Справа № 826/17204/16
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Національного авіаційного університету України, Міністерства освіти і науки України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, третя особа: Національний авіаційний університет України про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Міністерства освіти і науки України в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 20.10.2016 року № 1267 «Про затвердження складу Наглядової ради Національного авіаційного університету».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2019 року зазначений адміністративний позову задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач та третя особа подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянти обґрунтовують тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 05.11.2015 Міністерством освіти і науки України прийнято наказ № 1146 «Про затвердження складу Наглядової ради Національного авіаційного університету», яким затверджено склад Наглядової ради Університету та, зокрема, визначено головою ради ОСОБА_1

16.01.2016 наказом № 23 Міністерства освіти і науки України, до складу Наглядової ради НАУ внесено зміни, а саме: виключено із її складу ОСОБА_2 і включено до складу ради: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5

20.10.2016 Міністерством освіти і науки України прийнято наказ № 1267 «Про затвердження складу Наглядової ради Національного авіаційного університету» (далі по тексту - оскаржуваний наказ), яким, в тому числі, скасовано наказ Міністерства освіти і науки України від 05.11.2015 року № 1146 «Про затвердження складу Наглядової ради Національного авіаційного університету» та затверджено новий склад Наглядової ради НАУ, до якого, між іншим, ОСОБА_1 включений не був.

Як зазначає позивач, згідно наказу № 1146 від 05.11.2015 року, п`ятирічний строк повноважень складу Наглядової ради НАУ спливає 04.11.2020, а будь-яких підстав для дострокового припинення повноважень складу Наглядової ради Університету не було.

Вважаючи оскаржуваний наказ незаконним та протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів правомірності прийнятого ним рішень, та не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, які, в свою чергу, спростовували б доводи та аргументи позивача щодо визначених останнім в позові порушень при прийнятті оскаржуваного наказу.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про звернення громадян» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), та іншими нормативно-правовими актами, виданими на їх виконання.

Відповідно до п. 25 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про вищу освіту», центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки здійснює інші повноваження відповідно до законодавства.

У відповідності до п.п. 1, 2 «Положення про Міністерство освіти і науки України», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 630, Міністерство освіти і науки України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України (далі по тексту - Положення).

Міністерство освіти і науки України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Міністерство освіти і науки України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Підпунктами 1, 3, 22 пункту 10 Положення передбачено, що міністр: очолює Міністерство освіти і науки України, здійснює керівництво його діяльністю; спрямовує та координує діяльність визначених Кабінетом Міністрів України центральних органів виконавчої влади, зокрема, видає обов`язкові для виконання центральними органами виконавчої влади, діяльність яких спрямовує і координує Міністр, накази та доручення з питань, що належать до компетенції таких органів; підписує накази МОН України.

Міністерство освіти і науки України відповідно до покладених на нього завдань здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних з діяльністю Міністерства освіти і науки України, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Міністерство освіти і науки України для виконання покладених на нього завдань має право скликати наради, утворювати комісії та робочі групи, проводити наукові конференції, семінари з питань, що належать до його компетенції (пп. 88 п. 4, пп. 3 п. 6 Положення).

Згідно статуту третьої особи, засновником Університету є Держава Україна, в особі Міністерства освіти і науки України, яке, в свою чергу, здійснює управління НАУ, обставини чого, між іншим, учасниками справи не заперечуються.

З огляду на наведене, зважаючи на приписи Положення, з урахуванням того, що Міністерство освіти і науки України розглядає звернення громадян з питань, пов`язаних з його діяльністю, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, що свідчить про право Міністерства розглядати звернення громадян, пов`язані з діяльністю Університету, враховуючи, що Міністерство освіти і науки України для виконання покладених на нього завдань має право утворювати комісії з питань, що належать до його компетенції, а міністр Міністерства освіти і науки України, який його очолює, здійснює керівництво його діяльністю і видає обов`язкові для виконання накази та підписує їх, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Міністерство, як центральний орган виконавчої влади, який наділений публічно-владними управлінськими функціями на підставі законодавства, здійснює реалізацію своєї компетенції в рамках процедури розгляду відповідних скарг, яка (процедура) включає в себе розгляд скарг та прийняття обов`язкових до виконання рішень.

В свою чергу, Законом України «Про звернення громадян» регулюються питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (ст. 1 Закону України «Про звернення громадян»).

Законодавство України про звернення громадян включає цей Закон та інші акти законодавства, що видаються відповідно до Конституції України та цього Закону. Дія Закону України «Про звернення громадян» не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про доступ до судових рішень», Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» (ст.ст. 2, 12 Закону України «Про звернення громадян»).

Частиною 1 статті 5 Законом України «Про звернення громадян» визначають, що звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

За ст. 28 Закону України «Про звернення громадян», контроль за дотриманням законодавства про звернення громадян відповідно до своїх повноважень здійснюють Верховна Рада України, народні депутати України, Президент України, Кабінет Міністрів України, Уповноважений з прав людини Верховної Ради України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські, районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі комітети, депутати місцевих рад, а також міністерства, інші центральні органи виконавчої влади щодо підпорядкованих їм підприємств, установ та організацій.

За таких обставин, оскільки звернення (індивідуальні або колективні) громадян, які пов`язані з діяльністю Університету, надійшли до Міністерства освіти і науки України в порядку Закону України «Про звернення громадян», Міністерство здійснює розгляд таких звернень в межах означеного нормативно-правового акту, чим, в свою чергу, здійснює контроль за дотриманням законодавства про звернення громадян.

Як вбачається з п. 7-8 оскаржуваного наказу, утворення комісії з перевірки скарг і звернень громадян, що надійшли до Міністерства освіти і науки України щодо Національного авіаційного університету (далі по тексту - Комісія), та про покладення на комісію обов`язку підготувати до 15.07.2016 зведену довідку про результати перевірки скарг і звернень громадян, що надійшли до Міністерства освіти і науки України щодо функціонування Національного авіаційного університету.

Тобто, Міністерством, для виконання покладених на нього завдань, утворено комісію з питань, що належать до компетенції Міністерства освіти і науки України, зокрема, з питання перевірки скарг і звернень громадян, що надійшли до Міністерства освіти і науки України щодо функціонування НАУ, чим наділено Комісію повноваженнями щодо здійснення перевірки скарг і звернень громадян, що надійшли до Міністерства освіти і науки України щодо функціонування НАУ та про підготовку, за наслідками такої перевірки, зведеної довідки.

Зважаючи на наведені приписи Законів України «Про вищу освіту», «Про звернення громадян» та «Положення про Міністерство освіти і науки України», з урахуванням того, що діяльність комісії з перевірки скарг і звернень громадян, що надійшли до Міністерства освіти і науки України щодо функціонування Національного авіаційного університету, включає надання зведеної довідки, що є результатом діяльності Комісії, як проміжного етапу та складової процедури перевірки скарг і звернень на виконання Закону України «Про звернення громадян», беручи до уваги, що зведена довідка, виходячи з вступної частини оскаржуваного наказу, обумовила прийняття Міністерством наказу, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що як прийнята Комісією зведена довідка, так і прийнятий на її підставі Міністерством оскаржуваний наказ, мають відповідати критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України.

Отже, для встановлення обставин протиправності оскаржуваного наказу, необхідним є перевірка судом зведеної довідки та наказу на відповідність критеріям, що встановлені в ч. 2 ст. 2 КАС України.

З огляду на викладені висновки, приймаючи до уваги, що наслідком прийняття оскаржуваного наказу було скасування наказу від 05.11.2015 року № 1146 «Про затвердження складу Наглядової ради Національного авіаційного університету», яким, зокрема, затверджено персональний склад Наглядової ради Університету та обрано головою ради ОСОБА_1, та зважаючи, що оскаржуваний наказ видано Міністерством в рамках виконання публічно-владних управлінських функцій, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними твердження апелянтів, як невмотивовані, про не порушення прийнятим оскаржуваним наказом прав та інтересів позивача.

Закон України «Про вищу освіту» встановлює основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти, створює умови для посилення співпраці державних органів і бізнесу з закладами вищої освіти на принципах автономії закладів вищої освіти, поєднання освіти з наукою та виробництвом з метою підготовки конкурентоспроможного людського капіталу для високотехнологічного та інноваційного розвитку країни, самореалізації особистості, забезпечення потреб суспільства, ринку праці та держави у кваліфікованих фахівцях.

Вказаний нормативно-правовий акт, поряд з правовим регулюванням питань, наприклад, основних завдань закладу вищої освіти, регулює питання управління закладом вищої освіти.

Так, за ч.ч. 1, 5 ст. 37 Закону, наглядова рада закладу вищої освіти створюється за рішенням засновника (засновників) для здійснення нагляду за управлінням майном закладу вищої освіти, додержанням мети його створення. Порядок формування наглядової ради, строк її повноважень, компетенція і порядок діяльності визначаються статутом закладу вищої освіти.

Наведені приписи ст. 37 Закону визначають мету створення наглядової ради. При цьому, порядок формування наглядової ради, строк її повноважень та компетенція визначаються статутом закладу вищої освіти.

З положень п. 5.5. Статуту НАУ видно, що склад Наглядової ради Університету затверджується Міністерством освіти і науки України. Термін повноважень Наглядової ради становить п`ять років.

Положення про Наглядову раду затверджує голова Наглядової ради за погодженням з Міністерством.

Зі змісту п. 4 Положення про Наглядову раду НАУ, затверджене Головою Наглядової ради Університету Бадрудіновим О.К. та погоджене міністром Міністерства освіти і науки України Квітом С.М. (за тестом - Положення про Наглядову раду), випливає, що персональний склад ради затверджується наказом Міністерства. Строк повноважень членів Наглядової ради становить п`ять років.

Тобто, до виключної компетенції Міністерства освіти і науки України належить затвердження персонального складу Наглядової ради, строк повноважень якого складає п`ять років.

Разом з тим, ані Законом, ані статутом НАУ, ані Положенням про Наглядову раду, не передбачено підстав та порядку дострокового припинення повноважень складу наглядової ради.

Також, п. 6.1. Положення про Наглядову раду передбачено можливість внесення змін та доповнень до положення, шляхом прийняття рішення, на засіданні Наглядової ради більшістю голосів від складу Наглядової ради, яке затверджується Головою Наглядової ради Університету та погоджується Міністерства освіти і науки України.

Між тим, в матеріалах справи не міститься, а скаржниками не надано суду, рішень про внесення змін та доповнень до Положення про Наглядову раду НАУ, затверджених Головою Наглядової ради Університету та погоджених Міністерством освіти і науки України, в рамках питань дострокового припинення повноважень складу Наглядової ради Університету.

Згідно п. 5.5. Статуту, які узгоджуються з ч. 2 ст. 37 Закону, Наглядова рада Університету сприяє розв`язанню перспективних завдань його розвитку, залученню фінансових ресурсів для забезпечення його діяльності з основних напрямів розвитку і здійснення контролю за їх використанням, ефективній взаємодії Університету з державними органами та органами місцевого самоврядування, науковою громадськістю, суспільно-політичними організаціями та суб`єктами господарської діяльності в інтересах розвитку та підвищення якості освітньої діяльності і конкурентоспроможності Університету, здійснює громадський контроль за його діяльністю тощо.

Відповідно п.п. 1.2., 2.1. Положення, Наглядова рада Національного авіаційного університету сприяє розв`язанню перспективних завдань розвитку Університету, залученню фінансових ресурсів для забезпечення його діяльності з основних напрямів розвитку і здійснення контролю за їх використанням, ефективній взаємодії Університету з державними органами та органами місцевого самоврядування, науковою громадськістю, суспільно-політичними організаціями та суб`єктами господарської діяльності в інтересах розвитку та підвищення якості його освітньої діяльності і конкурентоспроможності, а також здійснює нагляд за: управлінням майном Університету; діяльністю Університету; додержанням мети створення Університету; дотриманням інтересів засновника Університету. Основними завданнями Наглядової ради є: визначення шляхів та сприяння розв`язанню перспективних завдань розвитку Університету; налагодження і вдосконалення взаємодії з органами державної влади, місцевого самоврядування, навчальними закладами та науковими установами, підприємствами, організаціями; пошук шляхів розширення і вдосконалення міжнародного співробітництва Університету; сприяння залученню фахівців високого рівня, а також працевлаштуванню молоді; підтримка систем стимулювання високопрофесійної праці в Університеті; нагляд за кадровою політикою Університету; контроль за доцільністю та ефективністю використання бюджетних та власних коштів Університету; контроль за використанням майна Університету, в тому числі майнових комплексів, будівель та споруд, земельних ділянок, що знаходяться на праві господарського відання або у користуванні Університету; вжиття заходів щодо зміцнення матеріально-технічної бази Університету; залучення коштів спонсорів та меценатів, пошук додаткових джерел фінансування Університету; сприяння розвитку в Університеті наукових шкіл світового рівня; здійснення фінансової підтримки науково-дослідних робіт; громадський контроль за встановленням та призначенням іменних стипендій для науково-педагогічних працівників, докторантів, аспірантів, студентів; здійснення громадського контролю за діяльністю приймальної комісії; нагляд за дотриманням порядку виборів ректора Університету; громадський контроль за діяльністю керівництва Університету у напрямку боротьби з корупцією.

До повноважень Наглядової ради, в силу р. 3 Положення, відносяться: взаємодія з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими навчальними закладами, підприємствами, установами і організаціями з питань, віднесених до завдань Наглядової ради; внесення пропозицій щодо змін і доповнень до Статуту, прийняття участі в обговоренні змін до Статуту Університету; внесення МОН пропозицій щодо вдосконалення діяльності Університету та вжиття заходів з ліквідації виявлених порушень; звернення до спеціалістів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, експертів з метою допомоги у підготовці до розгляду питань, що належать до компетенції Наглядової ради; здійснення контролю за діяльністю керівника Університету, його заступників, керівників структурних підрозділів Університету щодо дотримання ними вимог законодавства, Статуту Університету, розпорядчих актів Університету, умов контракту; отримання від ректора, його заступників, директорів інститутів, керівників структурних підрозділів (відділів) Університету інформації з будь-яких питань діяльності Університету; надання обов`язкових до розгляду рекомендацій керівництву Університету з питань забезпечення діяльності Університету; вимоги від керівника Університету, його заступників, керівників інститутів та факультетів, керівників інших структурних підрозділів припинення дій, що суперечать законодавству, статуту та іншим розпорядчим актам Університету; рекомендування керівнику Університету, його заступникам, керівникам інститутів та факультетів, керівникам інших структурних підрозділів усунення порушень та виправлення недоліків, допущених в їх діяльності; здійснення нагляду за раціональністю змін штатного розпису; здійснення нагляду за використанням фонду оплати праці; внесення вищому колегіальному органу громадського самоврядування Університету обґрунтованого подання про відкликання керівника Університету з підстав, передбачених законодавством, Статутом Університету, контрактом; внесення питань на розгляд конференції трудового колективу та Вченої ради Університету; сприяння взаємодії керівництва Університету з профспілковими організаціями, органами студентського самоврядування, науковими товариствами.

За таких обставин, в межах наданих Положенням про Наглядову раду повноважень, Наглядова рада Національного авіаційного університету здійснює свою діяльність з метою нагляду за управлінням майном закладу вищої освіти, додержанням мети створення Університету.

Як свідчать матеріали справи, за наслідками проведеної комісією з перевірки скарг і звернень громадян, що надійшли до Міністерства освіти і науки України щодо Національного авіаційного університету перевірки, Комісією складено довідку.

З вступної частини довідки убачається, що за результатами відкритих засідань Комісії - 12 травня, 2, 15 червня та 14 липня, 23 серпня 2016 року, що транслювались в режимі он-лайн, встановлено, що в Національному авіаційному університеті існує гостра управлінська криза, у трудовому колективі відчувається соціальна напруга, а ситуація, що склалась навколо НАУ, суттєво впливає на імідж та репутацію Університету.

За наслідками розгляду зазначених скарг та звернень, Комісія рекомендувала Міністру освіти і науки України переглянути склад Наглядової ради Університету та посилити її керівництво.

З огляду на зазначені Комісією у довідці висновки та рекомендації, апеляційна інстанція звертає увагу, що ч. 1 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.

Європейський суд з прав людини у пунктах 16, 17 рішення від 24 листопада 2016 року у справі «ТОВ «Полімерконтейнер» проти України» (Заява N 23620/05) наголосив, що умова законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Хентріх проти Франції», від 22 вересня 1994 року, п. 42, серія A N 296-A, та «Кушоглу проти Болгарії», N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, нормативні приписи Закону України «Про звернення громадян» та обов`язок Міністерства освіти і науки України об`єктивно і всебічно перевіряти скарги і звернення, виходячи з наведених концептуальних позицій Європейського суду з прав людини про те, що дослідженими судом, з огляду на питання правового спору, повинні бути акти адміністративних органів на предмет їх об`єктивності та обґрунтованості, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що лише належно обґрунтовані висновки із чітким викладенням фактів і доказів, а також оцінкою доказів ретельним віднесенням факту до відповідної категорії дають основу для висновку про неефективність діяльності. Належно обґрунтовані висновки мають містити мінімальні складові (правову підставу, встановлені факти, оцінку доказів, віднесення факту до відповідної категорії, тощо) та слугують основою для правильного та справедливого рішення.

Отже, зважаючи, що наявний, згідно довідки, висновок Комісії про неможливість підтвердження або спростування твердження, які містяться у зверненнях про лобіювання інтересів голови Наглядової ради ОСОБА_1 на використання аеродрому в Бородянці, як основної бази польотів студентів НАУ, враховуючи, що колективні звернення не підтверджені реальними доказами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що викладені в п. 9.3. довідки Комісією висновки щодо причин глибокої управлінської кризи в НАУ через неефективність діяльності Наглядової ради, керівництво якої не зуміло налагодити продуктивну співпрацю з ректоратом НАУ, не підтверджено належними, достовірними та допустимими доказами, що підтверджують неефективність діяльності Наглядової ради, а відповідно, невмотивованими є і викладені у п. 10.6. довідки рекомендації про перегляд складу Наглядової ради НАУ та посилення її керівництва.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, законним є висновок суду першої інстанції, що апелянтами не доведено правомірності оскаржуваного наказу, та не надано суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються доводи апеляційних скарг, які, в свою чергу, спростовували б доводи та аргументи позивача щодо визначених останнім в позові порушень при прийнятті наказу.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції).

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянтів не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності своїх дій та не надано обґрунтованих доводів прийняття оскаржуваного наказу, відповідно до норм чинного законодавства.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційних скаргах, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Національного авіаційного університету України, Міністерства освіти і науки України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст рішення виготовлено 24.06.2019 року