Справа № 813/1307/18
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2019-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 червня 2019 року

Київ

справа №813/1307/18

адміністративне провадження №К/9901/60056/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Мартинюк Н.М.,

суддів: Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України

на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2018 року (суддя-доповідач: Сеник Р.П., судді: Онишкевич Т.В., Хобор Р.Б.)

у справі № 813/1307/18

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Управління державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Управління поліції охорони у Львівській області

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

І. Суть справи

ОСОБА_1 у квітні 2018 року звернувся з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Управління державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Управління поліції охорони у Львівській області, з вимогами про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії. У своєму позові він просив призначити й виплатити йому одноразову грошову допомогу, на яку він має право внаслідок захворювання, отриманого в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Львівський окружний адміністративний суд своїм рішенням від 14 травня 2018 року позовні вимоги задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі встановлення ІІ-ої групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, передбаченої статтею 23 Закону України «Про міліцію» і Постановою Кабінету міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції». Визнав протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення матеріалів про призначення ОСОБА_1 вказаної одноразової грошової допомоги. Зобов`язав Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути питання щодо призначення й виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі встановлення ІІ-ої групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ. В решті позовних вимог відмовив.

Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 27 липня 2018 року повернув апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ з огляду на те, що скаржник не дотримав вимог частини четвертої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), а саме: не надав належним чином засвідченої довіреності, що посвідчує повноваження представника, який подав апеляційну скаргу від імені скаржника.

У касаційній скарзі Міністерство внутрішніх справ просить скасувати ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2018 року і направити справу до цього ж суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Зокрема, скаржник зазначає, що на момент подання апеляційної скарги, копія довіреності представника Отроди Т.Ю. перебувала в матеріалах справи, а її повноваження були перевірені судом першої інстанції. Крім того вказує, що довіреністю від 2 квітня 2018 року № 14/2018 було надано представнику право оскаржувати рішення суду в апеляційній та касаційній інстанціях і підписувати всі документи, необхідні для виконання повноважень, наданих цією довіреністю. Також скаржник зазначає, що положеннями КАС України не встановлені чіткі вимоги, які ставляться до оформлення належним чином завірених копій документів.

Позивач і треті особи не реалізували своє процесуальне право подання відзиву на касаційну скаргу.

Ознайомившись із доводами касаційної скарги, Верховний Суд вважає необхідним відмовити у задоволенні касаційної скарги й залишити ухвалу апеляційної інстанції без змін.

ІІ. Мотиви Верховного Суду

Згідно частини третьої статті 55 КАС України юридична особа, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно до частини першої, третьої, статті 59 КАС України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи, зокрема, довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Частиною шостою статті 59 КАС України передбачено приєднання до матеріалів справи оригіналів документів, копій з них засвідчених суддею або засвідчених у визначеному законом порядку.

Частиною восьмою статті 59 КАС України встановлено, що у разі подання представником до суду скарги він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної скарги.

Відтак, з огляду на приписи статей 59, 298 КАС України до апеляційної скарги має бути доданий оригінал або належним чином засвідчена копія довіреності, що підтверджує наявність у особи, що підписала скаргу, права її підписувати.

Як підтверджено матеріалами справи й зазначено судом апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі, до апеляційної скарги не додано світлокопію довіреності, а та світлокопія, яка знаходиться у матеріалах справи, не є копією, засвідченою у встановленому законом порядку (відповідно до частини третьої статті 55 і частини шостої статті 59 КАС України), оскільки вона засвідчена підписом самої повіреної ОСОБА_2 , тобто, особою, на яку вона видана, без зазначення посадового становища.

Інших документів на підтвердження повноважень ОСОБА_2 матеріали справи не містять, що свідчить про відсутність адміністративної процесуальної дієздатності у такої особи.

Верховний Суд відхиляє доводи скаржника про те, що в справі наявні підтвердження повноважень його представника ОСОБА_2 на момент подання нею апеляційної скарги, оскільки наявна в матеріалах справи копія довіреності не засвідчена суддею або самим довірителем, а до апеляційної скарги не було додано належним чином завірену копію довіреності від 2 квітня 2018 року № 14/2018. Щодо права підпису представником всіх документів, необхідних для виконання повноважень, наданих цією довіреністю, то слід зазначити, що з копії доручення засвідченої самим представником без зазначення посадового становища, не вбачається права засвідчувати від свого імені копії документів (аркуш справи 63).

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 11 травня 2018 року у справі № 826/13806/17 та від 12 березня 2018 року у справі № 2а-34/11/1370 (К/9901/33877/18). Зокрема, якщо світлокопія довіреності представника не засвідчена або засвідчена самим представником, то така копія не є документом, що посвідчує повноваження представника.

Згідно з частиною четвертою статті 298 КАС України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо апеляційна скарга підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції правомірно повернув апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України, яка підписана представником за довіреністю ОСОБА_2 без зазначення посадового становища та без підтвердження повноважень підписувати апеляційну скаргу від імені Міністерства внутрішніх справ України.

Верховний Суд звертає увагу скаржника на те, що відповідно до частини другої статті 298, частини восьмої статті 169 КАС України повернення апеляційної скарги не позбавляє особу права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом. Отже, Міністерство внутрішніх справ України має право повторно звернутися з апеляційною скаргою до суду з наданням всіх необхідних документів.

За правилами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Частиною першою статті 350 цього ж Кодексу закріплено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення, підстави для його скасування відсутні, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а згадане судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 298, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач Н.М. Мартинюк

Судді А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко