Справа № 280/1368/19
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2019-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року 12:42Справа № 280/1368/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., за участю секретаря судового засідання Мащенко Д.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників:

позивача Мартиненка К.І.,

відповідача Мигаленко І.І.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (пр.Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69000) про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

29.03.2019 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (далі позивач або ФОП ОСОБА_1 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач або ГУ ДФС у Запорізькій області), в якій позивач просить суд: визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.03.2019 №Ф-7029-49, винесену відповідачем.

Також, позивач просить стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона зареєстрована як фізична особа-підприємець та є платником єдиного податку. З 07.05.2012 ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного податку IIІ групи. Разом з тим, контролюючим органом безпідставно, всупереч вимогам податкового законодавства, пред`явило позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.03.2019 №Ф-7029-49, якою зобов`язало сплатити заборгованість по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як для платника, який провадить незалежну професійну діяльність в розмірі 6135,15 грн., що призвело до подвійного оподаткування її діяльності.

Ухвалою суду від 01.04.2019 відкрито провадження в адміністративній справі №280/1368/19, судове засідання призначено на 06.05.2019.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 22.04.2019 за вх.№16151, відповідно до якого представник відповідача щодо заявлених позовних вимог заперечила. В обґрунтування своєї правової позиції зазначила, що у випадку, якщо фізичні особи-підприємці одночасно провадять незалежну професійну діяльність, то вони сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної статтею 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» як фізична особа-підприємець, залежно від обраної системи оподаткування та як особа, яка провадять незалежну професійну діяльність. Натомість позивач сплачувала єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише як фізична особа-підприємець, тому в результаті нарахування сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як для особи, яка провадять незалежну професійну діяльність, виник борг (недоїмка) в розмірі 6135,15 грн. Просила відмовити у задоволенні позову.

03.05.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив в якій зазначено, що чином, податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа. Оскільки позивач, починаючи з 07.05.2012 як фізична особа-підприємець перебуває на обліку платників податків в органах податкової служби, є платником податку 3-ї групи та єдиного внеску, сплачує до бюджету єдиний внесок у встановленому законом порядку та розмірах, відповідач з 09.02.2018, на думку позивача, незаконно та безпідставно зареєстрував його, як фізичну особу, яка займається незалежною професійною діяльністю, в наслідок чого, протиправно прийняв рішення, що оскаржується. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

06.05.2019 від позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів, а саме, доказів на підтвердження вартості понесених позивачем витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали заявлені вимоги в повному обсязі. Надали суду пояснення аналогічні викладеним в позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечила з підстав викладених у відзиві.

06.05.2019, на підставі ст.250 КАС України, судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши наявні у справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті суд зазначає наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 27.04.2012 зареєстрована в якості фізичної особи- підприємця, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ №491557 (а.с. 11-12).

07.05.2012 ФОП ОСОБА_1 взято на облік у ГУ ДФС у Запорізькій області, Олександрівське управління у м. Запоріжжі, Олександрівська ДПІ (Олександрівський район м. Запоріжжя), що підтверджується довідкою від 07.05.2012 №43158 (а.с. 13).

З 01.07.2012 позивач є платником єдиного податку 3-ї групи та єдиного внеску, що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку серії НОМЕР_1 (а.с. 15) та повідомленням про взяття на облік платника єдиного внеску (а.с. 14).

Види діяльності позивача за КВЕД: 69.10 діяльність у сфері права; 69.20 діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту, консультування з питань оподаткування (крім аудиту).

Позивач також є судовим експертом з правом проведення економічних експертиз за спеціальністю дослідження документів бухгалтерського, податкового обліку та звітності, що підтверджується свідоцтвом №891 від 28.04.2017 (а.с. 32) та витягом з реєстру атестованих судових експертів (а.с. 33).

Таким чином підприємницька діяльність позивача пов`язана з виконанням функцій судового експерта.

09.02.2018 відповідач самостійно, без відповідної заяви позивача, зареєстрував позивача як фізичну особу, яка займається незалежною професійною діяльністю.

Таким чином, з 09.02.2018 позивач обліковується, як фізична особа - підприємець та як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю.

В зв`язку з чим, зобов`язання щодо нарахування та сплати єдиного внеску у 2018 році у ФОП ОСОБА_1 , на думку відповідача, виникли як у фізичної особи-підприємця так і особи, яка проводить незалежну професійну діяльність.

Нарахування в інтегрованої картки платника єдиного внеску проведені відповідачем ФОП ОСОБА_1 і як підприємцю, і як судовому експерту, та становлять:

- за 1 квартал 2018 року по строку 19.04.2018 - 2457,18 грн., як приватному підприємцю, та 1638,12 грн., як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність (зареєстровано 09.02.2018 р.);

- за 2 квартал 2018 року по строку 19.07.2018 - 2457,18 грн., як приватному підприємцю, та 2457,18 грн., як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність;

- за 3 квартал 2018 року по строку 19.10.2018 - 2457,18 грн., як приватному підприємцю, та 2457,18 грн., як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність;

- за 4 квартал 2018 року по строку 21.01.2019 - 2457,18грн., як приватному підприємцю та 2457,18 грн., як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність.

З яких Позивачем сплачено за 2018 рік - 9828,72 грн., а у 2019 році - 2754,18 грн.

Отже сума боргу яка нарахована позивачу ГУ ДФС у Запорізькій області, на 31.03.2019, становить 6135,15 грн., з розрахунку: переплата на 01.01.2018 року 120,33 + сплата 9828,72 грн.+ 2754,18 грн. - нарахування за 4 квартали 18838,38 грн. = 6135,15 грн

14.03.2019 була сформована та направлена позивачу вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-7029-49.

Не погодившись з вищевказаною вимогою позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п.14.1.226 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно пунктів 63.1, 63.2 ст. 63 Податкового кодексу України облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків.

Взяття на облік у контролюючих органах юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, а також самозайнятих осіб здійснюється незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того або іншого податку та збору.

Пунктом 63.5 ст. 63 Податкового кодексу України визначено, що всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.

Фізичні особи - підприємці та особи, які мають намір провадити незалежну професійну діяльність, підлягають взяттю на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з цим Кодексом.

Відповідно до пункту 65.1 статті 65 Податкового кодексу України, взяття на облік фізичних осіб - підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Разом з тим, відповідно до пункту 65.2 статті 65 Податкового кодексу України, облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

При цьому відповідно до підпункту 65.4.4 пункту 65.4 статті 65 Податкового кодексу України , контролюючий орган відмовляє в розгляді документів, поданих для взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.

Відповідно до положень ч.4 п. 6.7 Розділу VI Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року № 1588, якщо фізична особа зареєстрована як підприємець та при цьому така особа провадить незалежну професійну діяльність, така фізична особа обліковується у контролюючих органах як фізична особа - підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.

У такому разі фізична особа зобов`язана подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем свого постійного проживання заяву за формою № 5-ОПП з позначкою «Зміни» та копію документа, що підтверджує право фізичної особи на провадження незалежної професійної діяльності.

Таким чином, податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.

Відповідно до положень п. 178.1, п. 178.2 ст. 178 Податкового кодексу України особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу. Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п.4, п.5 ч.1 ст.4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, базою нарахування є сума, що визначається такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом України № 2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з ч.5 ст. 8 Закону №2464 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, тобто для осіб, що провадять незалежну професійну діяльність встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до п.19 розділу IV Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 435 від 14.04.2015 року особи, які провадять незалежну професійну діяльність, отримують дохід від цієї діяльності та одночасно є фізичними особами-підприємцями, формують та подають до органів доходів і зборів окремі Звіти відповідно до виду діяльності та обраної системи оподаткування.

Як вбачається з матеріалів справи, спірним питанням, що спонукало позивача звернутися до суду, стало нарахування контролюючим органом ЄСВ за двома підставами, а саме: як фізичній особі - підприємцю та як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність з одного і того ж виду діяльності за КВЕД.

Суд зазначає, що позивач є самозайнятою особою та здійснює, як підприємницьку діяльність, так і незалежну професійну діяльність - судового експертом з правом проведення економічних експертиз за спеціальністю дослідження документів бухгалтерського, податкового обліку та звітності.

Податковий кодекс України передбачає обов`язок самозайнятих осіб стати на облік у контролюючому органі. При цьому, такий обов`язок передбачено у разі коли особа здійснює підприємницьку діяльність, а також у разі, коли особа здійснює незалежну професійну діяльність.

Також, необхідно зазначити, що контролюючий орган відмовляє у повторному взятті на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа. Такий обов`язок контролюючого органу передбачено п.п. 65.4.4 п.65.4 ст. 65 Податкового кодексу України.

Тобто, якщо особа взята на облік як самозайнята особа, яка здійснює підприємницьку діяльність, вона не повинна повторно ставати на облік та подавати документи як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

Отже, з системного аналізу положень Податкового кодексу України та Закону № 2464 вбачається, що діяльність судового експерта підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, а доходи, отримані від здійснення такої діяльності підлягають оподаткування згідно ст. 178 Податкового кодексу України лише у випадку, якщо така особа не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.

До того ж, слід зауважити, що Законом №2464 не передбачений порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.

У відзиві на позовну заяву відповідач стверджує, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність та одночасно здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язана перебувати на обліку як платник податків та окремо як платник єдиного внеску.

Проте суд зазначає, що позивач здійснюючи підприємницьку діяльність за кодом КВЕД 69.20 діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту, консультування з питань оподаткування та діяльність судового експерта з правом проведення економічних експертиз за спеціальністю дослідження документів бухгалтерського, податкового обліку та звітності, займається одним і тим же видом підприємницької діяльності і у неї не виникає обов`язку подання звітності як особи, що провадить незалежну професійну діяльність, адже у такому випадку буде мати місце подвійний облік ідентичної господарської діяльності, а відповідно і подвійне оподаткування, що суперечить принципам податкового законодавства.

За таких обставин справи, суд вважає, що ФОП ОСОБА_1 , перебуваючи на податковому обліку як фізична особа-підприємець, повинна перебувати на податковому обліку як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності, та вести єдиний податковий облік та сплату податків, саме як фізична особа-підприємець 3-ої групи єдиного податку за видом діяльності КВЕД 69.20 діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту, консультування з питань оподаткування.

Також дана позиція суду підтверджується практикою Вищого адміністративного суду України, зокрема, постановою від 21.01.2016 року у справі №808/7758/13-а, в якій суд дійшов висновку, що особа, яка перебуває на обліку в органі державної податкової служби як фізична особа-підприємець не потребує додаткової реєстрації як самозайнята особа.

Крім того, відповідно до частини першої та другої статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, встановлено, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 7 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року. "Булвес"АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття "суспільний інтерес" мас широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі "Колишній король Греції та інші проти Греції"). Крім того. ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить "суспільний інтерес" (рішення ЄСПЛ від 2 листопада 2004 року в справі "Трегубенко проти України").

Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.

Враховуючи практику ЄСПЛ, суд вважає, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-7029-49 від 14.03.2019 винесена контролюючим органом протиправно, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Разом з тим, ч. 7 ст. 139 КАС України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Суд зазначає, що до закінчення судового розгляду представник позивача заявив про застосування ч. 7 ст. 139 КАС України, тому питання про розподіл судових витрат не вирішувалось.

Для вирішення питання про розподіл судових витрат, у відповідності до вимог ст. 252 КАС України у справі буде прийняте додаткове рішення.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69000) про визнання протиправною та скасування вимоги задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.03.2019 №Ф-7029-49, складену Головним управлінням ДФС у Запорізькій області.

Заяву представника Фізичної особи підприємця Бондарчук Тетяни Вікторівни про ухвалення судового рішення щодо розподілу судових витрат після ухвалення судового рішення задовольнити.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 16 травня 2019 року на 11 год. 30 хв. яке відбудеться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сергія Синенка, 65в, в залі судового засідання №16.

Фізичній особі підприємцю Бондарчук Тетяні Вікторівні у п`ятиденний строк з дати після ухвалення цього рішення подати докази щодо розміру понесених нею судових витрат.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 26.06.2019.

Суддя Р.В. Кисіль