Справа № 1340/5398/18
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/3826/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Носа С.П., Сеника Р.П.,

за участі секретаря судового засідання Ігнатищ Л.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача Зубович-Яворська О.Я., Сільченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року (рішення ухвалене у м. Львів судом у складі головуючого судді Мричко Н.І., повний текст рішення складено 25 лютого 2019 року) у справі № 1340/5398/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, суд-

В С Т А Н О В И В :

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив визнати бездіяльність ГУ ПФ України у Львівській області при виконанні рішення суду протиправною;

зобов`язати ГУ ПФ України у Львівській області виконати судове рішення постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013 по справі № 2а-589/2011, якою зобов`язано нараховувати та виплачувати щомісячну державну пенсію в розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.ст. 50, 54, 67 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, починаючи з 01.08.2010, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та з врахуванням виплачених сум.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) щодо невиплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) нарахованої згідно з розпорядженням № 195059 від 25.12.2013 державної пенсії в розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком пенсії відповідно до статей 50, 54, 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за період з 01.08.2010 по 22.07.2011.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) провести виплату ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) державної пенсії в розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком пенсії відповідно до статей 50, 54, 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за період з 01.08.2010 по 22.07.2011 відповідно до розпорядження № 195059 від 25.12.2013.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) щодо не нарахування та виплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) державної пенсії в розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком пенсії відповідно до статей 50, 54, 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи починаючи з 23.07.2011, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого частиною 1 статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та з врахуванням виплачених сум.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) провести нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) державної пенсії в розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком пенсії відповідно до статей 50, 54, 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи починаючи з 23.07.2011, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого частиною 1 статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та з врахуванням виплачених сум.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким в позові відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом не взято до уваги, що 22.08.2018 року Постановою Кабінету Міністрів України №649 затверджено Порядок погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійного фонду України на цю мету. Згідно з вказаною постановою КМУ №649 управлінням підготовлено всі документи по справі ОСОБА_1 та передано до Пенсійного фонду України для включення до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою та подальшої виплати нарахованої суми. Відтак, постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013 року виконана управлінням в межах покладених судом зобов`язань, з урахуванням повноважень, наданих чинним законодавством. Щодо рішення Європейського Суду з прав людини у справі Бурмич та інші проти України зазначає, що станом на дату розгляду справи у суді, повідомлення про зміст, порядок і строки виконання заходів загального чи індивідуального характеру щодо виконання вказаного рішення у порядку, встановленому статтею 11 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини до Пенсійного фонду не надходило.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Також зазначає, що безпідставним є покликання відповідача про пропуск ним строку звернення за захистом порушених права, оскільки після отримання повідомлення з Європейського Суду з прав людини він звернувся до відповідача щодо відновлення його порушеного права. Таким чином строк звернення за захистом порушеного права ним не пропущено.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, що підтверджується копією паспорта № НОМЕР_2 та копією посвідчення від 16.05.2001 Серії НОМЕР_3 . Згідно з вкладкою № 709297 С до вказаного посвідчення, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.7-9).

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримує, зокрема, пенсію по інвалідності та додаткову пенсію як потерпілий внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно з постановою Залізничного районного суду м. Львова від 20.06.2011 у справі № 2-а-589/2011 за позовом ОСОБА_1 до УПФУ у Залізничному районі м. Львова про визнання дій неправомірними, зобов`язання до вчинення дій, - поновлено строк звернення в суд та позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність УПФУ у Залізничному районі м. Львова щодо незабезпечення ОСОБА_1 перерахунку раніше призначених державної та додаткової пенсії відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Зобов`язано УПФУ у Залізничному районі м. Львова провести перерахунок ОСОБА_1 раніше призначеної державної та додаткової пенсії, відповідно до Закону України № 796-12 із змінами внесеними Законом України № 231-V встановивши їх з жовтня 2006 року в розмірі державна пенсія не нижче 6 мінімальних пенсій за віком, додаткова пенсія 50 % мінімальної пенсії за віком (а.с.10-13).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013 постанову Залізничного районного суду м. Львова від 20.06.2011 по справі № 2-а-589/11/1309 скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії УПФУ у Залізничному районі м. Львова щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 державної пенсії у розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. ст. 50, 54, 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, починаючи з 01 серпня 2010 року. Зобов`язано УПФУ у Залізничному районі м. Львова нарахувати та виплачувати на користь ОСОБА_1 державну пенсію, у розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. ст. 50, 54, 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, починаючи з 01 серпня 2010 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та з врахування виплачених сум (а.с.18-22). Вказане рішення набрало законної сили та звернено до виконання.

Враховуючи те, що державними органами України рішення суду не виконувалось, позивач звернувся до Європейського суду з прав людини.

Згідно з повідомленням Великої Палати Європейського суду з прав людини від 12.10.2017 Заставного В.Г. проінформовано про наступне. 26.06.2017 Велика Палата прийняла рішення, в якому встановила, що заяви у справі Бурмич та інші проти України, в тому числі і заява ОСОБА_1 є частиною виконання пілотного рішення по справі ОСОБА_2 Іванов проти України, № 40450/04, 15 жовтня 2009 року). Суд вирішив, що відшкодування за системну проблему, встановлену і рішенні по справі ОСОБА_3 , має бути надано ОСОБА_4 Г ОСОБА_5 в рамках процедури виконання під наглядом Комітету Міністрів.

Суд вирішив приєднати заяву ОСОБА_1 до справи Бурмич та інші проти України (№ 46852/13 та ін.). Вирішено вилучити усі об`єднані заяви з реєстру справ згідно зі статтею 37 § 1 (с) Конвенції та передати їх до Комітету Міністрів Ради Європи з метою їх подальшого опрацювання в межах заходів загального характеру щодо виконання пілотного рішення по справі ОСОБА_6 Іванов проти України (№ 40450/04, 15 жовтня 2009 року). Рішення є остаточним. Зазначено, що (а.с.23).

02.05.2018 року позивач звернувся, зокрема, до ГУ ПФ України у Львівській області щодо виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013 у справі № 9781/12/9104.

За результатами розгляду звернення ОСОБА_1 , ГУ ПФ України у Львівській області надало відповідь, оформлену листом від 30.05.2018 за № 2241/З-20/07.05-06, в якій повідомила позивача про наступне. На виконання постанови Залізничного ВДВС ЛМУЮ про відкриття виконавчого провадження від 07.11.2013 ВП № 40622076 щодо виконавчого листа виданого 04.11.2013 Залізничним районним судом м. Львова, УПФУ у Залізничному районі м. Львова проведено перерахунок державної та додаткової пенсії Позивачу (розпорядження № 195059 від 25.12.2013) та листом від 30.12.2013 № 20049/06-19 повідомлено Залізничний ВДВС ЛМУЮ. Постановою Залізничного ВДВС ЛМУЮ від 17.10.2014 ВП № 40622076 виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону України Про виконавче провадження. Зазначає, що з 01.01.2013 набрав чинності Закон України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень від 05.06.2012 № 4901-VI, згідно з вимогами якого виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником яким є державний орган, покладається на Державну казначейську службу України. Вважає, що обов`язок щодо забезпечення коштів по виплаті пенсій за судовими рішеннями покладено на органи Казначейства. Органи Пенсійного фонду України здійснюють виплату пенсій лише в межах видатків, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України (а.с.24-25).

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у справі частково виконав судове рішення, зокрема, проведено лише нарахування державної та додаткової пенсії ОСОБА_1 в сумі 40658,02 грн., що підтверджується розпорядженням № 195059 від 25.12.2013 та довідками про здійснення нарахування на виконання рішення суду. В іншій частині рішення суду ГУ ПФ України у Львівській області не виконано. Суд вважав, що невиконання рішення суду з боку відповідача, позбавило позивача не тільки державного захисту, а й права на отримання належного йому пенсійного забезпечення. Судом зазначено, що позивач вичерпав усі ефективні засоби захисту, разом з тим такі не принесли очікуваних результатів. Оскільки, згідно з розпорядженням № 195059 від 25.12.2013 на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 24.09.2013, відповідачем лише нараховано пенсію позивачу за період з 01.08.2010 по 22.07.2011, проте виплата такої не проведена, суд вважав за необхідне зобов`язати відповідача провести таку виплату. Також ефективним заходом захисту прав та інтересів позивача, на думку суду є визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій в іншій частині позовних вимог.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 4 КАС України визначено, що адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи. Позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду. Відповідач це суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Статтею 5 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до статті 160 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

Так, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись, серед іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Водночас, згідно із статтею 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до положень статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

В свою чергу питання, пов`язані із здійсненням судового контролю за виконанням судових рішень врегульовані, зокрема, статтею 383 КАС України.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У такій заяві зазначаються: найменування адміністративного суду, до якого подається заява; ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; номер адміністративної справи; відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; інформація про хід виконавчого провадження; документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Аналіз згаданих вище норм права свідчить, що позов, який направлений на контроль за виконанням судових рішень, виключає одночасний розгляд спору про оскарження дій суб`єкта владних повноважень з інших підстав, що не пов`язані з належним виконання судового рішення. Водночас, суб`єкта владних повноважень не можна зобов`язати виконувати судове рішення шляхом ухвалення судом іншого рішення, оскільки в такому випадку будуть порушені процесуальні норми КАС України.

Отже, в разі протиправності, на думку позивача, вчинених відповідачем - суб`єктом владних повноважень рішень, дій чи бездіяльності на виконання рішення адміністративного суду, до адміністративного суду слід подавати відповідну заяву в порядку статті 383 КАС України, а не новий адміністративний позов із вимогами про виконання попереднього судового рішення.

З матеріалів справи видно, що єдиною підставою для звернення позивача до суду з даним позовом була його незгода з діями відповідача, вчиненими на виконання ухваленого на його користь згаданого вище рішення суду.

Тобто, звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач порушив питання, які стосуються здійснення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі, порядок здійснення якого визначено статтею 383 КАС України.

Натомість суд першої інстанції, розглядаючи дану справу, не з`ясував характеру спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб; не врахував, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого порушеного права та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та, при цьому порушив принцип диспозитивності, вирішивши по суті вимогу, яка не була заявлена позивачем та не стосувалася права у зв`язку з порушенням якого він звернувся до суду.

Таким чином, з врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС України є підставою для скасування оскаржуваного рішення та постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі № 1340/5398/18 скасувати.

Ухвалити постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді С. П. Нос
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 27 червня 2019 року.