Справа № 440/4170/18
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 р.Справа № 440/4170/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Чалого І.С.,

суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.02.2019, головуючий суддя І інстанції: Л.О. Єресько, м. Полтава, повний текст складено 04.03.19 по справі № 440/4170/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

23 листопада 2018 року ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (надалі - відповідач, ГУ Національної поліції в Полтавській області) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2018 по справі № 816/2421/16 за період з 19.02.2018 по 27.03.2018.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Головного Управління Національної поліції в Полтавській області ( вул. Пушкіна, 83, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 лютого 2018 року по 26 березня 2018 року в сумі 3 552 грн 00 коп (три тисячі п`ятсот п`ятдесят дві гривні нуль копійок). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що судом першої інстанції не взято до уваги роз`яснення Міністерства праці та соціальної політики України від 17.04.1998 № 22-1558 та Верховного Суду України від 23.03.1998 № 1-4/83 в частині того, що дія Закону України "Про охорону праці" та Кодексу законів про працю України на поліцейських, які мають спецальні звання, не поширюється, оскільки вони проходять службу і їх правовий, соціальний статус регулюється відповідно Законом України "Про Національну поліцію", Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, Дисциплінарним статутом Національної поліції України та іншими нормативно-правовими актами.

У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що у задоволенні апеляційної скарги належить відмовити з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив такі фактичні обставини справи, які не оспорюються учасниками справи.

29.12.2016 ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного Управління Національної поліції в Полтавській області, Атестаційної комісії № 4 Головного управління Національної поліції в Полтавській області, де просила:

- визнати протиправними та скасування наказу начальника ГУ Національної поліції в Полтавській області полковника поліції Бех О.В. від 15 вересня 2016 року №289 о/с "По особовому складу" про звільнення зі служби в поліції за пунктом 5 частини першої статті 77 (через службову невідповідність) старшого лейтенанта поліції Ніколайчук М.О. (М-146880), слідчого відділення поліції №1 Полтавського відділу поліції ГУ Національної поліції в Полтавській області з 15 вересня 2016 року та наказу начальника ГУ Національної поліції в Полтавській області полковника поліції Бех О.В. від 25 листопада 2016 року №389 о/с "Про внесення змін до пунктів наказів", а саме, пункту наказу ГУНП в Полтавській області від 15 вересня 2016 року №289 о/с в частині визначення спеціального звання та дати звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 5 частини першої статті 77 (через службову невідповідність);

- поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого відділення поліції №1 Полтавського відділу поліції ГУ Національної поліції в Полтавській області;

- стягнути з ГУ Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 05 жовтня 2016 року по теперішній час.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.02.2017 в справі № 816/2421/16 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 70-79).

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2018 скасовано постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 02.02.2017 по справі № 816/2421/16 скасовано (а.с. 80-88), ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити, а саме:

- визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Національної поліції в Полтавській обл. полковника поліції Бех О.В. від 15.09.2016 №289 о/с "Про звільнення зі служби в поліції за п.5 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через службову невідповідність) старшого лейтенанта поліції Ніколайчук М. О. (М-146880), слідчого відділення поліції №1 Полтавського відділу поліції Головного управління в Полтавській обл. з 15.09.2016;

- скасовано наказ начальника Головного управління Національної поліції в Полтавській обл. полковника поліції Бех О.В. від 25.11.2016 №389 о/с "Про внесення змін до пунктів наказів", а саме пункту наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській обл. від 15.09.2016 №289 о/с в частині визначення спеціального звання та дати звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за п.5 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через службову невідповідність).

- поновлено ОСОБА_1 на посаді слідчого відділення поліції №1 Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області з 6 жовтня 2016 року.

- стягнуто з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.10.2016 по 19.02.2018 в сумі 74 148, 64 грн.

На виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2018 у справі № 816/2421/16 наказом Головного управління Національної поліції від 27.03.2018 № 133 о/с з 06.10.2016 поновлено лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді слідчого відділення поліції № 1 Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області (тимчасовий штат), встановивши відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 посадовий оклад 2 400 грн (а.с. 69).

Тим же наказом від 27.03.2018 № 133 о/с скасовано пункт наказу від 15.09.2016 №289 щодо звільнення зі служби в поліції за п.5 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через службову невідповідність) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (М-146880), слідчого відділення поліції №1 Полтавського відділу поліції Головного управління в Полтавській області, 15.09.2016 та скасовано пункт наказу від 25.11.2016 №389 о/с щодо внесення змін до наказу від 15.09.2016 №289 о/с стосовно ОСОБА_1 (НОМЕР_2 ), слідчого відділення поліції № 1 Полтавського відділу поліції.

Відповідно до довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ Національної поліції в Полтавській області від 05.02.2019 № 140/115/29/01-2019 на виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2018 у справі № 816/2421/16 ГУ ДКСУ в Полтавській області на користь ОСОБА_1 10.04.2018 було проведено безспірне списання коштів з рахунку ГУ Національної поліції в Полтавській області грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 74 148,64 грн (а.с. 61).

Оскільки, на думку позивача, відповідачем фактично виконано постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2018 по справі № 816/2421/16 лише 27.03.2018, то відповідач має нести відповідальність за несвоєчасне виконання рішення суду у вигляді виплати їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 19.02.2018 по 27.03.2018, у зв`язку з чим звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в межах спірних правовідносин наявна затримка виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що позивачка правом на апеляційне оскарження рішення суду не скористалася, а відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, в межах розгляду цієї апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Відповідно до статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно статті 51 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

Відповідно до пункту 4 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з пунктом 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 236 Кодексу законів про працю України (надалі- КЗпП України) у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Таким чином, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 235 КЗпП України прийняте судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

При цьому, як слідує із роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Так, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Отже, виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження суб`єктом, який прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, на виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2018 у справі № 816/2421/16, яке набрало законної сили 19.02.2018, Головним управлінням Національної поліції видано наказ від 27.03.2018 № 133 о/с з 06.10.2016, яким фактично поновлено лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді слідчого відділення поліції № 1 Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області (тимчасовий штат), встановивши відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 посадовий оклад 2 400 грн (а.с. 69).

Отже, постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2018 у справі № 816/2421/16, яке набрало законної сили 19.02.2018, в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді слідчого відділення поліції №1 Полтавського відділу поліції ГУ Національної поліції в Полтавській області вважається виконаною 27.03.2018.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Також за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду в постанові від 24.01.2019 у справі № 760/9521/15-ц (номер в ЄДРСР 79439592).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що в контексті розгляду цієї справі має місце вимушений прогул, а саме затримка роботодавцем рішення про поновлення на роботі.

З огляду на матеріали справи, оскільки позивачку поновлено на посаді 27.03.2018 на підставі наказу від 27.03.2018 № 133 о/с з 06.10.2016 та середній заробіток за час вимушеного прогулу фактично виплачено до 19.02.2018 включно, наявні підстави в силу приписів ст. 236 КЗпП України для виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20.02.2018 по 26.03.2018 (попередній день перед поновленням на посаді 27.03.2018).

Отже, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за спірний період у визначеній судом першої інстанцїі сумі.

Колегія суддів відхиляє посилання заявника апеляційної скарги на те, що дія Закону України "Про охорону праці" та Кодексу законів про працю України не поширюється на поліцейських, які мають спецальні звання, оскільки вони проходять службу і їх правовий, соціальний статус регулюється відповідно Законом України "Про Національну поліцію", Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, Дисциплінарним статутом Національної поліції України та іншими нормативно-правовими актами, з таких підстав.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно з пунктом 1.18. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ від 31 грудня 2007 року № 499, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, при прийнятті на службу до органів внутрішніх справ грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.

Водночас, а ні Законом України "Про Національну поліцію", а ні Положенням № 114, не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення працівника з органів внутрішніх справ.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ/поліції стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських, які мають спецальні звання (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані положеннями Кодекса законів про працю України, які можуть та повинні бути застосовані до спірних правовдіносин.

З огляду на викладене, враховуючи зміст статті 236 КЗпП України, яка передбачає відповідальність власника за затримку виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі, підставою для якої є факт порушення власником строків видання наказу про поновлення на роботі негайно після набарання рішенням суду про поновлення на роботі законної сили та вина власника, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності стягнення на користь позивачки середнього заробітку з 20 лютого 2018 року по 26 березня 2018 року в сумі 3 552 грн 00 коп.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду першої інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 року по справі № 440/4170/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 24.06.2019.