Справа № 160/3076/19
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2019 року Справа № 160/3076/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Лозицької І. О.
за участі секретаря судового засідання - Черніженко К.Е.
за участі: представника позивача - Пащенко В.І.
представника відповідача - Никитенко Є.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ландшафт» до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Ухвалою суду від 22.04.2019 року було відкрито провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
10.05.2019 року відповідачем надано до суду відзив, в якому відповідач просив у задоволенні позову відмовити та зазначив, що для визначення податкових зобов'язань з орендної плати за землю контролюючим органом використано нормативну грошову оцінку, яку вказано у листі Міськрайонного управління у Нікопольському районі та м. Нікополь Головного управління Держгеокадасту у Дніпропетровській області від 21.05.2019 року за вих. № 278/120-18, а саме: за 2015 рік - 20 930 794,90 грн. (нормативна грошова оцінка землі в м. Марганець проведена станом на 2003 рік); за 2016 рік - 53 886 020,42 грн. (нормативна грошова оцінка землі в м. Марганець проведена станом на 2013 рік); за 2017 рік - 38 152 088,55 грн. нормативна грошова оцінка землі в м. Марганець проведена станом на 2003 рік). Розрахунок виконано відповідно до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 489 від 25.11.2016 року. Крім того, відповідачем зазначено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Ландшафт» порушено форму заповнення податкових декларацій з плати за землю за 2015-2017 роки, у зв'язку з чим позивачем занижено податкові зобов'язання з орендної плати за землю за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року на загальну суму 5 445 835,17 грн. (а.с. 72-74).
Представник позивача у судовому засіданні, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, наведені у позові і відповіді на відзив.
Представник відповідача вимоги позову не визнав та просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на доводи, наведені у відзиві на позов.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали, справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Основним видом діяльності позивача, є: код КВЕД 07.29 Добування руд інших кольорових металів) відновлення відсортованих відходів (а.с. 16).
Досліджуючи правомірність винесеного податкового повідомлення-рішення, суд вказує, що в основу висновку про заниження орендної плати за земельну ділянку, що перебуває в користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «Ландшафт» покладено:
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також, відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - Податковий кодекс України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Землекористувачами є юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (пп. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).
Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата) (п. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).
Згідно змісту пп. 288.1 - пп. 288.4 ст. 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
Підпункт 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України визначає, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку:
для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки;
для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.
Нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами (ст. 1 Закону України «Про оцінку земель»).
Судом встановлено, що постановою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12.09.2016 року у справі № 180/1173/16-а, яка набрала законної сили 08.10.2016 року, скасовано рішення Марганецької міської ради «Про затвердження технічної документації з виготовлення нормативної грошової оцінки земель міста Марганець Дніпропетровської області» від 20.02.2014 року № 1555-50/У1 (а.с. 192-197).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні «Компанія «Совтрансавто Холдинг» проти України», одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який полягає у тому, що в разі винесення судом остаточного рішення у справі, таке рішення не може бути поставлено під сумнів. Ризик скасування остаточного судового рішення є ipso facto - несумісним з принципом правової визначеності.
У п. 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 за № 7 визначено, що скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта. Визнання ж акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб'єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.
З огляду на викладене, суд погоджується з позицією позивача про те, що скасувавши рішення Марганецької міської ради «Про затвердження технічної документації з виготовлення нормативної грошової оцінки земель міста Марганець Дніпропетровської області» від 20.02.2014 за № 1555-50/У1 Марганецький міський суд Дніпропетровської області постановив, що даний акт суб'єкта владних повноважень не породжував жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.
Суд приходить до висновку, що з моменту вступу в законну силу постанови Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12.09.2016 року у справі № 180/1173/16-а у позивача виникло законне право на подання уточнюючих декларацій з плати за землю за 2015-2017 роки, оскільки попередні розрахунки орендної плати, здійснені на підставі скасованого рішення Марганецької міської ради, підлягають скасуванню.
2015 рік - 20 930 794,90 грн. (нормативна грошова оцінка землі в м. Марганець проведена станом на 2003 рік);
2016 рік - 53 886 020,42 грн. (нормативна грошова оцінка землі в м. Марганець проведена станом на 2013 рік);
2017 рік - 38 152 088,55 грн. нормативна грошова оцінка землі в м. Марганець проведена станом на 2003 рік) (а.с. 90).
Відповідно до статті 5 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується, зокрема, для визначення розміру земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.
Згідно з ч. 2 ст. 20 Закону України «Про оцінку земель», дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Витяг з технічної документації є документом, який оформлюється за результатом проведення нормативної грошової оцінки та відображає дані стосовно окремої земельної ділянки. Тобто витяг складається на основі розрахованих у встановленому порядку показників (коефіцієнтів), які визначені у технічній документації, що затверджується рішенням відповідної сільської, селищної або міської ради.
З огляду на викладене, суд погоджується з позицією позивача, що нормами Закону України «Про оцінку земель» не передбачено іншого порядку надання інформації з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель ніж отримання витягу.
У ч. 3 ст. 3 Закону України «Про адміністративні послуги» визначено, що до адміністративних послуг також прирівнюється надання органом виконавчої влади, іншим державним органом, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, їх посадовими особами, державним реєстратором, суб'єктом державної реєстрації витягів та виписок із реєстрів, довідок, копій, дублікатів документів та інші передбачені законом дії, у результаті яких суб'єкту звернення, а також об'єкту, що перебуває в його власності, володінні чи користуванні, надається або підтверджується певний юридичний статус та/або факт.
Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, використання Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській інформації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки з іншого джерела ніж витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, не відповідає вимогам закону, а отже такі дії вчинені не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, у Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999 за № 1-рп/99 (Справа № 1-7/99) визначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Отже, суд погоджується з позицією позивача, що для визначення вартості земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації переданої в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Ландшафт» за 2015 та 2016 роки безпідставно використано норми Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 489 від 25.11.2016 року, який застосовується тільки з 01.01.2017.
Згідно зі ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Контролюючим органом всупереч вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що позивачем невірно здійснено розрахунок орендної плати за земельну ділянку на підставі пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України, як для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, та використано значення нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по області.
Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, суд робить висновок, що позивач має та надав суду належні і допустимі докази в обґрунтування власної правової позиції.
У пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі Федорченко та Лозенко проти України висловлено позицію, відповідно до якої суд, при оцінці доказів, керується критерієм доведення поза розумними сумнівом. Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
У справі Гешмен і Герруп проти Сполученого Королівства (рішення від 25 листопада 1999 року) Європейський суд з прав людини вказав, що однією з вимог, яка випливає зі словосполучення встановлений законом, є передбачуваність. Норму не можна вважати законом, якщо вона не сформульована достатньо чітко, що дає особі можливість керуватися цією нормою у своїх діях. З іншого боку, хоча визначеність у законі надзвичайно бажана, забезпечення її може призвести до надмірної ригідності, тоді як закон ніколи не повинен відставати від обставин, що змінюються. Ступінь чіткості, яку мають забезпечувати формулювання національних законів і яка в жодному випадку не може охопити всі непередбачувані обставини, значною мірою залежить від змісту певного документа, сфери, на яку поширюється закон, а також, від кількості та статусу тих, кому він адресований.
З наведеного вбачається, що особа, діючи у відповідності до встановленої законодавством України поведінки у рамках певних обставин, очікує досягнення певного результату та прогнозує конкретні ситуації у правовідносинах з контролюючим органом.
Враховуючи викладене, з огляду на те, що документи, які були надані для перевірки, відповідають вимогам чинного законодавства, а контролюючий орган на момент проведення перевірки був обізнаний про те, що постановою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12.09.2016 року у справі № 180/1173/16-а, яка набрала законної сили 08.10.2016 року, скасовано рішення Марганецької міської ради «Про затвердження технічної документації з виготовлення нормативної грошової оцінки земель міста Марганець Дніпропетровської області» від 20.02.2014 року № 1555-50/У1, відтак, обставинами, встановленими під час розгляду справи, спростовано висновки перевірки щодо порушення позивачем п. 286.4 ст. 286, п. 288.1, п.288.4 та п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України та форми заповнення податкової декларації з плати за землю (тип декларації уточнююча), затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2015 року № 560.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
На підставі викладеного, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ландшафт» підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в загальному розмірі 19 210,00 грн., що документально підтверджується квитанцією № 52 від 30.01.2019 року (а.с. 3) та платіжним дорученням № 120 від 08.02.2019 року (а.с. 4).
З огляду на задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 19 210,00 грн. підлягає стягненню з Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ландшафт» до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 21.06.2019 року.

Суддя І.О. Лозицька