Справа № 320/981/19
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2019-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2019 року № 320/981/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Келтік" до Київської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Келтік" з позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA 125000/2019/000101/2 від 01.02.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за зовнішньоекономічним контрактом - договором № 29-20181016-К від 16.10.2018 року ним було придбано у компанії «Five Stars L.L.C.» (USA) товар - поліефірне волокно. При митному оформленні товару, який ввозився на територію України, було визначено його митну вартість за основним методом - за ціною договору (контракту) та, заявлений цей показник у митній декларації, до якої додавалися усі необхідні документи для підтвердження ціни.

Проте, за результатами розгляду поданих разом з митною декларацією документів відповідачем встановлено, що документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а тому підтвердити заявлену митну вартість неможливо.

Київською митницею ДФС 01.02.2019 року було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів, згідно якого скоригована вартість товару склала 41 266,50 доларів США, що призвело до переплати позивачем податків на суму 117 946, 24 грн.

При цьому джерело інформації, яким користувався митний орган при здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товару було взято попередню митну декларацію позивача № UA125010/2019/000646 від 24.01.2019 року, де рівень митної вартості товару складав - 1,65 дол. США/кг., однак товар, митне оформлення якого здійснювалось за вказаною декларацією не є подібним і кардинально відрізняється від товару щодо якого прийнято рішення про коригування.

Позивач вважає, що митний орган безпідставно не погодився із заявленою декларантом митною вартістю товару, визначеною за ціною договору (контракту), та незаконно прийняв рішення про коригування митної вартості товару із застосуванням другорядного методу 2ґ (резервний метод). Вказав, що посилання митного органу на те, що подані декларантом документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості не відповідають дійсності, оскільки Позивачем було надано всі передбачені законодавством документи, які свідчать про правомірність обраного декларантом основного (першого) методу митного режиму імпорту.

На думку позивача, щодо нього відсутні встановлені статтею 58 Митного кодексу України (далі - МК України) обмеження у застосуванні першого методу визначення ціни товару.

За наведених обставин позивач вважає рішення митного органу незаконним, оскільки при його прийнятті відповідачем невірно встановлені факти та застосовано норми закону.

Позивач не погодився із рішенням митного органу, але з метою випуску задекларованого товару у вільний обіг подав до митного органу нову митну декларацію, в якій скоригував митну вартість товару з урахуванням рішення митного органу, сплатив митні платежі і перерахував на депозитний рахунок державного казначейства різницю між сумою митних платежів (гарантійне зобов`язання), обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною декларантом і сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною митним органом.

Ухвалою від 04.03.2019 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 10.04.2019.

Відповідач позов не визнав, свої заперечення висловив у відзиві, в якому зазначив, що під час проведення контролю правильності визначення митної вартості товару позивача, було встановлено, що подані до митного оформлення документи містили розбіжності, а також в них були відсутні всі відомості, що б підтверджували числові значення складових митної вартості. Відповідач вважає, що застосування резервного методу визначення митної вартості товару та рішення про коригування митної вартості є аргументованим та відповідає вимогам чинного законодавства. Так, зокрема, відповідач наголосив на тому, що згідно пункту 4.1. зовнішньоекономічного договору від 16.10.2018 року № 29-20181016-К, продавець виставляє замовнику рахунок на передоплату у розмірі 30%. Однак на підставі аналізу наданих платіжних доручень від 21.01.2019 року № 38 та від 24.10.2018 року № 35 призначення платежу є лише зовнішньоекономічний договір, що не дає змоги ідентифікувати за яку саме партію товару здійснено передоплату. Крім того, згідно даних, наведених у гр. 44 МД № UA125010/2019/001286 волокно виготовлене з вторинної сировини, що суттєво впливає на митну вартість товару. У свою чергу, відповідні сертифікати якості декларантом не надавалися до митного оформлення. Також відповідач зазначив, що позивачем до митного оформлення було надано експортну декларацію країни відправника, однак з наведеними в ній даними ознайомитися не можливо, оскільки вона була подана без перекладу. Відповідач вважає, що вищевикладені обставини підтверджують, що надані до митного оформлення документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості та містили розбіжності, тому відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України з поданих документі неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що ним були надані всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення, однак відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за резервним методом, відмовив у митному оформленні товару та прийняв протиправні рішення про коригування митної вартості. Також зазначив, що документи, які були надані відповідачу не містили жодних розбіжностей, ознак підробки, містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар, а відповідачем було безпідставно витребувано у позивача додаткові документи.

Сторони 10.04.2019 року подали до суду заяви про розгляд справи у порядку письмового провадження без їхньої участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У зв`язку з чим, ухвалою від 10.04.2019 року суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Келтік» (, місцезнаходження: 01042, м. Київ, бул. Дружби Народів 9) зареєстроване в якості юридичної особи 27.08.1998, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.10.2018 року між позивачем та компанією «Five Stars L.L.C.» (USA) (продавець) було укладено зовнішньоекономічний контракт-договір № 29-20181016- К.

Відповідно до пункту 1.1. даного Договору компанія «Five Stars L.L.C.» (USA) продає, а позивач купує поліефірне волокно. Цим же пунктом Договору сторони погодили що, товар може поставлятися окремими партіями, в асортименті і кількості, указаній в додатку до договору, в якому також вказується марка, ціна та загальна вартість товару.

Також 16.10.2018 року, сторони уклали додаток до договору № 29-20181016-К від 16.10.2018 року, де погодили тип волокна «Поліефірне штапельне волокно, виготовлене з вторинної сировини, Д3х25 мм, колір темно-коричневий, сорт В, Китай», кількість 26 000 кг. +/- 10 %, ціна за кілограм 0,80 доларів США, загальна вартість 20 800, 00 доларів США. Пунктом 1.3. вказаного додатку до договору визначено, що попередня оплата складає 6 000, 00 (шість тисяч) доларів США, а остаточна сума сплачується за 10 днів до приходу судна в порт Одеса і визначається як різниця між вартістю фактично відвантаженого волокна і розміром передоплати.

Згідно інвойсу від 06.12.2018 року № YQE244, поставці підлягало поліефірне штапельне волокно, виготовлене з вторинної сировини, Д3х25 мм, колір темно-коричневий, сорт В, Китай на загальну суму 20 008 доларів США.

28.01.2019 року позивачем було подано до Київської митниці ДФС митну декларацію № UA125010/2019/001286, де було визначено митну вартість товару, що імпортується, за основним методом - за ціною контракту, відповідно до графи 31 якої позивачем був зазначений товар: волокно 100% поліефірне штапельне синтетичне не піддане кардо-чи гребенечесанню і не оброблене іншим способом для прядіння, виготовлене з вторинної сировини D3x25мм, гатунок B, темно-коричневого кольору; 25 010 кг., 96 тюків; країна виробника CN; торгова марка відсутня. Заявлена митна вартість склала 20 008, 00 доларів США.

Таким чином відповідно до графи 22 митної декларації загальна митна вартість товару складає 20 008 долари США, як це зазначено в інвойсі від 06.12.2018 року № YQE244.

Митна вартість товару визначена із застосуванням основного методу - за ціною договору (контракту).

На підтвердження заявленої митної вартості товару митному органу були подані документи, перелік яких вказується у графі 44 поданої митної декларації, а саме: пакувальний лист YQE244 від 06.12.2018 року; рахунок-фактура (інвойс) YQE244 від 06.12.2018 року; коносамент MWSHODE18110717FD від 10.12.2018 року; автотранспортна накладна №5869 від 22.01.2019 року; сертифікат походження товару SO11143197 від 19.12.2018 року; платіжне доручення № 35 від 24.10.2018 року; платіжне доручення № 38 від 21.01.2019 року; рахунок про здійснення платежів третім особам на користь продавця YQE244, експертний висновок Київської торгово-промислової палати № Ц-29 від 21.01.2019 року; зовнішньоекономічний контракт № 29-20181016-К від 16.10.2018 року; додаток № 1 від 16.10.2018 року до зовнішньоекономічного контракту № 29-20181016-К від 16.10.2018 року; лист пропозиції компанії «Five Stars L.L.C.» (USA) № 524 від 15.10.2018 року; лист компанії «Five Stars L.L.C.» (USA) щодо вартості товару (прейскурант) № 8548 від 15.10.2018 року; лист компанії «Five Stars L.L.C.» (USA) від 10.12.2018 року; митна декларація країни відправника; декларація митної вартості.

Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості за МД від № UA125010/2019/001286 відповідачем розглянуто подані до митного оформлення документи, однак не визнавши митну вартість товару, 28.01.2019 року на звороті декларації митної вартості було викладено висновок про те, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості на підставі розгляду поданих разом з МД документів встановлено, що документи містять розбіжності та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари зокрема:

- відповідно до п. 4.1. зовнішньоекономічного договору продавець виставляє замовнику рахунок на передоплату у розмірі 30 %. Згідно наданих платіжних доручень призначення платежу є лише зовнішньоекономічний контракт, що не дає змоги ідентифікувати за яку саме партію товару здійснено передоплату;

- також згідно даних, наведених у гр. 31 митної декларації волокно виготовлене з вторинної сировини, що суттєво впливає на митну вартість товару. У свою чергу, відповідні сертифікати якості декларантом не надавались;

- декларантом на вимогу ст. 254 МК України не здійснено переклад експортної митної декларації країни-відправника, що унеможливлює ознайомитися з даними, що в ній зазначені.

Одночасно, відповідачем повідомлено позивача про необхідність надати додаткові документи для підтвердження митної вартості: каталоги, специфікації, прейскуранти (прайслисти) виробника; договір (угоди, контракти) із третіми особами, пов`язаними договором про поставку товарів, м/в яких визначається; виписки з бухгалтерської документації; відповідні сертифікати якості виробника; здійснити переклад експортної МД.

01.02.2019 року позивачем було повідомлено відповідача про те, що на даний час надати документи немає можливості, що відображено безпосередньо на звороті декларації митної вартості.

За результатами перевірки митної декларації і поданих документів відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 01.02.2019 №UA125000/2019/000101/2, згідно з яким останній застосувавши резервний метод визначення митної вартості (метод 2ґ), заявлену позивачем митну вартість товару у митній декларації від 28.01.2019 р. № UA125010/2019/001286 скоригував з 20 008,00 доларів США до рівня 41 266,50 доларів США

Обґрунтовуючи підстави не прийняття заявленої митної вартості товару, митний орган у графі 33 оскаржуваного рішення зазначив наступне: надані позивачем документи містять розбіжності та не містять відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар. Декларантом не надано документи, згідно з переліком, викладеним на зворотному боці декларації митної вартості. Отже, подані декларантом документи не містять належних, об`єктивних та достовірних відомостей про числові складові заявленої митної вартості, тому підтвердити заявлену митну вартість неможливо. Джерелом інформації, яким користувався відповідач при здійсненні митного контролю за правильністю визначення митної вартості товару застосовуючи другорядний метод 2ґ стала митна декларація від 24.01.2019 року № UA125010/2019/000646 (вартість товару згідно джерела інформації 1,65 дол/кг). Рішення прийняте без урахування термінів, передбачених ст. 53 МК України.

На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару, відповідач видав позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 01.02.2019 №UA125010/2019/00027.

З метою випуску товару у вільний обіг у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 263 МК України, позивач, з урахуванням коригувань, подав нову митну декларацію №UA125010/2019/001635 та відповідач прийняв рішення про випуск товару під фінансову гарантію.

Розмір переплати податків позивачем після коригування митної вартості становить 117 946,24 грн.

В подальшому 08.02.2019 року позивач для додаткового підтвердження митної вартості товару разом з супровідним листом вих. № 62 від 08.02.2019 року подав відповідачу наступні документи: прайс-лист виробника, додаток № 118-UKR, FS-UKRAINE до контракту № 01-01.143-FS від 15.10.2018 року, рахунок-фактура № СФ-0094 від 05.02.2019 року, видаткову накладну № РН-0093 від 05.02.2019 року, податкову накладну № 19 від 05.02.2019 року, виписку з банку по рахунку № 1903 від 24.10.2018 р., виписку з банку по рахунку № 1903 від 21.01.2019 р., виписку з банку по рахунку № 1903 від 22.01.2019 р., сертифікат якості виробника до інвойсу № YQE244 від 06.12.2018 року, паспорт якості виробника до інвойсу № YQE244 від 06.12.2018 року, переклад експортної МД виробника бюром перекладів «ТРІС» від 07.02.2019 року; лист від фірми продавця «FiveStars L.L.C.» (USA) № 11177 від 05.02.2019 року.

Однак, відповідач листом № 1669/5/10-70-19-47 від 13.02.2019 року повідомив, що за результатами розгляду додатково наданих документів позивача, не вбачається підстав для визначення заявленої декларантом митної вартості товару за вказаною митною декларацією.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Згідно частини першої статті 248 Митного кодексу України (далі - МК; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (ч.1 ст. 257 МК).

Статтями 49, 50 МК визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК).

Відповідно до статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частиною другої статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 53 МК України, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У силу положень частини п`ятої статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої статті 53 МК України убачається, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 МК).

Крім цього, відповідно до частини шостої статті 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Зміст положень статті 53, частин першої, другої та п`ятої статті 54, статті 58 МК України дає підстави для висновку, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України та у випадках, встановлених цим Кодексом (якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни) письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Водночас, суд звертає увагу на те, що повідомляючи декларанта про необхідність надати додаткові документи митний орган має обґрунтовувати свої вимоги щодо їх надання, узгоджуючи таке надання документів з правовою суттю правовідносин, які склалися між позивачем та його контрагентом.

Тобто, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

При цьому, митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 31 березня 2015 року №21-53а15 та №21-127а15.

При цьому суд звертає увагу на те, що право витребовувати додаткові документи не означає безапеляційного неврахування наданих під час проведення консультацій документів та в процедурі підтвердження заявленої митної вартості товарів, що декларуються.

З аналізу наведених норм також вбачається наявність у митного органу обов`язку зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості перевірки розрахунку митної вартості на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Крім того, для витребування доказів на спростування наявності впливу взаємозв`язку покупця та продавця на митну вартість задекларованого товару митниця зобов`язана обґрунтувати обставини, які свідчать про ймовірність існування такого взаємозв`язку.

Тобто, законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів. А саме, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. Сумніви є обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують число визначення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Аналіз викладених статей свідчить про обов`язок митниці зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.06.2015 (справа №21-498а15).

Так, оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів та повідомлення на обороті декларації митної вартості не містять будь-якої інформації, що дозволяла б з`ясувати, які саме відомості про складові числового значення митної вартості відсутні або не підтверджуються поданими позивачем документами.

Вказані відповідачем недоліки не дають підстави для висновку про відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, та не можуть бути підставою для витребування у позивача додаткових документів.

У даній справі судом не встановлено існування обмежень для визначення митної вартості задекларованих товарів за ціною договору, наведені розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язана протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Суд зазначає, що документами, поданими до митного оформлення товарів, підтверджується, що заявлена товариством митна вартість товару згідно наданих до митного органу митних декларацій базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного товариством розрахунку митної вартості товару за ціною договору митним органом в оскаржуваних рішеннях не наведено та не зазначено.

Одночасно, з викладених правових норм вбачається, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у ст. 53 МК України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.

При цьому, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість. (аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 по справі № 809/1884/16, від 03.04.2018 по справі № 826/8797/16, які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України є обов`язковими для суду при вирішенні даної справи).

Крім того, слід враховувати, що ст. 53 МК України, якою врегульовано порядок підтвердження декларантом заявленої митної вартості та її перевірки митницею, не містить жодних вимог щодо необхідності додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість, зокрема в інвойсі (аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 р. по справі № 809/1884/16).

Разом з тим, відповідачем не доведено, що подані позивачем документи для визначення митної вартості товару містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значенні складових вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Зі змісту наданої до матеріалів справи копії експертного висновку Київської торгово-промислової палати № Ц-29 від 21.01.2019 року вбачається, що контрактна (ринкова) вартість поліефірного штапельного волокна з вторинної сировини, D3x25мм, колір темно-коричневий, гатунок Б, Китай, що імпортується в Україну по договору №29-20181016-К від 16.10.2018 року на умовах постачання DAP Одеса (Україна), може складати 0,80 доларів США за кілограм.

Отже, позивач на підтвердження митної вартості товару надав митному органу висновок, підготовлений спеціалізованою експертною організацією про вартість товару.

Також, в матеріалах справи наявні митні декларації № UA 125010/2018/011161 від 23.11.2018 року та № UA 125010/2018/004626 від 24.05.2018 року, що підтверджують здійснення позивачем у листопаді та травні 2018 року митне оформлення подібного товару за майже аналогічну вартість.

Вартість реалізації позивачем аналогічного товару на території України складає менше ніж 1 долар США, що підтверджується рахунком-фактури № СФ-0094 від 05.02.2019 року, видатковою накладною № РН-0093 від 05.02.2019 року, податковою накладною № 19 від 05.02.2019 року.

З оскаржуваного рішення вбачається, що митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товарів за ціною договору.

Щодо твердження відповідача про те, що згідно п. 4.1. зовнішньоекономічного договору продавець виставляє замовнику рахунок на передоплату у розмірі 30 %. Згідно наданих платіжних доручень призначення платежу є лише зовнішньоекономічний контракт, що не дає змоги ідентифікувати за яку саме партію товару здійснено передоплату, суд зазначає наступне.

В матеріалах справи наявне платіжне доручення № 35 від 24.10.2018 року та платіжне доручення № 38 від 21.01.2019 року на загальну суму 20 008 доларів США, що в повній мірі відповідають заявленій митній вартості товару та інвойсу від 06.12.2018 року № YQE244.

Вказані доводи жодним чином не підтверджують наявність розбіжностей в документах, наданих позивачем, оскільки, як і було погоджено в п. 4.1. договору, позивачем було здійснено постачальнику передоплату у розмірі 30%, що підтверджується платіжним дорученням № 35 від 24.10.2018 року, а в подальшому у відповідності до умов договору було здійснено остаточний розрахунок за товар в розмірі 70%, що підтверджується платіжним дорученням № 38 від 21.01.2019 року.

Що стосується неможливості відповідача ідентифікувати партію товару, за який здійснюється передоплата у зв`язку з тим, що в платіжному дорученні призначення платежу є лише зовнішньоекономічний договір, то відповідач не надав будь-які відомості, що підтверджують факт придбання позивачем іншої партії товару за цим зовнішньоекономічним договором.

У відповідності до положень пункту п`ятого частини другої статті 53 МК України документи, що подаються декларантом для підтвердження митної вартості товару, мають містити реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Із цим положенням узгоджується вимога п. 2.2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28 липня 2008 року № 216, відповідно до якого у платіжному дорученні платник повинен заповнити реквізит "Призначення платежу" в іноземній валюті таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті. При цьому надати повну інформацію про документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів, означає надати реквізити зовнішньоекономічного договору (контракту). Саме цей документ і дозволяють ідентифікувати платіжне доручення з поставкою оцінюваного товару. Ідентифікація платіжного доручення з певною поставкою товару може бути здійснена також шляхом посилання на договір, на основі якої було поставлено відповідний товар.

Дослідження наявних у матеріалах справи доручень дає підстави для висновку, що платіжні документи мають всі необхідні реквізити, необхідні для встановлення митної вартості товару, зокрема зазначено документ на основі якого здійснюється платіж в іноземній валюті (контракт).

Відсутність в платіжному документі вказівки на інвойс або на додаток само собою не може бути підставою для висновку про неможливість ідентифікації платежу з поставкою товару, якщо така ідентифікація може бути проведена на основі інших документів, доданих на підтвердження митної вартості товару.

До того ж суд наголошує, що у процедурі контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Обставини здійснення платежу можуть свідчити про виконання (неналежне виконання) покупцем умов зовнішньоекономічного договору. Разом з цим, вони не повинні сприйматись як безумовне свідчення про наявність розбіжностей чи неповноти документів, доданих до митної декларації.

З приводу посилань відповідача про ненадання позивачем до митного оформлення сертифікату якості на товар та перекладу експортної декларації, слід зазначити, що відсутність сертифікату якості, не здійснення перекладу експортної митної декларації країни-відправника не можуть слугувати підставою для коригування заявленої митної вартості.

Окрім того, сертифікат якості та переклад експортної митної декларації країни-відправника не входять до визначеного ч. 2 ст. 53 МК України переліку документів, який декларант зобов`язаний надавати для підтвердження митної вартості товару.

Тому, сертифікат та переклад експортної митної декларації країни-відправника не є документом, який підтверджує складові митної вартості товару, у зв`язку з чим їх відсутність не впливає на числове значення митної вартості товару.

В свою чергу, документи надані позивачем до митного оформлення містили достовірні данні та об`єктивні відомості, які підтверджували числові значення складових митної вартості та не містили жодних розбіжностей, а отже відповідач безпідставно здійснював запит додаткових документів та прийняв рішення про коригування митної вартості.

Послідовно проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд дійшов висновку, що відповідач не довів, що документи, які були подані позивачем до митного оформлення містили розбіжності, а також того що в них були відсутні всі відомості, що б підтверджували числові значення складових митної вартості.

Вартість товару за кілограм - 0,80дол США/кг вказано в додатку до договору №29-20181016-К від 16.10.2018 року, інвойсі від 06.12.2018 року № YQE244, листах від фірми продавця «FiveStars L.L.C.» (USA) № 524, №8548 від 15.10.2018 року.

Крім того, щодо коригування відповідачем митної вартості товару за резервним методом, суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту графи 33 оскаржуваного рішення, жодних вимог у порядку ч.6 ст.55 МК України від декларанта не надходило. За результатами проведених консультацій встановлено, що другорядні методи визначення митної вартості 2а та 2б - за і ціною договору щодо ідентичних/подібних (аналогічних) товарів відповідно до ст.ст. 59, 60 МК України неможливо застосувати через відсутність у митниці інформації про митне оформлення ідентичних чи подібних товарів саме за ціною договору. При цьому, декларантом під час проведення з ним консультацій, такої інформації також не надано, що виключає можливість застосування вказаних методів. Методи визначення митної вартості 2в та 2г - на основі віднімання та додавання вартостей - не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю у митниці відомостей про всі складові вартості виробництва товару та його доставки на митну територію України, що є необхідною умовою для використання таких методів. При цьому, за умовами ст.ст. 62, 63 МК України, така інформація надається декларантом або уповноваженою ним особою. До митного оформлення такої інформації надано не було. У митниці така інформація також відсутня. Під час проведення з декларантом консультацій, такої інформації не надано, а тому методи на основі віднімання чи додавання вартостей в даному випадку не можуть бути застосовані. Натомість, у митного органу наявна інформація, що відповідає ч.2 ст.64 МК України та є підставою для застосування другорядного методу 2ґ - резервного методу. Декларантом підчас проведення з ним консультацій додаткової інформації для застосування резервного методу також не надано. Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару- митна декларація від 24.01.2019 №UA125010/2019/0000646 (рівень митної вартості товару згідно джерела інформації - 1, 65 дол. США/кг.).

Матеріали справи свідчать та встановлено судом, що за основу для коригування митної вартості товару за резервним методом митним органом взято визнану митну вартість товару, оформленого за митною декларацією від 24.01.2019 № UA125010/2019/0000646.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

В разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598).

Між тим, як вбачається з графи 33 оскаржуваного рішення, у ньому зазначено лише дату та номер вказаної митної декларацій, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 19 червня 2018 року в справі №826/6346/16 (№К/9901/36092/18).

Як джерело інформації відповідачем було взято попередню митну декларацію позивача UA125010/2019/0000646 від 24.01.2019 року, де рівень митної вартості товару складав - 1,65 дол. США/кг., однак товар, митне оформлення якого здійснювалось за вказаною декларацією не є подібним і кардинально відрізняється від товару щодо якого прийнято рішення про коригування. Відмінність полягає в наступному: різні виробники товару, різний колір, фракції, різна сировина, сорт, різні країни виробника, різні експортери, наявність торгівельної марки, що підтверджується інформацією, зазначеною в графі 31 вказаної декларації, копія якої наявна в матеріалах справи.

Отже відповідач безпідставно використав вказану митну декларацію як джерело інформації.

Суд бере до уваги, що будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, містити конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що відповідачем не надано переконливих доказів, які підтверджують правомірність прийняття оскаржуваного рішення щодо коригування митної вартості. Натомість, на думку суду, надані позивачем до митного оформлення документи спростовують сумніви щодо достовірності поданих декларантом відомостей про митну вартість товару та/або неправильності обрання позивачем методу визначення та обчислення митної вартості товару.

За викладених обставин суд дійшов висновку, що рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 01.02.2019 № UA 125000/2019/000101/2 не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем під час звернення до суду сплачений судовий збір у розмірі 1921, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від № 2356 від 21.02.2019 р.

Позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд встановив, що професійна правнича допомога надавалася позивачу адвокатом адвокатського об`єднання «Юрком» на підставі договору про надання правової допомоги № 02/02 від 06.02.2019 р, пунктом 4.1. якого передбачено, що розмір гонорару за надання правової допомоги зазначеної в п. 1.2. договору в суді першої інстанції становить 10 000 грн.. Документи, що підтверджуються повноваження особи, яка надавала позивачу правову (правничу) допомогу від імені адвокатського об`єднання «Юрком», його право на здійснення адвокатської діяльності, наявні в матеріалах справи.

Як вбачається з проміжного звіту про надані послуги за вказаним договором, види наданої позивачу правової (правничої) допомоги, кількість витраченого адвокатом часу, вартість кожного виду правової допомоги є детальними і пов`язуються з підготовкою та розглядом даної справи. Станом на 28.02.2019 р. сукупний обсяг наданої допомоги складає 10 годин, загальна вартість 10 000,00 грн. Гонорар позивачем був перерахований на рахунок Адвокатського об`єднання «Юрком» у сумі 10 000,00 грн. (платіжне доручення від 20.02.2019 № 2355, виписка з особистого рахунку від 19.02.2019 р..

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-п/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Розмір витрат на правову допомогу повинен бути співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Приймаючи до уваги вищевказані критерії, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 10 000 грн. підлягають задоволенню.

Таким чином, загальний розмір судових витрат, що підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача становить судовий збір у розмірі 1921 грн.- судовий збір, сплачений при зверненні до суду та 10 000 грн.- витрати на правову допомогу.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 01.02.2019 № UA 125000/2019/000101/2.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці ДФС () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Келтік» () судового збору в розмірі 1921, 00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000, 00 грн..

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лиска І.Г.