Справа № 160/3837/19
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

18 червня 2019 року Справа № 160/3837/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Барановський Р.А., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд зобов`язати Криворізький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції виключити з Єдиного реєстру боржників запис про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , за виконавчим провадженням №56136456 з примусового виконання виконавчого листа №177/930/16-ц від 01.09.2016р., що видав Криворізький районний суд Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" боргу у розмірі 19 708, 24 грн.

Справі за даним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи -160/3837/19.

Вищезазначений адміністративний позов не відповідав вимогам ст.ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, тому ухвалою суду від 26.04.2019р. був залишений без руху, з встановленням позивачу терміну для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної зави без руху шляхом надання до суду:

1) позовної заяви, оформленої у відповідності до вимог, передбачених статтею 160 Кодексу адміністративного судочинства України із зазначенням у новій редакції позовної заяви:

-належного способу захисту прав позивача у відповідності до вимог ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням висновків суду, викладених у даній ухвалі;

2) примірників позовної заяви у новій редакції у відповідності до кількості учасників справи;

3) копії постанови Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про повернення виконавчого документу від 28.08.2018р., винесену відповідачем у виконавчому провадженні №56136456 в порядку ч. 2 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" або клопотання про витребування даної постанови;

4) доказів отримання позивачем листа Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за вих. №13.33-50/6984 від 05.04.2019р. та, відповідно, своєчасного звернення позивача до суду із даним позовом або клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів на їх підтвердження щодо існування дійсних, істотних обставин, що об`єктивно перешкоджали позивачеві звернутись до суду із адміністративним позовом у встановлений законодавством строк.

Ухвала про залишення позовної заяви без руху врученапозивачу 29.05.2019р., що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

11.06.2019р. до суду надійшло направлене ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку клопотання про усунення недоліків позовної заяви, до якого позивачем додано: позовну заяву у новій редакції разом із примірником для направлення відповідачу, клопотання про витребування постанови про повернення виконавчого документа та заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Так, позивачем частково виконано вимоги ухвали суду від 26.04.2019р., а саме:

-позовну заяву у новій редакції разом із примірником такої заяви для направлення відповідачу;

- ОСОБА_1 подано клопотання про витребування копії постанови Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про повернення виконавчого документу від 28.08.2018р., винесеної відповідачем у виконавчому провадженні №56136456 в порядку ч. 2 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" з огляду на відсутність копії останньої у позивача;

- заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Разом з тим, слід зазначити, що обраний позивачем спосіб захисту власних прав, викладений у наданій ним до суду позовній заяви (у новій редакції) не відповідає вимогам ухвали суду від 26.04.2019р., оскільки у даній ухвалі суд запропонував позивачу у новій редакції позовної заяви привести позовні вимоги у відповідність до положень частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, чітко і зрозуміло виклавши прохальну частину позову.

Натомість, у новій редакції позовної заяви ОСОБА_2 просить суд: "визнати протиправною бездіяльність Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та зобов`язати Криворізький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції виключити з Єдиного реєстру боржників запис про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , за виконавчим провадженням №56136456 з примусового виконання виконавчого листа №177/930/16-ц від 01.09.2016р., що видав Криворізький районний суд Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" боргу у розмірі 19 708, 24 грн.".

При цьому, у відповідній редакції не вбачається за можливе встановити яку бездіяльність, допущену, на думку позивача, з боку Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кандиба О.І. просить суд визнати протиправною.

Стосовно наданого ОСОБА_1 до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду, слід зазначити таке.

У даній заяві позивач зазначає, що про порушення власних законних прав та інтересів він дізнався 12.04.2019р., отримавши лист Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за вих. №13.33-50/6984 від 05.04.2019р., який, за твердженням позивача, останньому поштою не направлявся та вручений під розписку його дочці, а сам отримати цей лист позивач не мав можливості, оскільки щодня працював. Позивач зазначив, що йому необхідно було звернутись за правовою допомогою для складання позовної заяви до спеціаліста, однак з огляду на графік роботи позивача (п`ятиденна робоча неділя, що підтверджується копією трудової книжки) у такий короткий термін (10 днів з дня, коли позивач дізнався про порушення власних прав та інтересів) ОСОБА_1 не мав змоги знайти відповідного спеціаліста, у зв`язку з чим позивач вважає обставини пропуску строку звернення до суду є об`єктивними, тому даний строк може бути поновлено судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 Кодексу адміністративного судочинства України - заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Таким чином, розгляд вищезазначеної заяви ОСОБА_1 за встановленим судом порядком проведено у письмовому провадженні.

Статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Так, строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу строку звернення до адміністративного суду може бути пов`язаний із різними юридичними фактами та їх оцінкою уповноваженою особою.

Згідно із вимогами ч.1 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016р. (далі - Закон №1404-VIII), рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів (ч.5 ст.74 Закону №1404-VIII).

Частиною 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно із ч.2 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, вищевказаними нормами встановлено спеціальні строки звернення до суду з оскарженням рішення та дій виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби.

Згідно ч.1 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Отже, за змістом ч. 1 ст. 123, ч. 6 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач має право звернутися до суду з заявою про його поновлення, в якій вказати про підстави для поновлення строку та зобов`язаний додати докази поважності причин його пропуску.

Аналізуючи доводи, викладені в обґрунтування поданої ОСОБА_1 заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду, слід зазначити, що дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Відсутність цієї умови призводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Причина пропуску строку, з позиції суду, є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Як слідує зі поданої позивачем до суду заяви, позивач про порушення власних прав дізнався 12.04.2019р. та 25.04.2018р. звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відповідним позовом.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду із відповідним позовом, ОСОБА_1 посилається на необхідність отримання правової допомоги щодо складання позовної заяви, яку позивач не мав змогу отримати з огляду на графік його роботи п`ятиденна робоча неділя).

При цьому, суд зауважує, що у даній заяві позивач зазначає, 12.04.2019р. він дізнався про порушення власних прав та інтересів, у зв`язку з чим останній день своєчасного звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом припадав на 22.04.2019р., що свідчить про наявність у позивача достатньої кількості часу для складання позовної заяви та подачі її до суду (в т.ч. й за допомогою засобів поштового зв`язку). Посилання щодо неможливості отримати правову допомогу у відповідного спеціаліста з огляду на графік роботи не можуть бути прийняті судом як виключні чи непереборні обставини, які позбавили ОСОБА_1 звернутись до суду у передбачений Кодексом адміністративного судочинства України та Законом України "Про виконавче провадження" строк із відповідним позовом, оскільки у позивач мав можливість здійснити пошук спеціаліста з правничої допомоги протягом 4 вихідних днів та у позаробочий час.

Враховуючи вищенаведене, викладені позивачем у заяві про поновлення пропущеного строку для звернення до суду доводи щодо наявності у позивача об`єктивних підстав, що свідчили про неможливість звернення ОСОБА_1 до суду у встановлений Кодексом адміністративного судочинства України та Законом України "Про виконавче провадження" строк - не знайшли свого обґрунтованого підтвердження (в т.ч. й документального).

Щодо тверджень позивача стосовно того, що підготовка документів до суду зайняла певний час, слід зауважити, що додані до позовної заяви копії документів (сформований 12.04.2019р. витяг з Єдиного реєстру боржників щодо ОСОБА_1 ; лист Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за вих. №13.33-50/6984 від 05.04.2019р., платіжне доручення № від 04.04.2019р.) були наявні у позивача станом на 12.04.2019р.

Будь-яких інших поважних причин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, позивачем не надано та судом, як і в свою чергу, не встановлено.

За таких обставин, суд вважає, що причини вказані позивачем у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду є неповажними.

Враховуючи те, що чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів, що обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини в справі Пономарьов проти України (№3236/03 від 03.04.2008, §41) зазначено, що …Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Отже, судом із поданої позивачем до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду встановлено факт пропущення ОСОБА_1 строку звернення до суду із даним позовом.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, в порушення якої позивачем не надано належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строків звернення до суду.

Оцінивши зазначені обставини, за відсутності належного обгрунтування заяви щодо поновлення пропущеного строку звернення до суду та за відсутності будь-яких належних та достатніх доказів, які б підтверджували наявність поважних причин пропуску позивачем такого строку, суд доходить висновку про визнання викладених позивачем у заяві від 07.06.2019р. підстав пропуску звернення до суду неповажними.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 45 рішення від 28.10.1998 року у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії"; пункт 51 рішення від 22.10.1996 року у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій та сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" зазначив, то заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Скорочення строків здійснення окремих процесуальних дій не звужує змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (абзац дев`ятий десятий підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року N 17-рп/2011).

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За приписами п. 9 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною 2 статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, беручи до уваги наявність у суду повноважень на стадії відкриття провадження вирішувати питання про пропущення позивачем строків звернення до адміністративного суду або про поважність причин пропущення таких строків, зважаючи на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження поважності не подання даного адміністративного позову в межах строку, визначеного процесуальним законодавством, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу.

Водночас, суд звертає увагу на те, що чинним процесуальним законодавством, в разі пропуску строків звернення до суду, передбачений достатній рівень для забезпечення права особи на суд, який відповідає Верховенству права та є ефективним у реалізації цього права.

Зокрема, приписами частини 4 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Аналогічні приписи викладені у ч. 8 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що станом на 18.06.2019р. позивач не виправив недоліки позовної заяви належним чином та у визначений судом в ухвалі від 26.04.2019р. спосіб та строк.

Отже, оскільки позивачем в повному обсязі не виконано вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 26.04.2019р., а також викладені у заяві ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду від 07.06.2019р. підстави для поновлення строку суд не вважає поважними, подана ОСОБА_1 позовна заява підлягає поверненню заявникові, що не позбавляє його права на повторне звернення до суду із позовною заявою в загальному порядку.

Керуючись ст.ст. 121, 122, 123, 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Визнати підстави пропуску строку звернення до суду із даним позовом, викладені у заяві ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду від 07.06.2019р. - неповажними.

У задоволенні заяви позивача про поновлення пропущеного процесуального строку для звернення до суду - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка звернулась до суду із позовною заявою, разом із оригіналом позовної заяви й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 256 та 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.А. Барановський