Справа № 560/638/19
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/638/19
РІШЕННЯ

іменем України

20 червня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К.

за участю:секретаря судового засідання Василевської К.В. представників позивача Ахтимчука С.І., Білого В.В. представника відповідача Ткачук М.П.
розглянувши адміністративну справу за позовом державного підприємства "Ізяславське лісове господарство" до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Хмельницькій області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС України в Хмельницькій області № від 13.11.2018 року, яким державному підприємству "Ізяславське лісове господарство" збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 699 372 грн., з яких 631 399 грн., - основного платежу, та 67 973 грн., - штрафних санкцій;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС України в Хмельницькій області № від 13.11.2018 року, яким державному підприємству "Ізяславське лісове господарство" збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій в розмірі 989 199 грн.

Позивач підставою позову зазначає порушення відповідачем вимог Податкового кодексу України.

В обгрунтування позовних вимог вказує, що посадовими особами відповідача у період з 31 серпня по 11 жовтня 2018 року проведено планову виїзну документальну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.06.2018 року, валютного законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.06.2018 року, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.1014 року по 30.06.2018 року.

19.10.2018 року відповідачем за результатами перевірки складено акт №1562/22-01-14-012/00993308.

На підставі висновків акту перевірки відповідач прийняв оскаржувані податкові повідомлення - рішення, з якими позивач не погоджується, оскільки вважає, що вони базуються на безпідставних висновках податкового органу про порушення позивачем вимог законодавства.

Ухвалою від 12.03.2019 року Хмельницький окружний адміністративний суд відкрив провадження у даній адміністративній справі за правилами загального позовного провадження, та призначив підготовче засідання.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 15.05.2019 року закрито підготовче провадження у даній справі, та призначено її до судового розгляду.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, надавши пояснення за змістом позовної заяви.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, надавши пояснення суду за змістом поданого відзиву на позовну заяву.

В обгрунтування відзиву представник відповідача зазначила, що за результатами перевірки позивача ГУ ДФС у Хмельницькій області встановлено порушення вимог податкового та іншого законодавства України, які відображені в акті перевірки від 19.10.2018 року №1562/22-01-14-012/00993308 на підставі якого прийняті оскаржувані податкові-повідомлення рішення.

Під час перевірки встановлено формування ДП "Ізяславське лісове господарство" у 2015-2016 роках резерву на забезпечення винагород по підсумках роботи за рік (на виплату 13-ї зарплати), такий резерв віднесений до складу витрат кореспонденцією рахунків: д-т рах.23 "Виробництво", 91 "Загальновиробничі витрати", 92 "Адміністративні витрати", 93 "Витрати на збут" - К-т рах. 47/1 "13 зарплата". Представник вказує, що матеріальне заохочення за результатами роботи за попередній рік є поточною виплатою працівникам, створення забезпечення під дану виплату П(С)БО 26 не передбачене. Не передбачене створення для державного підприємства резерву Наказом №1213, такі виплати є поточною виплатою працівникам та відображаються на рахунку 66.1 "Розрахунки за заробітною платою".

В порушення вимог підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 13, 14 П(С)БО 11 "Зобов`язання", пункту 5 П(С)БО 26 "Виплати працівникам", пункту 1.2 розділу ІV Наказу №1213, позивачем завищено собівартість реалізованої продукції всього в сумі 2 769 887 грн.; адміністративні витрати всього в сумі 472 004 грн.; витрати на збут всього в сумі 265 877 грн., в результаті віднесення до їх складу сум матеріального заохочення за результатами роботи за рік (13-ї зарплати) шляхом створення резерву. Внаслідок завищення вказаних витрат позивачем занижено податок на прибуток всього в сумі 631 399 грн.

В порушення пункту 1 Порядку №138 позивачем занижено частину чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями всього в сумі 1 174 628 грн. внаслідок заниження фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Оскільки оскаржувані податкові-повідомлення рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені законодавством, відповідно у задоволенні адміністративного позову просить суд відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що державне підприємство "Ізяславське лісове господарство" зареєстроване та перебуває на обліку в Славутській ОДПІ (Ізяславське відділення).

У період з 31.08.2018 року по 11.10.2018 року, на підставі направлень виданих ГУ ДФС у Хмельницькій області від 23.08.2018 року №2542 та №2543, від 28.08.2018 року №2580, від 03.09.2018 року №2633, від 19.09.2018 року №2881, проведено планову виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.06.2018 року, валютного законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.06.2018 року, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.1014 року по 30.06.2018 року.

В ході проведення перевірки встановлено порушення, а саме:

- вимог підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України; пунктів 13, 14 П(С)БО 11 "Зобов`язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 року №20, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 року за №85/4306; пункту 5 П(С)БО 26 "Виплати працівникам" затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.10.2003 року №601, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.11.2003 року за №1025/8346; пункту 1.2 розділу ІV "Облік розподілу прибутку підприємств державного комунального сектору економіки" наказу Міністерства фінансів України "Про затвердження положення про порядок бухгалтерського обліку окремих активів та операцій і Змін до деяких нормативно-правових актів Міністерства фінансів України з бухгалтерського обліку" від 19.12.2006 року №1213, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.12.2006 року за №1363/13237, із змінами і доповненнями, в результаті чого занижено податок на прибуток підприємства в загальній сумі 631 399 грн., у тому числі за 2015 рік в сумі 359 506 грн., 1 квартал 2016 року в сумі 183 722 грн., півріччя 2016 року в сумі 323 574 грн., три квартали 2016 року в сумі 466 928 грн., 2016 рік в сумі 271 893 грн.;

- пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 року №138, в результаті чого занижено частину чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями всього в сумі 1 174 628,00 грн., в тому числі за 1 квартал 2015 року в сумі 63 182,00 грн., півріччя 2015 року в сумі 138 177,00 грн., три квартали 2015 року в сумі 185 429,00 грн., 2015 рік в сумі 245 662,00 грн., 1 квартал 2016 року в сумі 627 718,00 грн., півріччя 2016 року в сумі 1 105 544, 00 грн., три квартали 2016 року в сумі 1 595 339,00 грн., 2016 рік в сумі 928 966,00 грн.

За результатами проведеної перевірки 19.10.2018 року відповідачем складено акт №1562/22-01-14-012/00993308 та 13.11.2018 року прийнято податкове повідомлення- рішення № , яким державному підприємству "Ізяславське лісове господарство" збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 699 372 грн., з яких 631 399 грн. сума основного платежу та 67 973 грн. сума штрафних санкцій, а також 13.11.2018 роки прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким державному підприємству "Ізяславське лісове господарство" збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій в розмірі 989 199 грн.

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями - рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 24.01.2019 року №3654/6/99-99-11-04-01-25 скаргу залишено без задоволення, а оскаржувані податкові-повідомлення рішення без змін.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України (надалі - ПК України) є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Згідно із пунктом 16.1.4 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Пунктом 137.1 статті 137 ПК України встановлено, що податок на прибуток підприємства нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 137.4 статті 137 ПК України податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених пунктом 137.5 цієї статті, є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. При цьому податкова декларація розраховується наростаючим підсумком. Податковий (звітний) період починається з першого календарного дня податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем податкового (звітного) періоду, крім:

Пунктом 137.5 статті 137 ПК України визначено, що річний податковий (звітний) період встановлюється для таких платників податку: а) платників податку, які зареєстровані протягом звітного (податкового) року (новостворені), що сплачують податок на прибуток на підставі річної податкової декларації за період діяльності у звітному (податковому) році; б) виробників сільськогосподарської продукції; в) платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за показниками Звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід), за попередній річний звітний (податковий) період, не перевищує 20 мільйонів гривень. При цьому до річного доходу від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначеного за показниками Звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід), включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Відповідно до положень підпункту 139.1.2 пункту 139.1 статті 139 ПК Кодексу 139.1.2. фінансовий результат до оподаткування зменшується: на суму використання створених забезпечень (резервів) витрат (крім забезпечення (резерву) витрат на оплату відпусток працівникам, інших виплат, пов`язаних з оплатою праці, та витрат на сплату єдиного соціального внеску, що нараховується на такі виплати), сформованого відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму коригування (зменшення) забезпечень (резервів) для відшкодування наступних (майбутніх) витрат (крім забезпечення (резерву) на відпустки працівникам, інших виплат, пов`язаних з оплатою праці, та витрат на сплату єдиного соціального внеску, що нараховується на такі виплати), на яку збільшився фінансовий результат до оподаткування відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Статтею 94 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України "Про оплату праці" визначено структуру заробітної плати.

Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Держкомстату України від 13.01.2004 року № 5, інші заохочувальні та компенсаційні виплати включають винагороди та премії, які мають одноразовий характер, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. До них належать винагороди та заохочення, що здійснюються раз на рік або мають одноразовий характер. Зокрема: винагороди за підсумками роботи за рік, щорічні винагороди за вислугу років (стаж роботи).

Відповідно статті 4 Закону України "Про оплату праці" джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності.

Для установ і організацій, що фінансуються з бюджету, - це кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, грантів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел.

Статтею 5 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що організація оплати праці здійснюється на підставі, з поміж іншого: законодавчих та інших нормативних актів; колективних договорів; трудових договорів.

Частинами 1, 3 статті 15 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Статтею 10 (далі КЗпП України) передбачено, що колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до статті 12 КЗпП України колективний договір укладається між власником або уповноваженим ним органом (особою), з однієї сторони, і первинною профспілковою організацією, які діють відповідно до своїх статутів, а у разі їх відсутності - представниками, вільно обраними на загальних зборах найманих працівників або уповноважених ними органів, з другої сторони.

Згідно із статтею 13 КЗпП України у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, з поміж іншого нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.).

Статтею 15 КЗпП України встановлено, що колективні договори підлягають повідомній реєстрації місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 2 статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Правові засади розробки, укладення та виконання колективних договорів і угод з метою сприяння регулюванню трудових відносин та соціально-економічних інтересів працівників і роботодавців визначає Закон України "Про колективні договори і угоди".

Відповідно до статті 5 Закону України "Про колективні договори і угоди" умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Частинами 2, 3 статті 9 Закону України "Про колективні договори і угоди" встановлено, що колективний договір, угода набирають чинності з дня їх підписання представниками сторін або з дня, зазначеного у колективному договорі, угоді. Після закінчення строку дії колективний договір, угода продовжує діяти до того часу, поки сторони не укладуть новий або не переглянуть чинний, якщо інше не передбачено договором, угодою.

Відповідно до частини 11 статті 9 Закону України "Про колективні договори і угоди" галузеві (міжгалузеві) і територіальні (обласні та республіканська) угоди підлягають повідомній реєстрації в установленому порядку центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, а колективні договори і територіальні угоди іншого рівня - місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Такими чином, основним документом, який регулює виробничі, трудові та соціально-економічні відносини між трудовим колективом та його адміністрацією є колективний договір.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що між адміністрацією та трудовим колективом ДП "Ізяславське лісове господарство" укладено колективні договори, а саме: на 2015 рік, прийнятий на загальних зборах трудового колективу ДП "Ізяславське лісове господарство" (протокол від 10.03.2015 року №5); на 2016 рік, прийнятий на конференції трудового колективу ДП "Ізяславське лісове господарство" (протокол від 18.03.2016 року №1). Зазначені колективні договори зареєстровані Управлінням соціального захисту населення Ізяславської РДА відповідно 24.04.2015 року реєстраційний №12 та 01.04.2016 року реєстраційний №18.

Вищевказаними колективними договорами затверджено Положення про винагороду за підсумками роботи за рік (13 зарплата) працівникам ДП "Ізяславське лісове господарство" у 2015 році та Положення про винагороду за підсумками роботи за рік (13 зарплата) працівникам ДП "Ізяславське лісове господарство" у 2016 році (додаток 15 до колективного договору ДП "Ізяславське лісове господарство"). Даними положеннями визначено порядок і умови виплати працівникам підприємства винагороди за підсумками роботи за рік, джерела фінансування витрат на зазначені цілі, терміни виплати винагороди. Відповідно до пункту 1.5 цих положень винагорода виплачується штатним працівникам підприємства за умови виконання підприємством основних показників фінансово-господарської діяльності та наявності коштів за звітній період за рахунок фонду оплати праці. Пунктами 3.1, 3.2 таких положень встановлено, що винагорода виплачується на підставі наказу за фактично відпрацьований час та у випадках обчислення заробітної плати, яка зберігається за працівником згідно чинного законодавства. Винагорода виплачується працівникам один раз на рік в залежності від фінансового стану підприємства з розрахунку розміру винагороди на 1 грн. умовного фонду заробітної плати у зазначених розмірах. Умовний фонд заробітної плати розраховується від фактично заробленої річної основної заробітної плати з урахуванням надбавок і доплат залежно від стажу роботи в системі Держлісагенства згідно коефіцієнту дольової участі. Нарахування винагороди проводиться на підставі даних бухгалтерського обліку.

Таким чином Положення про винагороду за підсумками роботи за рік (13 зарплата) працівникам ДП "Ізяславське лісове господарство" у 2015 році та у 2016 році є частинами колективних договорів позивача, а відтак виплата винагороди за підсумками роботи за рік (13 зарплати) є зобов`язанням ДП "Ізяславське лісове господарство" перед працівниками підприємства, яке повинно здійснюватись в першочерговому порядку.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 4 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» визначено принципи бухгалтерського обліку та фінансової звітності. Бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких принципах: повне висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі; автономність - кожне підприємство розглядається як юридична особа, відокремлена від її власників, у зв`язку з чим особисте майно та зобов`язання власників не повинні відображатися у фінансовій звітності підприємства; послідовність - постійне (з року в рік) застосування підприємством обраної облікової політики. Зміна облікової політики можлива лише у випадках, передбачених національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, міжнародними стандартами фінансової звітності та національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку у державному секторі, і повинна бути обґрунтована та розкрита у фінансовій звітності; безперервність - оцінка активів та зобов`язань підприємства здійснюється виходячи з припущення, що його діяльність буде тривати й надалі; нарахування - доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів; превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми; єдиний грошовий вимірник - вимірювання та узагальнення всіх господарських операцій підприємства у його фінансовій звітності здійснюються в єдиній грошовій одиниці; інших принципах, визначених міжнародними стандартами або національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, або національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку в державному секторі залежно від того, які з наведених стандартів застосовуються підприємством.

Методику відображення в бухгалтерському обліку активів та операцій, які мають особливий характер, зумовлений правовим статусом державного і комунального майна та законодавчим регулюванням діяльності суб`єктів державного, комунального секторів економіки й управління об`єктами державної власності визначає Положення про порядок бухгалтерського обліку окремих активів та операцій підприємств державного, комунального секторів економіки і господарських організацій, які володіють та/або користуються об`єктами державної, комунальної власності, затверджене наказом Міністерства фінансів України 19.12.2006 року № 1213 (далі Положення №1213). Норми цього Положення застосовуються підприємствами державного, комунального секторів економіки, а також іншими господарськими організаціями, які володіють та/або користуються об`єктами державної, комунальної власності.

Норми даного положення поширюються на позивача, оскільки "Ізяславське лісове господарство" є державним підприємством.

Відповідно до пункту 1.2 розділу ІV Положення №1213 спрямування підприємствами державного, комунального секторів економіки частини чистого прибутку на квартальну і річну дату балансу відображається, зокрема, на матеріальне заохочення - за дебетом субрахунку 443 "Прибуток, використаний у звітному періоді" і кредитом рахунку 66 "Розрахунки за виплатами працівникам" наводиться сума нарахованої працівникам винагороди, допомоги, премії тощо, яка обчислена відповідно до законодавства, установчих і розпорядчих документів та фінансового плану з прибутку попереднього звітного кварталу (року).

Тобто, перелік виплат, які здійснюються за рахунок прибутку має бути визначено розпорядчим документом підприємства.

Згідно з частиною 9 статті 75 Господарського кодексу України прибуток державних комерційних підприємств розподіляється відповідно до затвердженого фінансового плану з урахуванням вимог чинного законодавства.

Частиною 8 статті 75 Господарського кодексу України встановлено, що державні й комунальні комерційні підприємства утворюють за рахунок прибутку (доходу) спеціальні (цільові) фонди, призначені для покриття витрат, пов`язаних з їхньою діяльністю.

Таким чином пункт 1.2 розділу ІV Положення №1213 визначає порядок відображення в бухгалтерському обліку тієї частини чистого прибутку, яка спрямовується на матеріальні заохочення, які передбачені фінансовим планом підприємства. При цьому відповідно до фінансових планів ДП "Ізяславське лісове господарство" на 2015, 2016 роки чистий прибуток розподіляється на статті, а саме: відрахування частини чистого прибутку, що підлягає сплаті до бюджету та розвиток виробництва.

Відповідно до листа Міністерства фінансів України від 08.08.2012 року № 31-08410-07-10/19584 розпорядчим документом підприємства має бути визначено застосування порядку виплат, які здійснюються за рахунок прибутку (у тому числі визначати їх вичерпний склад).

Тобто, розпорядчим документом підприємства має бути визначено вичерпний перелік виплат, які здійснюються за рахунок прибутку.

Усі інші виплати працівникам, які не визначені установчими і розпорядчими документами підприємства як такі, що виплачуються за рахунок прибутку, обліковуються відповідно до Положення ( стандарту) бухгалтерського обліку 26 «Виплати працівникам» (далі - П(С)БО 26), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.10.2003 № 601, та включаються до складу витрат підприємства.

П(С)БО 26 визначає методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про виплати (у грошовій і не грошовій формах) за роботи, виконані працівниками, та її розкриття у фінансовій звітності. Норми П(С)БО 26 застосовуються роботодавцями - підприємствами, організаціями, іншими юридичними особами (далі - підприємства) незалежно від форм власності (крім бюджетних установ та підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності).

Відповідно до пункту 4 П(С)БО виплати працівникам включають поточні виплати, виплати при звільненні, виплати по закінченні трудової діяльності, виплати інструментами власного капіталу підприємства, інші довгострокові виплати.

Пунктом 3 П(С)БО 26 визначено, що поточні виплати працівнику - виплати працівнику (окрім виплат при звільненні та виплат інструментами власного капіталу підприємства), які підлягають сплаті в повному обсязі протягом дванадцяти місяців по закінченні місяця, у якому працівник виконував відповідну роботу.

Відповідно до пункту 5 П(С)БО 26 "Виплати працівникам" поточні виплати працівникам включають: заробітну плату за окладами та тарифами, інші нарахування з оплати праці, виплати за невідпрацьований час (щорічні відпустки та інший оплачуваний невідпрацьований час); премії та інші заохочувальні виплати, що підлягають сплаті протягом дванадцяти місяців по закінченні періоду, у якому працівники виконують відповідну роботу, тощо.

Пунктом 8 П(С)БО 26 встановлено, що премії та інші заохочувальні виплати визнаються зобов`язанням через створення забезпечення у звітному періоді, якщо робота, виконана працівником у цьому періоді, дає їм право на отримання таких виплат у майбутньому.

Норма, встановлена пунктом 8 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 26 "Виплати працівникам", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 жовтня 2003 року №601, є імперативною для застосування підприємством нормою. Відповідно до Методичних рекомендацій Міністерства фінансів України від 21.12.2005 року №31-34000-10-5/27793 до розпорядчого документу, яким затверджується облікова політика підприємства, імперативні норми включати не доцільно (лист Міністерства фінансів України від 21.03.2006 року № 31-34000-20-16/5770).

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності регламентовано Положенням (стандарт) бухгалтерського обліку 16 (далі - П(С)БО 16) "Витрати", що затверджене Наказом Міністерства фінансів України 31.12.99 року № 318.

Пунктом 7 П(С)БО 16 "Витрати" встановлено, що витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Відповідно до пункту 11 П(С)БО 16 "Витрати" собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Згідно із пунктом 13 П(С)БО 16 "Виплат" до складу прямих витрат на оплату праці включаються заробітна плата та інші виплати робітникам, зайнятим у виробництві продукції, виконанні робіт або наданні послуг, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

Відповідно до пункту 23 П(С)БО 16 "Виплат" до складу елемента "Витрати на оплату праці" включаються заробітна плата за окладами й тарифами, премії та заохочення, матеріальна допомога, компенсаційні виплати, оплата відпусток та іншого невідпрацьованого часу, інші витрати на оплату праці.

Таким чином підприємство має право виплати на оплату праці та інші виплати працівникам здійснювати за рахунок витрат.

Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 1 (далі - П(С)БО 1) «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 року № 73, визначаються мета, склад і принципи складання фінансової звітності та вимоги до визнання і розкриття її елементів.

Витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками) (абзац 5 пункту 3 розділу I П(С)БО 1).

Відповідно до наказів №200 від 31.12.2014 року "Про облікову політику в 2015 році" та наказу №218 від 31.12.2015 року "Про облікову політику" ДП "Ізяславське лісове господарство", що затверджені начальником Хмельницького обласного управління лісового і мисливського господарства, підприємством створюється забезпечення резерву для здійснення майбутніх виплат на оплату винагороди за підсумками роботи за рік, з врахуванням фінансових показників звітного періоду. Наказами директора ДП "Ізяславське лісове господарство" №201 від 31.12.2014 року "Про створення забезпечення винагороди по підсумках роботи за рік (13 зарплати) в 2015 році" та №221 від 31.12.2015 року "Про створення забезпечення винагороди по підсумках роботи за рік (13 зарплати) в 2016 році" визначено порядок створення, механізм розрахунку оцінки та відображення в бухгалтерському обліку створення забезпечення та їх виплати. Крім того, порядок розподілу та використання прибутку визначено положенням "Про формування, розподіл та використання прибутку" ДП "Ізяславське лісове господарство", що затверджено наказом ДП "Ізяславське лісове господарство" від 27.12.2012 року №231, відповідно до якого залишок чистого прибутку, що залишається в розпорядженні підприємства спрямовується на створення фонду розвитку виробництва та інших фондів створення яких передбачено фінансовим планом на відповідний рік.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про зобов`язання та її розкриття у фінансовій звітності визначено Положенням (стандарт) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", що затверджено Наказом Міністерства фінансів України 31.01.2000 року № 20.

Відповідно до пункту 4 П(С)БО 11 "Зобов`язання" забезпечення - зобов`язання з невизначеними сумою або часом погашення на дату балансу.

Згідно із пунктом 5 П(С)БО 11 "Зобов`язання" зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Пунктом 13 П(С)БО 11 "Зобов`язання" встановлено, що суми створених забезпечень визнаються витратами (за винятком суми забезпечення, що включається до первісної вартості основних засобів відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби").

Відповідно до пункту 14 П(С)БО 11 "Зобов`язання" забезпечення створюється при виникненні внаслідок минулих подій зобов`язання, погашення якого ймовірно призведе до зменшення ресурсів, що втілюють в собі економічні вигоди, та його оцінка може бути розрахунково визначена. Забороняється створювати забезпечення для покриття майбутніх збитків від діяльності підприємства.

Пунктом 16 П(С)БО 11 "Зобов`язання" встановлено, що сума забезпечення визначається за обліковою оцінкою ресурсів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), необхідних для погашення відповідного зобов`язання, на дату балансу.

Таким чином, підприємство зобов`язане забезпечити очікувані виплати шляхом створення відповідного резерву, якщо на дату балансу в підприємства є зобов`язання за майбутніми витратами, сума та/або дата погашення яких точно не відома, якщо передбачається, що погашення цих зобов`язань у майбутньому призведе до зменшення ресурсів, що втілюють у собі економічні вигоди, якщо суму таких зобов`язань можна визначити за допомогою розрахунків.

Створені позивачем забезпечення за підсумками роботи за 2015-2016 роки відповідають законодавчому визначенню забезпечення, оскільки зобов`язання по виплаті винагороди за підсумками роботи за 2015 та 2016 роки виникло у позивача на підставі положень колективного договору, зобов`язання по виплаті таких коштів затверджено організаційно-розпорядчими документами позивача, така виплата призведе до зменшення грошових коштів, тобто ресурсів позивача, зобов`язання визначено в грошовій сумі з урахуванням прогнозованих фінансових результатів, конкретний термін погашення (виконання) зобов`язань не встановлено. Відповідно винагорода за підсумками роботи за рік є складовою економічного елементу "Витрати на оплату праці" та підлягає включенню до складу витрат рівномірно через створені забезпечення.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позивач вірно визначив фінансовий результат до оподаткування (прибуток) за період, що перевірявся, включивши до витрат створення резервів на виплату винагороди за підсумками року, а тому податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС України в Хмельницькій області № від 13.11.2018 року, яким державному підприємству "Ізяславське лісове господарство" збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 699 372 грн., з яких 631 399 грн., - основного платежу, та 67 973 грн., - штрафних санкцій необхідно визнати протиправним та скасувати.

Відповідно до Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року № 138 частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету за відповідний період, визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку як підсумок суми чистого фінансового результату (прибутку) та суми капіталу в дооцінках, яка підлягає перенесенню до нерозподіленого прибутку, з урахуванням того, що до такого підсумку також може бути включена частка нерозподіленого прибутку або невикористаних фондів, утворених внаслідок розподілу прибутку в обсязі, визначеному рішенням органу управління, за наявності фінансових ресурсів у підприємства.

Відповідно до пункту 2 зазначеного порядку частина чистого прибутку (доходу) сплачується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності за відповідний період у строк, встановлений для сплати податку на прибуток підприємств.

Згідно із пунктом 3 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства.

Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств.

Відповідно до акту перевірки №1562/22-01-14-012/009933308 від 19.10.2018 року перевіркою повноти визначення частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями за період з 01.01.2015 року по 30.06.2018 року встановлено її заниження всього в сумі 1 174 628,00 грн., в тому числі за 1 квартал 2015 року в сумі 63 182,00 грн., півріччя 2015 року в сумі 138 177,00 грн., три квартали 2015 року в сумі 185 429,00 грн., 2015 рік в сумі 245 662,00 грн., 1 квартал 2016 року в сумі 627 718,00 грн., півріччя 2016 року в сумі 1 105 544, 00 грн., три квартали 2016 року в сумі 1 595 339,00 грн., 2016 рік в сумі 928 966,00 грн. При цьому за період з 01.01.2015 року по 30.06.2018 року позивачем задекларовано частину чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті в сумі 5 653 457 грн.

Таким чином відповідач вказуючи в акті перевірки на заниження суми частини чистого прибутку, що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями пов`язує факт заниження з віднесенням до складу витрат сум забезпечення винагороди за підсумками роботи за рік.

Оскільки судом встановлено, що позивач вірно визначив фінансовий результат до оподаткування (прибуток) за період, що перевірявся, включивши до витрат створення резервів на виплату винагороди за підсумками року, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС України в Хмельницькій області № від 13.11.2018 року, яким державному підприємству "Ізяславське лісове господарство" збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій в розмірі 989 199 грн., необхідно визнати протиправним та скасувати.

Відповідно до підпункту 2 частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, оскільки відповідач не довів правомірність оскаржуваних дій, а встановлені обставини справи свідчать про їх протиправність, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача, а тому даний адміністративний позов необхідно задовольнити.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи той факт, що судове рішення ухвалене на користь позивача та дотримуючись вимог статті 139 КАС України, суд вирішив стягнути на користь державного підприємства "Ізяславське лісове господарство" судовий збір у сумі 19210 грн., (дев`ятнадцять тисяч двісті десять гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Хмельницькій області.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС України в Хмельницькій області № від 13.11.2018 року, яким державному підприємству "Ізяславське лісове господарство" збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 699 372 грн., з яких 631 399 грн., - основного платежу, та 67 973 грн., - штрафних санкцій.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС України в Хмельницькій області № від 13.11.2018 року, яким державному підприємству "Ізяславське лісове господарство" збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій в розмірі 989 199 грн.

Стягнути на користь державного підприємства "Ізяславське лісове господарство" судовий збір у сумі 19210 грн., (дев`ятнадцять тисяч двісті десять гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 01 липня 2019 року.

Позивач:Державне підприємство "Ізяславське лісове господарство" (вул. Михельська, 32,Ізяслав,Хмельницька область,30300 , код ЄДРПОУ - 00993308)
Відповідач:Головне управління ДФС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 39492190)

Головуючий суддя В.К. Блонський