

Щодо висновків перевірки про отримання фізичною особою-підприємцем у 2016 році 1412349,03 грн. доходу у формі додаткового блага, то слід звернути увагу, що у зв`язку з вимогою банку, відлік строку позовної давності розпочався у березні 2010 року. При цьому акт про припинення зобов`язань за кредитним договором №06/1365К-07 від 07.08.2007 року підписаний сторонами 21.06.2016 року.

Перевіркою не досліджувалось питання відповідності прощеного зобов`язання умовам прощення до закінчення строку позовної давності.

Крім наведеного, встановлено, що ОСОБА_2 здійснив державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності 07.03.2017 року.

Кредитний договір від 07.08.2007 за №06/1365К-07 (відповідач помилково зазначав від 07.07.2007р.) укладений між ВАТ «Банк Універсальний» та громадянином, а не ФОП ОСОБА_2 Зі слів останнього і в підтвердження цього надано договір купівлі-продажу квартири, відтак кредит отримано фізичною особою на придбання житла, а не використовувався такий у підприємницькій діяльності.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління ДФС у Закарпатській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення в частині задоволених позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що боржник самостійно сплачує ПДФО та відображає їх у річній податковій декларації, як списання кредиторської заборгованості за основним боргом (додаткове благо).

В порушення наведеного, фізичною особою-підприємцем не надано до органів ДФС податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2016 рік, що тягне за собою накладення штрафу, згідно п.120.1 ст.120 ПК України в розмірі 170 грн.

Є помилковим трактування, що строк позовної давності почав свій відлік з 25.03.2010 року.

Суд не надав належної оцінки тій обставині, що в матеріалах справи міститься копія паспорта позивача з відміткою про місце реєстрації, що свідчить, що придбане житло не є єдиним у нього житлом.

Отже, дії та рішення відповідача правомірні. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, навівши мотиви подібні в судовому рішенні.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, позивача, який просить залишити без змін рішення суду, представника відповідача, яка просить задоволити апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_2 , як фізичною особою, було укладено кредитний договір від 07 серпня 2007 року за № 06/1365К-07 згідно з яким банк, на визначених договором умовах, надає ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 70000 доларів США на 276 місяців, дата видачі кредиту 07 серпня 2007 року, дата погашення кредиту 06 серпня 2030 року. Згідно з пунктом 4.5 кредитного договору, сплата позичальником заборгованості по кредиту здійснюється відповідно до графіку погашення заборгованості по кредиту, який є невід`ємною частиною Договору. Згідно із пунктом 3.1 кредитного договору, у якості забезпечення повернення кредиту, 07 серпня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки, який посвідчений 07 серпня 2007 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О.І., зареєстровано в реєстрі за номером 2801. За договором іпотеки, у забезпечення виконання за кредитним договором позичальник ОСОБА_2 передав банку трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Вказана квартира набута ОСОБА_2 у власність на підставі договору купівлі-продажу від 07 серпня 2007 року та посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О. І., зареєстровано в реєстрі за номером 2798 (а.с. 43 -53).

ПАТ «Універсал Банк» надіслав ОСОБА_2 вимогу від 19 лютого 2010 року за № 041/255, в якій зазначається, що станом на дату цієї вимоги розмір заборгованості позичальника за кредитним договором становить 73274,33 долари США, з яких: 7942,74 долари США прострочена заборгованість за кредитом; 65123,64 долари США строкова сума заборгованості за кредитом; 207,95 доларів США проценти, нараховані за користування кредитними коштами (а.с. 54).

У вимозі банку вказується, що у випадку її невиконання термін повернення кредиту визнається Банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання цієї вимоги. Вимога банку надіслана поштовим зв`язком 19 лютого 2010 року листом з повідомленням про вручення № 29747717 та вручена особисто ОСОБА_2 22 лютого 2010 року (а.с. 55).

21 червня 2016 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 підписано Акт про припинення зобов`язань за кредитним договором № 06/1365К-07 від 07 серпня 2007 року. Цим актом зафіксовано, що станом на 21 червня 2016 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором № 06/1365К-07 від 07 серпня 2007 року становить 60242,88 доларів США, з яких: 329,52 долари США загальна прострочена основна сума кредиту; 56371,09 доларів США - загальна основна сума кредиту; 3322,87 доларів США загальна сума прострочених процентів (за базовою ставкою) за користування кредитом; 219,40 доларів США загальна сума строкових (не прострочених) процентів (за базовою ставкою) за користування кредитом (а.с. 65).

Згідно із пунктом 2 Акту про припинення зобов`язань, з моменту підписання сторонами цього акта, заборгованість ОСОБА_2 перед банком в сумі 60242,88 доларів США вважається погашеною повністю шляхом прощення кредитором такої заборгованості позичальнику (на підставі статті 605 Цивільного кодексу України «прощення боргу»), а ОСОБА_2 вважається таким, що виконав свої зобов`язання за основним договором в повному обсязі.

У відповідності до довідки від 22 червня 2016 року за № 041/207, що видана старшим спеціалістом з операційної роботи Ужгородського відділення № 1 ПАТ «Універсал Банк» та старшим спеціалістом з обслуговування фізичних осіб Ужгородського відділення № 1 ПАТ «Універсал Банк», станом на 22 червня 2016 року заборгованість по кредитному договору № 06/1365К-07 від 07 серпня 2007 року повністю погашена (а.с. 56).

Головним Управлінням ДФС у Закарпатській області 31 травня 2018 року видано наказ за № 964 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) з питань своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати податків і зборів та виконання валютного законодавства за період з 01.01.2015 по 07.03.2017 роки та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 07.03.2017 роки (а.с. 99).

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 здійснив державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем 07 березня 2017 року, номер запису 3011079 (а.с.84-86).

Таким чином, на час прийняття відповідачем наказу від 31 травня 2018 року за № 964 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ОСОБА_2 припинено підприємницьку діяльність.

13 липня 2018 року Головним управлінням ДФС у Закарпатській області складено акт за № 802/13-11/ про результати вказаної документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) (а.с.24-33).

З акту перевірки вбачається, що при перевірці використано: податкові декларації про майновий стан та доходи фізичної особи-підприємця, звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, дані відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, лист ПАТ «Універсал Банк» від 14 лютого 2018 року за № 1134 ГО, акт про припинення зобов`язань по кредитному договору від 07 липня 2016 року № 06/1365К-07 від 07 серпня 2007 року. Згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України фізична особа-підприємець ОСОБА_2 протягом 2016 року отримав доходи від ПАТ «Універсал Банк» у вигляді додаткового блага за ознакою «126». Інформація про суму отриманого доходу у вигляді додаткового блага підтверджена податковим агентом ПАТ «Універсал Банк» згідно листа від 14 лютого 2018 року № 1134 ГО. Також в акті зазначається, що згідно складеного та підписаного акту між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 про припинення зобов`язань за кредитним договором № 06/1365К-07 від 07 серпня 2007 року, сума основного боргу, прощеного ОСОБА_2 складає 56700,61 доларів США, що еквівалентно 1412349,03 грн.. ПАТ «Універсал Банк» у спосіб, визначений законодавством, ознайомив боржника ОСОБА_2 про прийняте рішення та виконав вимоги статті 164 пункту 164.2 підпункту 164.2.17 підпункту «д» Податкового кодексу України в повному обсязі, про що свідчить вказаний Акт про припинення зобов`язань за кредитним договором № 06/1365К-07 від 07 серпня 2007 року, з яким особисто ознайомлений фізична особа ОСОБА_2 , про що свідчить його підпис на акті.

Таким чином, проведеною перевіркою визначено загальний річний оподатковуваний дохід фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , який за 2016 рік склав 1412349,03 грн..

В акті перевірки зроблено висновок, що оскільки фізична особа-підприємець Вовканич ОСОБА_3 декларацію про майновий стан та доходи за 2016 рік не подавав до Ужгородської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області (відділення у м. Ужгороді), то і податок самостійно не сплачував.

На підставі статті 164 пункту 164.2 підпункту 164.2.17 підпункту «д» Податкового кодексу України фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 донараховано до сплати податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік в сумі 254222,82 грн..

Виходячи із суми 1412349,03 грн., визначеної під час перевірки суми оподатковуваного доходу за 2016 рік на підставі підпункту 1.2 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, статті 163 ПК України, фізичній особі-підприємцю донараховано до сплати військовий збір за 2016 рік в сумі 21185,23 грн..

Також перевіркою встановлено порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 статті 6 частини 2 пункту 1, статті 7 пункту 2 розділу ІІІ, статті 8 пункту 11 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого донараховано суму єдиного внеску за 2017 рік в розмірі 2112 грн.. Згідно наведеної в акті перевірки інформації, єдиний внесок нарахований за січень, лютий та березень 2017 року.

Проведеною перевіркою питань щодо подання звітів про суми нарахованого єдиного внеску встановлено, що фізична особа-підприємець Вовканич ОСОБА_3 за 2016 та 2017 роки до контролюючого органу звіти не подав.

На підставі висновків акта позапланової невиїзної перевірки Головним управлінням ДФС у Закарпатській області були прийняті спірні податкові повідомлення-рішення форми «Р» від 30 липня 2018 року за № , податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 30 липня 2018 року за № , податкове повідомлення-рішення форми «ПС» від 30 липня 2018 року за № ; вимога про сплату боргу (недоїмки) від 30 липня 2018 року за № Ф- із єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 2112 грн.; рішення від 30 липня 2018 року за № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску (а.с.34 36, 38- 42, 67).

Прийняті за актом документальної невиїзної перевірки рішення надіслані відповідачем позивачу поштовим зв`язком та вручені особисто 01 серпня 2018 року згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 115).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність та скасування оспорених податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Закарпатській області та рішення від 30 липня 2018 року за № про застосування штрафних санкцій, виходячи з наступного.

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами пункту 79.2 статті 79 ПК України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Незважаючи на проголошену статтею 79 пунктом 79.3 ПК України необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім, що також узгоджується із приписами статті 17 пункту 17.1 підпункту 17.1.6 ПК України.

Сам вид перевірки (позапланова невиїзна), без надання платнику податків права на подання відповідних пояснень та документів, що стосуються предмету перевірки, позбавляє контролюючий орган можливості об`єктивно здійснити аналіз законності діяльності такого платника й дійти обґрунтованих висновків стосовно податкового правопорушення.

Отже, з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.

Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України призводить до визнання перевірки протиправною та відсутності правових наслідків такої, а саме - компетенції у контролюючого органу на прийняття акту індивідуальної дії (податкового повідомлення-рішення тощо).

Як наслідок, акт такої перевірки з викладеними у ньому висновками, є доказом, здобутим з порушенням закону, й не має юридичної значимості, а тому прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення, вимоги, рішення тощо не можуть бути визнані правомірними.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 2 лютого 2018 року у справа № 821/371/17, від 06 лютого 2018 року у справі № 802/1241/17-а та від 19 вересня 2018 року у справі № 821/595/17.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, і з таким погоджується апеляційний суд, що копія наказу Головного управління ДФС у Закарпатській області від 31 травня 2018 року за № 964 про проведення позапланової документальної невиїзної перевірки фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та копія розписки про отримання ОСОБА_2 копії наказу про проведення перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки, не містить підпису ОСОБА_2 , взагалі (а.с. 100).

Відповідачем, як суду першої, так і апеляційної інстанції протилежного не доведено.

Щодо твердження податкового органу про отримання фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 у 2016 році 1412349,03 грн. доходу у формі додаткового блага, то апеляційний суд погоджується з висновком суду, що висновок відповідача про отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага зроблено необґрунтовано та без перевірки всіх обставин, виходячи з наступного.

У відповідності до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

Умовою віднесення прощеної суми до складу доходу у вигляді додаткового блага з метою оподаткування необхідним є дотримання умови про прощення боргу (кредиту) до закінчення строку позовної давності.

Позивач не виконав вимоги банку щодо дострокового погашення заборгованості за кредитом, а тому з урахування вимоги від 19.02.2010 року № 041/255 термін повернення кредиту визнається таким, що настав достроково на 25.03.2010 рік.

Вручивши позивачу вимогу від 19.02.2010 № 041/255 банк змінив строки виконання зобов`язання за кредитним договором від 07.08.2007 року № 06/1365К-07. Право банку вимагати дострокового погашення кредиту визначено п. 10.3 кредитного договору.

Внаслідок вказаної вимоги банку, термін повернення кредиту змінився та достроково настав 25.03.2010 року, а, відтак, і строк позовної давності почав свій відлік з цієї дати.

Вимога банку надіслана поштою 19 лютого 2010 листом з повідомленням про вручення № 29747717 та вручена особисто ОСОБА_2 22 лютого 2010 року згідно поштового повідомлення про вручення (а.с. 54).

Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграф 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

З системного аналізу норм законодавства вбачається, що якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно зі частиною 5 статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку із внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до статті 1050 частини 2 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих але не сплачених процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що документальною позаплановою невиїзною перевіркою, яку провів відповідач, взагалі не досліджувалося настання термінів виконання кредитних зобов`язань позивачем, а тому у відповідача відсутні обґрунтовані підстави стверджувати про те, що мало місце списання прощення боргу (кредиту) до закінчення строку позовної давності. Контролюючим органом цю обставину не спростовано як в суді першої, так і апеляційної інстанції.

Апеляційний суд також не приймає до уваги твердження відповідача про переривання строку позовної давності шляхом часткового виконання позивачем кредитних зобов`язань після вручення вимоги, оскільки у акті перевірки про ці обставини не вказується, документальною перевіркою стан виконання кредитних зобов`язань не досліджувався, належних та допустимих доказів (розрахункових документів) з яких би чітко вбачалася дата та сума сплати відповідач в ході перевірки не здобув та суду не надав.

Таким чином, висновок відповідача про отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага зроблено необґрунтовано та без перевірки всіх визначених законом обставин, з чим погоджується апеляційний суд.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 здійснив державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем 07.03.2017 року, номер запису 3011079 (а.с.84 -86)

Державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців - це, зокрема, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою - п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Окрім наведеного, слід звернути увагу на той факт, що кредитний договір від 07.08.2007 року №06/1365-07 укладений між ПАТ «Універсал Банк» та громадянином ОСОБА_2 для придбання житла. При укладенні вказаного договору ОСОБА_2 не виступав у якості фізичної особи - підприємця, а тому отримане ОСОБА_2 за кредитним договором не підлягало обліку з метою оподаткування у складі його доходів як фізичної особи - підприємця та не підлягало відображенню у складі звітності ОСОБА_2 як суб`єкта підприємництва.

Пунктом 177.11 ст. 177 ПК України передбачено, що фізичні особи - підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи.

Фізичні особи, стосовно яких проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням, подають податкову декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності, протягом 30 календарних днів з дня проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності.

У разі проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням останнім базовим податковим (звітним) періодом є період з дня, наступного за днем закінчення попереднього базового податкового (звітного) періоду до останнього дня календарного місяця, в якому проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності.

Пп. 49.18.5 п.49.18 ст. 49 ПК України визначено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним дном звітного (податкового) року.

Згідно п. 179.1 ст. 179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Підпунктом 49.18.4 п.49.18 ст. 49 ПК України визначено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Згідно п. «д» пп.164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України боржник самостійно сплачує податок з доходів, визнаних як додаткове благо та відображає їх у річній податковій декларації.

Відповідно до п. 179.7 ст. 179 ПК України фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Борг за кредитним договором № 06/1365К-07 від 07.08.2007 р. прощено 21.06.2016 року, відтак, за умови відповідності прощеної суми доходу у формі додаткового блага, дохід підлягав декларуванню до 1 травня 2017 року та самостійній сплаті до 1 серпня 2017 року.

Перевіркою фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 охоплено період до 07.03.2017р.

Таким чином, судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідач виніс наказ та провів перевірку суб`єкта, який припинився як фізична особа - підприємець, що є порушенням порядку організації та проведення перевірки; відповідач неправомірно включив до предмету перевірки стан декларування та сплати доходів у формі додаткового блага, які не мають відношення до підприємницької діяльності ОСОБА_2 ; визначений відповідачем період перевірки не охоплює граничний термін декларування та сплати податкового зобов`язання за насідками прощення боргу; контролюючий орган обмежений визначеним у наказі періодом перевірки, а тому проведення перевірки у 2018 році не дає право відповідачу робити висновки про обставини у 2017 році, які не охоплені періодом перевірки.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області залишити без задоволення, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року у справі №260/1207/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повний текст судового рішення виготовлено 25.06.2019 року.