Справа № 1.380.2019.000473
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.000473
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Карпи А.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Цимейко Г.О.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області про визнання незаконним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області про визнання незаконним та скасування рішення Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області №239 від 14.09.2016 «Про перейменування вулиць м. Хирів» в частині перейменування АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 . Дем`яна АДРЕСА_3 .

Ухвалою суду від 04.02.2019 вказану позовну заяву було залишено без руху. У встановлений суддею строк позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 12.02.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

09.04.2019 суд ухвалив засідання у даній справі проводити за участю позивача/представника позивача в режимі відео конференції, забезпечення проведення якої доручено Дарницькому районному суду м.Києва.

Ухвалою суду від 07.05.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, як громадянка, яка зареєстрована та фактично проживає у будинку по вулиці, що перейменована відповідачем, не погоджується з вищевказаним рішенням. Зокрема, посилається на те, що відповідачем порушено приписи ч.2 ст.19 Конституції України, вимог п.6 ст.7 Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в України та заборону пропаганди їх символіки», вимог ст.3 Закону України «Про присвоєння юридичним особам та об`єктам права власності імен (псевдонімів) фізичних осіб, ювілейних та святкових дат, назв і дат історичних подій», а також постанови Кабінету Міністрів України від 24.10.2012 №989 «Про затвердження порядку проведення громадського обговорення під час розгляду питань про присвоєння юридичним особам та об`єктам права власності, які за ними закріплені, об`єктам права власності, які належать фізичним особам, імен (псевдонімів) фізичних осіб, ювілейних та святкових дат, назв і дат історичних подій». Вважає, що перейменування вулиць здійснюється з урахуванням думки більшості населення, яке проживає на території. Однак, ігноруючи прохання мешканців вулиці залишити стару назву вулиці « 9 травня» на демократичному скликанні XI сесії Хирівської міської ради VII прийнято рішення №239 «Про перейменування вулиць м.Хирів» в частині перейменування вул.9 Травня на вулицю імені фізичної особи ОСОБА_2 , який не відноситься до визначних осіб. Тому вважає, зазначене рішення незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням вимог чинного законодавства, а п.1 таким, що підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та додаткових поясненнях, просили суд позов задоволити повністю.

На заперечення позовних вимог від представника відповідача 06.03.2019 надійшов відзив на позовну заяву за № 7498 та додаткові пояснення від 28.05.2019 року за № 18489. Представник відповідача послався на те, що позивачем не обґрунтовано, в чому саме полягає порушення її прав та законних інтересів у зв`язку з прийняттям оскаржуваної частини рішення, окрім того, зазначене не призводить до жодних матеріальних чи інших витрат та дій від позивача. На думку представника відповідача, позивач помилкового посилається на Закон України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в України та заборону пропаганди їх символіки», так як вказаний закон не застосовувався до спірних правовідносин. Згідно з ст. 143 Конституції України та ст. 2, 9, 10, 13 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» загальні збори громадян за місцем проживання є формою їх безпосередньої участі у вирішенні питань місцевого значення, та територіальні громади мають право ініціювати на розгляд у раді будь-якого питання, віднесеного до відання місцевого самоврядування. Міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції та повноваження місцевого самоврядування. Також зазначив, що територіальна громада має право проводити громадські слухання, зустрічатися з депутатами відповідної ради та посадовими особами місцевого самоврядування, під час яких члени територіальної громади можуть заслуховувати їх, порушити питання та вносити пропозиції щодо питань місцевого значення, що належать до відання місцевого самоврядування. Крім цього, позивач сама не заперечує того, що громадське обговорення з приводу перейменування вулиць в м.Хирів відбулося за участі громадськості, депутатів ради і оскаржене рішення прийнято за результатами такого обговорення, що оформлено протоколом від 24.08.2016. Позивач також визнає те, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.2012 №989 «Про затвердження порядку проведення громадського обговорення під час розгляду питань про присвоєння юридичним особам та об`єктам права власності, які за ними закріплені, об`єктам права власності, які належать фізичним особам, імен (псевдонімів) фізичних осіб, ювілейних та святкових дат, назв і дат історичних подій» організатори громадського обговорення самостійно визначають форми його проведення виходячи із необхідності залучення якомога більшої кількості заінтересованих учасників та власних організаційних можливостей. Громадське обговорення в м.Хирові носило характер міського та проводилося як вільне виявлення думки громадян міста, позивач також брала участі в обговоренні. ОСОБА_3 Гладилович, на честь якого перейменовано вулицю, є громадським діячем співзасновником україномовної газети «Діло» довоєнної Польщі, уродженцем м.Хирова. Вважає, що резолюція громадського обговорення, яке відбулося 24.08.2016 відповідала цілям увічнення пам`яті Д.Гладиловича та була прийнята як підстава прийняття рішення Хирівською міською радою. Тому вважає, що приймаючи 14.09.2016 рішення №239«Про перейменування вулиць м.Хирів» Хирівська міська рада діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для скасування вказаного рішення.

Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву та просив суд у позові відмовити за безпідставністю.

Позивач надав відповідь на відзив, в якій зазначила, що вона дізналася про оскаржене рішення відповідача 14.06.2017 року. Однак, протягом всього часу намагалася вирішити питання у позасудовому порядку та до останнього сподівалася, що орган місцевого самоврядування почне виконувати покладені на нього чинним законодавством України обов`язки.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 , згідно з копією паспорта є АДРЕСА_4 . Позивач є членом територіальної громади м. Хирів, наділена правом самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України, зокрема, шляхом участі в громадських слуханнях.

Депутати Хирівської міської ради звернулися до міського голови Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області ОСОБА_4 із зверненням про перейменування вулиць, а саме: АДРЕСА_3 та вул.9 Травня на вул. Дем`яна Гладиловича. Представник відповідача, міський голова, в засіданні суду наголосив, що на дошці оголошення в центрі міста Хирів було розміщено повідомлення про громадське слухання з приводу перейменування вулиць вул АДРЕСА_3 на вул. Ярослава Пастернака та вул.9 Травня на вул. Дем`яна Гладиловича. В цей день і буде урочисте святкування Дня незалежності, всі бажаючі мали змоги взяти участь в обговоренні. З пропозицією присвоєння назви вулиці Дем`яна Гладиловича виступив вчитель історії Хирівської школи інтернат Дорошенко Олександр - Гаррі Лукашович та військовий капелан отець Іван Гальо.

Хирівською міською радою Старосамбірського району Львівської області 24.08.2016 проведено громадські обговорення щодо перейменування вулиць м.Хирів, за результатами яких складений протокол. В протоколі зазначено про необхідність провести опитування та затверджено комісію про проведення опитування населення у складі: міського голови Голубець І.Я., секретаря Хирівської міської ради Кеби Л.М., депутатів міської ради, члени виконкому, гості, членів громади м.Хирів 450 осіб.

Зі змісту протоколу громадських обговорень щодо перейменувань АДРЕСА_2 . Гагаріна на вул. Ярослава Пастернака та вул.9 Травня на вул. Дем`яна Гладиловича, який міститься в матеріалах справи вбачається, що на обговоренні вирішили запропонувати сесії Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області прийняти рішення про перейменування вказаних вулиць. До протоколу громадського обговорення, яке відбулося 24.08.2016, приєднаний список жителів територіальної громади, які взяли участь в обговоренні питання про добровільне приєднання.

Не погодившись з вказаним рішення 26.08.2016 позивач разом із жителями вул.9 Травня звернулися до голови Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області ОСОБА_4 із заявою, в якій просили залишити стару назву вулиці « 9 травня».

На дев`ятій сесії VІІ демократичного скликання Хирівської міської ради, виконавчий комітет Хирівської міської ради 14.09.2016 прийняв рішення №239 «Про перейменування вулиць м.Хирів» вирішено перейменувати АДРЕСА_2 . Гагаріна на Ярослава Пастернака та АДРЕСА_5 9 АДРЕСА_1 на АДРЕСА_5 Дем`яна Гладиловича.

Вказане рішення прийнято відповідно до ст.37 Закону України «Про місцеве самоврядування» та протоколу міської комісії громадського обговорення питання перейменування вулиць від 24.08.2016.

30.05.2017 жителі вул.9 Травня звернулися до Хирівського міського голови з заявами про надання пояснення та відповіді у письмовій формі щодо перейменування вулиці та призупинення приватизацій присадибних ділянок через часткове розташування їх у смузі відводу залізниці.

Листом№6 від 14.06.2017 відповідач надав позивачу пояснення щодо перейменування вулиці та призупинення приватизацій присадибних ділянок через часткове розташування їх у смузі відводу залізниці.

Ознайомившись з наданими поясненнями відповідача, жителі вул.9 Травня повторно звернулися до Хирівського міського голови з проханням про залишення без перейменування їхньої вулиці, оскільки 9 Травня в Україні проголошено вихідним днем та надання їм у письмовій формі пояснення із зазначенням всіх причин винесеного рішення.

06.07.2017 виконком Хирівської міської ради направив жителям вул.Д.Гладиловича (колишня назва вул. 9 Травня) запрошення для прийняття участі в роботі ХХІ сесії VІІ демократичного скликання 11.07.2017 на 15:00год.

Згідно проекту порядку денного XXI сесії міської ради VII скликання першим питанням порядку денного визначено: «Про повернення колишньої назви вулиці 9 Травня з назви вул. АДРЕСА_6 Гладиловича».

Відповідно витягу з протоколу пленарного засідання XXI сесії міської ради VII демократичного скликання від 04.07.2017, Хирівським міським головою ОСОБА_4 поставлено на голосування питання «Про повернення колишньої назви вулиці 9 Травня з назви вул. Д Гладиловича», врахувавши звернення жителів вказаної вулиці.

За результатом відкритого голосування за питанням №1 «Про повернення колишньої назви вулиці 9 Травня з назви АДРЕСА_2 . Д Гладиловича» рішення не набрало необхідної кількості голосів.

Не погодившись з вказаним рішення 24.05.2018 позивач разом із жителями вул.9 Травня звернулися до голови Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області Голубця ОСОБА_5 Я. та голови Львівської обласної держадміністрації із заявою, в якій просили залишити стару назву вулиці « 9 травня» та з проханням надати їм у письмовій формі пояснення із зазначення всіх причин, які їх спонукали до таких дій.

Голова Старосамбірської районної державної адміністрації листом від 19.06.2018 за №03-22/710 та міський голова Хирівської міської ради листом від 26.06.2018 №4 повідомили ОСОБА_1 та жителів АДРЕСА_6 ) про те, що рішення № 239 від 14.09.2016 «Про перейменування вулиць в м.Хирові» було прийнято на IX cecії VII демократичного скликання одноголосно депутатами міської ради, які були присутні на засіданні (11 депутатів) та міський голова. Дане рішення приймалося після проведеного 24.08.2016 громадського обговорення щодо перейменування вулиць: Гагаріна на Ярослава Пастернака; 9 травня на ОСОБА_2 . На засіданні XXI сесії VII демократичного скликання 04.08.2017, на якому була присутні ОСОБА_1 та жителі даної вулиці, було поставлено на голосування питання про повернення колишньої назви - вул.9Травня з назви вул.Дем`яна Гладиловича. Рішення не набрало необхідної кількості голосів: за - 1 депутат, утримались - 1 депутат, проти - 6 депутатів, міський голова. Кожний з депутатів при представниках даної вулиці висловили свою думку щодо перейменування.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернулась до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових чи службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Виходячи із змісту зазначеної норми процесуального закону, передумовою звернення до суду є суб`єктивне переконання особи (позивача) у порушенні її прав суб`єктом владних повноважень у конкретних публічно - правових відносинах. Тобто переконання у тому, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї оскаржуваним рішенням протиправно покладено певний обов`язок. При цьому, у разі відповідного звернення юридичної особи суд при розгляді справи надає оцінку доводам щодо наявності порушення суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах.

Такий висновок повністю узгоджується із нормами ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України , в силу яких, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Аналіз положень ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що завдання адміністративного судочинства визначаються через: мету судочинства - захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, факт порушення повинен мати місце саме у публічно правових відносинах позивача із відповідачем (суб`єктом владних повноважень), при здійсненні останнім владних управлінських функцій.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо при розгляді справи не встановлено факту порушення прав чи інтересів позивача, то навіть у разі, якщо рішення суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстави для задоволення позову та їх скасування відсутні. Тобто, звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Зазначений висновок повністю узгоджується із практикою Верховного Суду України. Так, у постанові від 10.04.2012 року (справа № 21-1115во10) Верховний Суд зазначив, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР).

Згідно з ст.2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», громадяни України реалізують своє право на участь у місцевому самоврядуванні за належністю до відповідних територіальних громад.

Згідно з ст.4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах: народовладдя; законності; гласності; колегіальності; поєднання місцевих і державних інтересів; виборності; правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень, визначених цим та іншими законами; підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб; державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування; судового захисту прав місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Статтею 25 цього Закону передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Так, п.41 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україна» встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема - прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою в межах і порядку, визначених цим та іншими законами.

Відповідно до ст.37 цього Закону, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать такі власні (самоврядні) повноваження: 1) підготовка і внесення на розгляд ради питань щодо найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, розташованих на території відповідного населеного пункту; 2) підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо питань адміністративно-територіального устрою в порядку і межах повноважень, визначених законом.

Тобто, Законом чітко встановлено, що виконавчий комітет міської ради може тільки підготувати та внести на розгляд ради питання про найменування (перейменування) вулиць і т.д., а право на найменування чи перейменування назв вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів та інших належить до компетенції місцевих рад.

Підстави та порядок присвоєння юридичним особам та об`єктам права власності, які за ними закріплені, об`єктам права власності, які належать фізичним особам, імен (псевдонімів) фізичних осіб, ювілейних та святкових дат, назв і дат історичних подій визначено Законом України "Про присвоєння юридичним особам та об`єктам права власності імен (псевдонімів) фізичних осіб, ювілейних та святкових дат, назв і дат історичних подій" від 24 травня 2012 року № 4865-VI (далі - Закон № 4865-VI).

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 8 Закону № 4865-VI сільські, селищні, міські ради присвоюють імена фізичних осіб, ювілейні та святкові дати, назви і дати історичних подій юридичним особам та об`єктам права власності: юридичним особам, майно яких перебуває у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, та об`єктам права власності, які за ними закріплені, а також вулицям, провулкам, проспектам, площам, паркам, скверам, бульварам, узвозам, проїздам, майданам, набережним, мостам.

В свою чергу ч.5 ст.3 Закону України «Про присвоєння юридичним особам та об`єктам права власності імен (псевдонімів) фізичних осіб, ювілейних та святкових дат, назв і дат історичних подій» від 24.05.2012 № 4865-VI (далі - Закон № 4865-VI) передбачено, що імена фізичних осіб, ювілейні та святкові дати, назви і дати історичних подій присвоюються юридичним особам та об`єктам права власності (в їх числі - сквери, бульвари, вулиці, провулки, узвози, проїзди, проспекти, площі, майдани, набережні, мости (п.2 ч.3 ст.4 цього Закону) лише після проведення громадського обговорення та за згодою відповідного трудового колективу.

Порядок проведення громадського обговорення під час розгляду питань про присвоєння юридичним особам та об`єктам права власності імен фізичних осіб, ювілейних та святкових дат, назв і дат історичних подій встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення громадського обговорення під час розгляду питань про присвоєння юридичним особам та об`єктам права власності імен фізичних осіб, ювілейних та святкових дат, назв і дат історичних подій врегульований Постановою Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2012 р. № 989 (далі - Порядок № 989).

Згідно з п. 2 Порядку № 989, громадське обговорення проводиться з метою залучення представників громадськості до розгляду пропозицій щодо присвоєння юридичним особам імен фізичних осіб, ювілейних та святкових дат, назв і дат історичних подій та врахування їх думки під час прийняття відповідного рішення.

Участь у громадському обговоренні можуть брати фізичні та юридичні особи, а також громадські об`єднання, що не є юридичними особами.

Відповідно до п. 3 Порядку № 989, організатори громадського обговорення самостійно визначають форми його проведення (конференція, форум, громадські слухання, засідання за круглим столом, збори, зустрічі, теле- або радіодебати, Інтернет-конференція, електронна консультація) виходячи з необхідності залучення якомога більшої кількості заінтересованих учасників та власних організаційних можливостей.

Судом встановлено, що 24.08.2016 Хирівською міською радою Старосамбірського району Львівської області проведено громадські обговорення щодо перейменування вулиць м.Хирів, за результатами яких складений протокол. Зі змісту протоколу громадських обговорень щодо перейменувань АДРЕСА_5 Гагаріна на вул. Ярослава Пастернака та вул.9 Травня на вул. Дем`яна Гладиловича, який міститься в матеріалах справи вбачається, що на обговоренні вирішили запропонувати сесії Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області прийняти рішення про перейменування вказаних вулиць. До протоколу громадського обговорення, яке відбулося приєднаний список жителів територіальної громади, які взяли участь в обговоренні питання про добровільне приєднання (а.с.9-10).

З огляду на досліджені докази, судом встановлено, що громадськість була обізнана та приймала участь щодо перейменування вулиць м.Хирів, а позивач не була обмежена у свої правах вносити пропозиції стосовно перейменування вулиць і провулків, подавати запити на інформацію, подавати пропозиції та зауваження до Хирівської міської ради.

Більше того, суд зазначає, що питання перейменування вулиць АДРЕСА_7 м.Хирів - це питання, яке стосується усієї територіальної громади м.Хирів, а не лише мешканців вулиці, що перейменовується.

26.08.2016 позивач разом із жителями вул.9 Травня звернулися до голови Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області ОСОБА_4 із заявою з проханням залишити стару назву вулиці, оскільки, на їх думку, назва вулиці стосується нашої славетної історії.

На дев`ятій сесії VІІ демократичного скликання Хирівської міської ради, виконавчий комітет Хирівської міської ради 14.09.2016 прийняв рішення №239 «Про перейменування вулиць м.Хирів» вирішено перейменувати АДРЕСА_3 на ОСОБА_6 Пастернака та АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 .Дем`яна Гладиловича.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення діяв правомірно, у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Суд також відмічає, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права в зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що думка громадськості була прийнята до уваги, а відтак доводи позивача щодо неврахування думки жителів вулиці 9 травня є помилковими.

Водночас, 22.09.2016 листом за №136 виконком Хирівської міської ради подав відомості до Львівської філії ДП «Національна інформаційна система» МЮ України про внесення змін до словника вулиць державного реєстру речових прав на нерухоме майно і такі зміни були внесені 05.10.2016.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так у п.23 Рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Зазначене рішення, а також дії щодо його виконання, або бездіяльність щодо невиконання не породжує, не змінює та не припиняє права та обов`язки позивача.

Статтею 4 Європейської хартії місцевого самоврядування від 15 січня 1985 року, ратифікованої Україною 15 липня 1997 року, органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу.

Конституційним Судом України у рішенні від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 19, ст. 144 Конституції України, ст. 25, ч. 14 ст. 46, ч. 1, 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зазначено, що системний аналіз положень Конституції і законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавцем закріплюється право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування.

У вказаному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що рішення Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області від 14.09.2016 №239 «Про перейменування вулиць м. Хирів» в частині перейменування вул.9 Травня на вул. Дем`яна Гладиловича, а також дії щодо його виконання чи бездіяльність щодо невиконання не порушує прав, свобод та інтересів позивача.

Верховний Суд у постановах від 02.05.2018 у справі №712/9022/16-а, від 23.05.2018 року № 219/7967/17 зазначив, що порушення процедури громадського обговорення, саме по собі, не може бути підставою для скасування рішення, прийнятого за наслідками такого обговорення, якщо це не призвело до порушення індивідуальних прав позивача.

Тому, враховуючи, що самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову став висновок суду про відсутність порушення прав та інтересів позивача безпосередньо оскаржуваним рішенням, а також з врахуванням наданої оцінки судом правомірності дотримання процедури прийняття такого і дає підстави дійти висновку щодо відсутності підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Верховний Суд України у постанові від 11.11.15 по адміністративній справі №2а-2885/12/1470, за позовом депутатів місцевої ради про скасування рішення (акта індивідуальної дії) цієї ж ради, висловив правову позицію, що право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується. Позивачі оспорили рішення, яке є правовим актом індивідуальної дії. Такі правові акти породжують права й обов`язки тільки тих суб`єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб`єктів), яким його адресовано. Право на захист це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього. Таким чином, відсутність у будь-кого, в тому числі і позивача, прав чи обов`язків у зв`язку із оскаржуваним рішенням не породжує для останніх і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом. Посилання позивача на її право звернення до суду з цим позовом є безпідставними, оскільки зазначене рішення не стосується її безпосередньо, а є волевиявленням більшості громади.

Аналогічні висновки були викладені Верховним Судом України у постановах від 15.07.15 по адміністративній справі №21-273а14, від 03.02.15 по адміністративній справі №21-617а14, від 12.04.17 по адміністративній справі № П/800/589/16, від 31.10.17 по адміністративній справі №П/800/413/16 та багатьох інших.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність прийнятого рішення, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати належить покласти на позивача.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволені позову ОСОБА_1 до Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області про визнання незаконним та скасування рішення Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області від 14.09.2016 року №239 «Про перейменування вулиць м.Хирів» в частині перейменування АДРЕСА_2 . АДРЕСА_6 Гладиловича відмовити повністю.

Судовий збір стягненню зі сторін не підлягає.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Н.І.

Повний текст рішення складено та підписано 27 червня 2019 року.