Справа № 200/6912/19-а
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2019 р. Справа№200/6912/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобов`язання вчинити дії щодо повторного розгляду заяви від 05.03.2019 року про призначення пенсії на пільгових умовах,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов`язання вчинити дії щодо повторного розгляду заяви від 05.03.2019 року про призначення пенсії на пільгових умовах. Просив визнати протиправним та скасувати рішення Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 10.04.2019 року про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії, та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву від 05.03.2019 року про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком № 1 періоди роботи ОСОБА_1 , а саме: з 22.01.1988 року по 21.05.1989 року, з 08.07.1994 року по 01.10.1994 року - на підприємстві «Шахтоуправління «Ясиновське», з 01.03.1995 року по 31.07.1996 року - на підприємстві МКП «Фонд-2», з 31.07.1996 року по 13.04.1997 року - ДП «Шахтоуправління «Зуєвське», 16.11.1998 року по 31.12.1999 року - ДВАТ шахта «Ясинівська - Глибока», з 01.01.2011 року по 31.05.2014 року - на підприємстві ПАТ «Шахтоуправління «Донбас».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 10 квітня 2019 року відповідачем було прийнято рішення про відмову в призначенні йому пенсії, з підстав що позивач не має достатньої пільгового стажу в підземних умовах.

Отже, позивач вважає що відповідачем невірно підрахований пільговий стаж, у зв`язку із чим він був змушений звернутися із позовом до суду.

03 червня 2019 року відкрито провадження по справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

Сторони отримали ухвали про відкриття провадження в справі, що підтверджується поштовими повідомленнями.

14 червня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволені позову, посилаючись на норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначив, що позивачу не було зараховано спірні періоди його роботи: з 22.01.1988 року по 21.05.1988 року, з 08.07.1991 року по 01.10.1994 року на підприємстві шахтоуправління «Ясиновське»; з 01.03.1995 року по 31.07.1996 року на підприємстві МКП «Фонд-2», з 31.07.1996 року по 13.04.1997 року на підприємстві ДП ДВАТ шахта «Ясинівська - Глибока», оскільки позивачем не було надано пільгові довідки. Період роботи позивача з 01.01.2011 року по 31.05.2014 року на підприємстві ПАТ «Шахтоуправління «Донбас», оскільки підприємство не здійснювало реєстраційні дії на підконтрольній українській владі території, відсутні дані за цей період в індивідуальних відомостях про застраховану особу та дані про атестацію робочих місць.

Сторонами не були надані клопотання щодо розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Отже, відповідно до ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу за правилами спрощеного провадження.

Дослідивши заяви по суті справи, письмові докази, наявні у справі, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

05 березня 2019 року позивач звернувся до Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою № 185 про призначення пенсії згідно п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV.

Рішенням Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 10 квітня 2019 року позивачу відмовлено в призначені пенсії у зв`язку із тим, що у нього не достатньо пільгового стажу в підземних умовах. Відповідачем не зараховано до пільгового стажу ОСОБА_1

Позивачу не зараховано до пільгового стажу періоди роботи з 22.01.1988 року по 21.05.1988 року, з 08.07.1991 року по 01.10.1994 року на підприємстві шахтоуправління «Ясиновське»; з 01.03.1995 року по 31.07.1996 року на підприємстві МКП «Фонд-2», з 31.07.1996 року по 13.04.1997 року на підприємстві ДП ДВАТ шахта «Ясинівська - Глибока», оскільки позивачем не було надано пільгові довідки. Період роботи позивача з 01.01.2011 року по 31.05.2014 року на підприємстві ПАТ «Шахтоуправління «Донбас», оскільки підприємство не здійснювало реєстраційні дії на підконтрольній українській владі території, відсутні дані за цей період в індивідуальних відомостях про застраховану особу та дані про атестацію робочих місць, та страхового стажу період роботи позивача з 01.06.2014 року по 31.07.2014 року на підприємстві ПАТ «Шахтоуправління «Донбас», оскільки відсутні відомості про сплату щомісячних внесків за ці періоди до МДЗ України.

Суд, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав.

Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно відмови в призначені пенсії позивачу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно- правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди призначення пільгових пенсій провадиться за нормами зазначеного закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердженім наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, правова норма статті 62 вказаного Закону передбачає, що основним документом для підтвердження стажу роботи є трудова книжка і лише при її відсутності, або записів у ній, стаж підтверджується у відповідності з Порядком, затвердженим Постановою КМУ № 637.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 20 Порядку № 637 встановлено, що у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Таким чином, лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Тому збирання уточнюючих довідок повинно здійснюватися в випадках неправильного або нечіткого заповнення трудової книжки, що робить незрозумілим зроблений запис.

Професії та посади на яких позивач працював, а саме: електрослюсар підземний з повним робочим днем у шахті віднесена до Списку № 1.

Відповідно до записів трудової НОМЕР_3 книжки 2, 3, 13, 15, 17, 28, 30 позивач працював електрослюсарем підземним з повним робочим днем у шахті, а саме у період з 22.01.1988 року по 21.05.1988 року, з 08.07.1991 року по 01.10.1994 року на підприємстві шахтоуправління «Ясиновське»; з 01.03.1995 року по 31.07.1996 року на підприємстві МКП «Фонд-2», з 31.07.1996 року по 13.04.1997 року на підприємстві ДП ДВАТ шахта «Ясинівська - Глибока».

Відповідно до Списків № 1 і 2 виробництв, цехів, професій і посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затверджених постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10 та затверджених постановою КМУ від 11.03.1994 № 162, професія електрослюсар підземний відноситься до Списку №1. Отже, Законом України «Про пенсійне забезпечення» та Порядком № 637 встановлено, що основним документом, що підтверджує трудовий стаж для призначення пенсії - є трудова книжка. Якщо її немає, або в ній відсутні відомості, що визначають право на пільгову пенсію, можуть бути витребувані уточнюючі довідки підприємств або організацій. Моя трудова книжка містить записи, що підтверджують період виконуваної роботи, її характер та зайнятість за професіями, які віднесені до Списку № 1.

Виходячи з вищевикладеного, відповідачем неправомірно відмовлено позивачу в не зарахуванні стажу роботи позивача у періоди роботи з 22.01.1988 року по 21.05.1988 року, з 08.07.1991 року по 01.10.1994 року на підприємстві шахтоуправління «Ясиновське»; з 01.03.1995 року по 31.07.1996 року на підприємстві МКП «Фонд-2», з 31.07.1996 року по 13.04.1997 року на підприємстві ДП ДВАТ шахта «Ясинівська - Глибока», оскільки стаж роботи позивача підтверджено відповідними записами в трудовій книжці, а підстав для перевірки такого запису відповідачем не встановлено, оскільки обґрунтувань невідповідності записів відповідачем не наведено.

Щодо відмови відповідача у зарахуванні пільгового стажу позивача з період з 01.01.2011 року по 31.05.2014 року на підприємстві ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» прохідником 5 розряду з повним робочим днем у шахті, оскільки підприємство не здійснювало реєстраційні дії на підконтрольній українській владі території, відсутні дані за цей період в індивідуальних відомостях про застраховану особу та дані про атестацію робочих місць, суд зазначає наступне.

Отже, як вже судом зазначалось вище, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка чи відповідні записи у трудовій книжці.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII (надалі Закон №1669) період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014 року.

На виконання Закону № 1669 розпорядженнями Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року та від 02.12.2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, згідно якого до зазначених населених пунктів належить, зокрема, м. Донецьк Донецької області.

Відповідно до п. 1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами правці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (набула чинності 21.08.1992) (далі Порядок № 442) атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Згідно приписів п. 3 Порядку № 442 атестація проводиться згідно з цим Порядком та методичними рекомендаціями щодо проведення атестації робочих місць за умовами праці, що затверджуються Мінсоцполітики і МОЗ.

Таким чином, проведення атестації робочих місць за умовами праці передбачена діючим законодавством України та проводиться згідно з Порядком № 442 та методичними рекомендаціями щодо проведення атестації робочих місць за умовами праці, що затверджуються Мінсоцполітики і МОЗ.

Відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінсоцполітики разом з МОЗ (п. 8 Порядку № 442).

Пунктом 10 Порядку № 442, окрім іншого, передбачено, що результати атестації використовуються при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Пунктом 4.1. Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі Порядок № 383) передбачено, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.

Відповідно до пункту 4.5 Порядку № 383 якщо ж атестація з 21.08.92 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.97, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.92 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць (442-92-п). У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку проведення атестації та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку проведення атестації відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Суд зазначає, що наведені записи трудової книжки про роботу позивача за вказані періоди свідчать про зайнятість останнього повний робочий день на підземних роботах, тобто позивачем доведено пільговий характер своєї роботи у спірний періоди, записи про спірні періоди роботи, засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають, відтак факт роботи позивача у спірний періоди підтверджується відомостями трудової книжки, які були внесені відповідно до діючого законодавства, ніяких дефектів записів трудова книжка не містить, відтак не потребує додаткового доказування, та пенсійних орган не мав правових підстав не включати спірні періоди роботи до пільгового стажу позивача, а доводи відповідача, викладені у відзиві щодо необхідності додаткових доказів для підтвердження пільгового характеру роботи позивача є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства.

Крім того, позивачем надані довідки уточнюючий пільговий характер праці, та надав копії наказі про атестацію робочих місць в спецстажі.

Отже, з врахуванням наведених обставин та норм чинного законодавства, судом було встановлено, що стаж роботи позивача підлягає зарахуванню до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

У відповідності до частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі «Лоізіду проти Туреччини» ЄСПЛ обмежився коротким пунктом посилання на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то, у правах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» він приділив значну увагу аналізу цього висновку та в подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de fackto та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше, означало б зовсім позбавити людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

Спираючись на сформульований у вищезазначеній справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» зауважив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]».

У відповідності до ч. 2 ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, 6, ) про зобов`язання вчинити дії щодо повторного розгляду заяви від 05.03.2019 року про призначення пенсії на пільгових умовах - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 10.04.2019 року про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Зобов`язати Селидівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, 6, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) від 05.03.2019 року про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із зарахуванням до його пільгового стажу роботи за Списком № 1 періоди роботи: з 22.01.1988 року по 21.05.1989 року, з 08.07.1994 року по 01.10.1994 року - на підприємстві «Шахтоуправління «Ясиновське», з 01.03.1995 року по 31.07.1996 року - на підприємстві МКП «Фонд-2», з 31.07.1996 року по 13.04.1997 року - ДП «Шахтоуправління «Зуєвське», 16.11.1998 року по 31.12.1999 року - ДВАТ шахта «Ясинівська - Глибока», з 01.01.2011 року по 31.05.2014 року - на підприємстві ПАТ «Шахтоуправління «Донбас»

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, 6, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.М. Тарасенко