Справа № 320/10791/18(ЗП/280/16/19)
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2019-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2019 року м. Дніпросправа № 320/10791/18(ЗП/280/16/19)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Шальєвої В.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Малиш Н.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Мелітопольської міської ради Запорізької області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.03.2019 р. (суддя Прасов О.О., повне судове рішення складено 18.03.2019 р.) в справі № 320/10791/18 за позовом ОСОБА_1 до Мелітопольської міської ради Запорізької області про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до Мелітопольської міської ради Запорізької області про скасування рішення № 2/13 від 07.06.2018 р. про відмову у наданні дозволу на виконання проекту щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0786 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); зобов`язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0786 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02.01.2019 р. справа передана на розгляд Запорізького окружного адміністративного суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.03.2019 р. позов задоволено частково, визнано протиправним та скасоване рішення Мелітопольської міської ради Запорізької області від 07.06.2018 за №2/13 у частині щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на виконання проекту щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 орієнтованою площею 0,0786 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); зобов`язано Мелітопольську міську раду Запорізької області повторно розглянути (з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні) заяву ОСОБА_1 від 24.04.2018 за №306/20 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0786 га для будівництва і обслуговування житлового будинку (присадібна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 ; в іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт вказує на неврахування судом першої інстанції, що заява позивача розглядалась на засіданні комісії з питань земельних відносин та комунальної власності територіальної громади Мелітопольської міської ради, яка є колегіальним органом, на підставі висновку якої й прийнято рішення, що оскаржується. Крім того, позивачу рішенням міської ради від 24.05.2000 р. № 2/18 надано по договору найму право постійного користування земельною ділянкою площею 800 кв. м. по АДРЕСА_1, зобов`язано переоформити та одержати в управлінні земельних ресурсів правові документи на земельну ділянку тощо. У позивача відсутні будь-які документи на будинок, відсутні відомості щодо будівництва житлового будинку, тобто підставою для прийняття спірного рішення є відсутність права власності позивача.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Мелітопольської міської ради Запорізької області від 24.05.2000 за №2/18 позивачу надано право користування земельною ділянкою для будівництва індивідуальних житлових будинків з господарчими спорудами по АДРЕСА_1 , фактична площа якої згідно з технічним звітом кадастрової зйомки земельної ділянки складає 0,0786 га.

24.04.2018 позивач звернувся до Мелітопольської міської ради Запорізької області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 орієнтованою площею 0,0786га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Рішенням Мелітопольської міської ради Запорізької області від 07.06.2018 за №2/13 позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Приймаючи до уваги, що земельна ділянка надана позивачу у постійне користування відповідно до рішення Мелітопольської міської ради Запорізької області від 24.05.2000 за №2/18, спірне рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не мотивовано, в рішенні не зазначено чітко і однозначно причину відмови, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність оскарженого рішення в частині відмови саме позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Зважаючи на те, що відповідач в спірних правовідносинах має діяти на власний розсуд, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не можуть бути задоволені, проте обрав спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути (з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні) заяву позивача від 24.04.2018 за №306/20 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Мелітопольської міської ради Запорізької області від 24.05.2000 р. № 2/18 ОСОБА_1 надано право постійного користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку з господарчими спорудами, площею 800 кв. м., по АДРЕСА_1 .

24.04.2018 р. позивач звернувся до Мелітопольської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , орієнтованою площею 0,0786 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Рішенням Мелітопольської міської ради від 07.06.2018 р. № 2/13 відмовлено ОСОБА_1 в наданні дозволу на виконання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0786 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору (присадибна ділянка).

Спірне рішення містить посилання на приписи статей 12, 79, 116, 118, 123, 124 Земельного кодексу України, статтю 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», протокол постійної депутатської комісії з питань земельних відносин та комунальної власності територіальної громади від 17.05.2018 р.

Разом з тим, рішення № 2/13 від 07.06.2018 р. не містить підстав та мотивів, за якими відповідачем відмовлено у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

За при приписами частини 1 статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу (частина 1).

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина 2).

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян (пункт «а» частини 3), одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (пункт «в» частини 3).

Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам встановлені статтею 121 Земельного кодексу України, згідно з пунктом «г» частини 1 якої громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Оскільки ОСОБА_1 є громадянином України, він має право на набуття права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено статтею 118 Земельного кодексу України, відповідно до частини 6 якої громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За приписами ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, законодавець обмежив підстави відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою лише невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

В спірному випадку у рішенні органу місцевого самоврядування не вказано підстав для відмови у задоволенні клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Протокол засідання комісії з питань земельних відносин та комунальної власності територіальної громади (а.с. 64) також не містить підстав, за якими комісія дійшла висновку про необґрунтованість клопотання позивача.

Зазначене свідчить про порушення відповідачем приписів Земельного кодексу України у питанні надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відповідно, є правильним висновок суду першої інстанції про протиправність рішення відповідача про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою за клопотанням позивача.

Суд вказує на необґрунтованість доводів відповідача, що заява позивача розглянута колегіальним органом, орган місцевого самоврядування в межах своїх повноважень прийняв рішення.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень суб`єктів владних повноважень, до яких відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України належать й органи місцевого самоврядування, суд керується критеріями, закріпленими у частині 1 статті 2 КАС України, встановлюючи при цьому, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України, статтями 26, 33, 59 Закону № 280/97-ВР.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до статті 59 Закону № 280/97-ВР рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

Відтак, рішення Мелітопольської міської ради № 2/13 від 07.06.2018 р. хоча й вважається прийнятим органом, до повноважень якого законом віднесено вирішення цього питання, але прийнято не у передбаченій законом формі через його необґрунтованість.

Посилання апелянта на невиконання позивачем рішення міської ради від 24.05.2000 р. № 2/18 про надання по договору найму право постійного користування земельною ділянкою площею 800 кв. м. по АДРЕСА_1, яким зобов`язано позивача переоформити та одержати в управлінні земельних ресурсів правові документи на земельну ділянку тощо, оскільки у позивача відсутні будь-які документи на будинок, відсутні відомості щодо будівництва житлового будинку.

Суд вказує, що відсутність відомостей про будівництво житлового будинку на спірній земельній ділянці, не має правового значення у питанні надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та жодним чином не узгоджується з підставами для відмови у наданні такого дозволу, визначеними статтею 118 Земельного кодексу України.

Також суд визнає обґрунтованим обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача.

Відповідно до вимог статті 118 Земельного кодексу України в контексті спірних правовідносин відповідач має прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або прийняти мотивоване рішення про відмову із чітким визначенням однієї з підстав, передбачених статтею 118 Земельного кодексу України.

Вище судом визнано обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з підстави, не передбаченої ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідно, є також правильним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Мелітопольської міської ради Запорізької області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.03.2019 р. в справі № 320/10791/18 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.03.2019 р. в справі № 320/10791/18 за позовом ОСОБА_1 до Мелітопольської міської ради Запорізької області про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 24.06.2019 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24.06.2019 р.

Головуючий - суддя В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.І. Малиш