Справа № 420/6028/18
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/6028/18
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Потапчука В.О.

суддів: Семенюка Г.В. , Шляхтицького О.І.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2019 року прийнятого у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження (суддя:Танцюра К.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в м.Одесі, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач/скаржник) звернувся до суду з адміністративним позовом до Центрального об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в м.Одесі (далі - Центральне ОУПФ України в м.Одесі, відповідач) про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 травня 2018 року з урахуванням належного йому права на пенсії по інвалідності у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та за шкоду заподіяну його здоров`ю віднесений до другої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Він звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, з урахуванням вимоги ст.ст.49, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак рішенням Центрального ОУПФ України в м.Одесі від 30 жовтня 2018 рокуза № 407/Г-01 у проведенні перерахунку пенсії йому було відмовлено. Позивач не погоджується з оскаржуваним рішенням відповідача, посилаючись на те, що на момент виникнення спірних правовідносин діяли положення статей 50,54 Закону № 796-ХІІ. відповідно до яких розміри пенсій для інвалідів II групи, щодо яких встановлений зв`язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 8 мінімальних пенсій за віком, а особам, які є інвалідами II групи і віднесені до 1 категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком та що саме такий висновок викладений у постановах ВСУ від 27 квітня 2014 року по справах №736/268/14-а та №737/28/14-а, прийнятих в порядку перегляду ВСУ рішення суду касаційної інстанції, який є обов`язковим для застосування, згідно ст. 355 КАС України. Позивач, посилаючись на те, що станом на теперішній час відсутні правові обмеження для нарахування та виплати пенсій у встановлених статтями 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмірах, тому, на думку позивача, він має право на отримання основної та додаткової пенсій відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». При цьому позивач, посилаючись на положення ст.8 Конституції України наголосив, що набуте право не може бути скасоване, оскільки в Україні діє верховенство права, а не закону.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2019 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій зазначено, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим скаржник просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Окрім того, скаржник зазначає, що Закон України «Про державний бюджет України на 2017 рік» не містить обмеження щодо застосування Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в тому числі і статей 50, 54 цього Закону. Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин діяли положення статей 50, 54 Закону №796-ХІІ, відповідно до яких розміри пенсій для інвалідів ІІ групи, щодо яких встановлений зв`язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 8 мінімальних пенсій за віком, а особам, які є інвалідами ІІ групи і віднесенні до 1 категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров`ю у розмірах 75 % мінімальної пенсії за віком.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно приписів ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу у письмовому провадженні, у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Обставини справи.

З 02 березня 2007 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як учаснику аварії на ЧАЕС (ІІ категорії).

Як встановлено судом та не спростовано відповідачем у відзиві на позовну заяву у жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Центрального ОУПФ України в м.Одесі із заявою про проведення перерахунку пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській ЧАЕС, з урахуванням вимоги ст.ст. 49, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом Центрального ОУПФ України в м.Одесі №407/Г-01 від 30 жовтня 2018 року повідомлено ОСОБА_1 , що йому призначено пенсію за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як учаснику аварії на ЧАЕС (ІІ категорії) та що розмір пенсії з 01 листопада 2017 року складає 2 074,57грн., а саме: 1 807,09 грн. - основний розмір пенсії; 96,66грн.-доплата за 9 років понаднормативного стажу; 170,82грн. - додаткова пенсія особам, віднесеним до 2 категорії (ліквідатори) відповідно до п.5 постанови КМУ №112 від 25 березня 2014 року (а.с.16).

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що при нарахуванні та виплаті пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю у 2018 році відповідач повинен керувався нормами ст.ст.50, 54 Закону №796-ХІІ в редакції чинній у 2018 році та Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції не правильним та таким, що не відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту - КАС України), Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28 лютого 1991 року.

Джерела права й акти їх застосування.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно із ст. 50 Закону №796-XII у редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії, особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, зокрема, інвалідам II групи у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону №796-XII у редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими, зокрема, по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

Оцінка суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , 03 липня 1987 року був направлений в місто Чорнобиль на роботу по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, де виконував обов`язки по ліквідації наслідків аварії у період часу до 20 серпня 1987 року.

Внаслідок праці на території забрудненої радіоактивним випромінюванням, у ОСОБА_1 виникли розлади здоров`я, в результаті чого він потребує постійних обстежень та періодичного проходження лікування, з метою покращення стану здоров`я.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 . віднесений до другої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З 02 березня 2007року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», як учаснику аварії на ЧАЕС (ІІ категорії).

Листом Центрального ОУПФ України в м.Одесі №407/Г-01 від 30 жовтня 2018року повідомлено ОСОБА_1 , що вимоги ст.ст. 49, 50, 54 Закону № 796-XII у редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії, обмежені, так додаткова пенсія особам, віднесеним до 2 категорії (ліквідатори), відповідно до п.5 постанови КМУ №112 від 25 березня 2014 року становить 170,82 грн., основний розмір пенсії відповідно до ст.27 drfpfyjuj Закону - 1807,09 грн., доплата за 9 років понаднормового стажу відповідно до ч.1 абз.2 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 96,66 грн.(а.с.16)

Таким чином, розмір пенсії ОСОБА_1 з 01 листопада 2017року складає лише 2074,57 грн., тобто нижчий 8 мінімальних пенсій за віком, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 54 Закону №796-XII для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не допускається.

Так, ст.1 Конституції України встановлено, що Україна є соціальна держава.

Згідно ч.2 ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно ч.2 ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частиною 3 ст.22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

При прийняті рішення по справі колегія суддів приймає до уваги вимоги Конституцію України, щодо гарантій прав та свобод людини, які є головним обов`язком держави, останні правові рішення Конституційного суду України з цих питань, законодавчі акти України, які діяли на час виникнення правовідносин.

Так, в рішенні від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що „положення частини третьої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності" (абзац десятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша статті 46 Основного Закону України).

Виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

У рішенні №1-13/2018(1844/16,3011/16) від 04 червня 2019 року Конституційний Суд України зазначає, що до основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави. Гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права насоціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та успосіб, що відповідає їй.

Конституційний Суд України при винесенні вказаного рішення зазначив про те, що Україна, ратифікувавши Європейську соціальну хартію (переглянуту) 1996 року Законом України „Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)" від 14 вересня 2006 року № 137-V зі змінами, взяла на себе зобов`язання з метою забезпечення ефективного здійснення права на соціальне забезпечення докладати зусиль для поступового піднесення системи соціального забезпечення на більш високий рівень.

Окрім того, у вказаному рішенні Конституційний Суд України зазначив, що законодавець, змінюючи відносини у сфері пенсійного забезпечення з метою удосконалення соціальної політики держави шляхом перерозподілу суспільного доходу, не може убезпечити людину від зміни умов її соціального забезпечення. Зміни у цій сфері мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Додержання конституційних принципів соціальної держави обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов`язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України (абзац восьмий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011). Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї (абзац другий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012).

Конституційний Суд України виходить також із того, що держава Україна, як учасниця Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, визнає право кожної людини на соціальне забезпечення, включаючи соціальне страхування, і може встановлювати тільки такі обмеження цього права, які визначаються законом, і лише остільки це сумісно з природою зазначеного права, і виключно з метою сприяти загальному добробуту в демократичному суспільстві.

Таким чином, за будь-яких обставин сутність права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист не може бути порушена, а законодавче регулювання у цій сфері має відповідати принципам соціальної держави.

Конституційний Суд України наголошував на необхідності дотримання вказаних принципів, зокрема, у Рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що приймаючи вказане рішення Конституційний Суд України взяв до уваги рішення Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні у справі „Stummer v.Austria" від 7 липня 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що „у подібний спосіб у рамках Конвенції держава має широкий простір оцінювання коли йдеться про загальні засоби економічної або соціальної стратегії. Через те, що національні органи влади безпосередньо обізнані стосовно їхнього суспільства та його потреб, в принципі ці органи перебувають в кращому становищі, ніж міжнародний суддя в питанні оцінювання того, в чому полягає суспільний інтерес стосовно соціального або економічного підґрунтя, і Суд загалом поважатиме здійснений законодавцем вибір, якщо тільки він „не позбавлений явно розумної основи" (§ 89). „Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції також вимагає, щоб будь-яке втручання було виправдано пропорційним переслідуваній меті. Отже, втручання повинно забезпечити „справедливий баланс" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Потреби у справедливому балансі не буде досягнуто, якщо індивідуальний та надмірний тягар покладено на особу, якої це стосується" (§ 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі„Іwaszkiewicz v.Poland" від 26 липня 2011 року).

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла до висновку про те, що сутність права ОСОБА_1 на пенсійне забезпечення по інвалідності у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції, чинній на час призначення йому пенсії, не може бути порушена, як складова конституційного права на соціальний захист, а законодавче регулювання у цій сфері має відповідати принципам соціальної держави.

Таким чином, будь-які обмеження позивача у соціальній допомозі, як особі, яка з незалежних від нього обставин не може забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї, є порушенням сутності права на соціальний захист, звуженням змісту та обсягу існуючих його конституційних прав і свобод, що на думку колегії суддів, є недопустимим.

На підставі викладеного, колегія суддів, вважає за необхідне відступити від правової позиції Верховного суду України та Верховного Суду по даній категорії справ, в зв`язку з тим, що вказана правова позиція спростовується правовою позицією Конституційного суду України з питань звуження прав пенсіонерів.

А тому, з урахуванням вищевикладеного, а саме права позивача на соціальний захист гарантований державою, колегія суддів вважає за необхідним задовольнити позов ОСОБА_1 в частині зобов`язання Центральне об`єднане Управління Пенсійного фонду України в м.Одесі здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 травня 2018 року з урахуванням належного йому права на пенсії по інвалідності у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим.

При цьому, колегія суддів залишає без задоволення позов ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дії Центрального об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в м.Одесі щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , оскільки вважає, що відповідач діяв в межах наділених чинним законодавством повноважень.

Статтею 317 КАС України встановлено, що підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З системного аналізу вказаних обставин справи колегія суддів дійшла висновку про те, що судом попередньої інстанції при винесенні вказаного рішення порушено норми матеріального права та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Таким чином керуючись п.п.1, 4 ч.1 ст. 317 КАС України колегія суддів вважає за необхідним, скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Розподіл судових витрат відповідно вимог ст.139 КАС України не передбачений, на підставі того, що позивач звільнений від сплати судового збору за Законом України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 315, 317, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2019 року прийнятого у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження (суддя:Танцюра К.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в м.Одесі, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - скасувати.

Ухвалити постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Центральне об`єднане Управління Пенсійного фонду України в м.Одесі здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 травня 2018 року з урахуванням належного йому права на пенсії по інвалідності у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим.

В іншій частині позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню до Верховного Суду згідно вимог ст.328 КАС України не підлягає.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 25 червня 2019 року.

Головуючий суддя Потапчук В.О.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.