Справа № 200/4397/19-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року справа №200/4397/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Казначеєва Е.Г., Ястребової Л.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Лисова Володимира Леонідовича, який діє в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року у справі № 200/4397/19-а (головуючий І інстанції Хохленков О.В.) за позовом Фізичної особи-підприємця Миколенко Ганни Олександрівни до Маріупольської міської ради про визнання протиправними та нечинними окремих положень рішення Маріупольської міської ради та акту індивідуальної дії,-

ВСТАНОВИВ:

27 березня 2019 року позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Маріупольської міської ради про визнання протиправним та нечинним окремого положення нормативно-правового акту, а саме п.4.8 Положення про Комісію з питань користування об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя, затвердженого Рішенням Маріупольської міської ради від 28.09.2016 року №7/11-729; визнання протиправними та скасування окремих положень акту індивідуальної дії, а саме №3 переліку торгівельних об`єктів, які підлягають демонтажу у зв`язку із порушенням суб`єктами господарювання умов розміщення тимчасових споруд, затвердженого протоколом засідання комісії з питань користування об`єктами благоустрою Маріупольської міської ради №36 від 31.08.2018 року, де зазначена тимчасова споруда, яка належить ФОП ОСОБА_1 на праві приватної власності.

23.04.2019 року на адресу Донецького окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просив:

- заборонити Маріупольській міській раді та будь якій іншій особі, яка буде діяти від імені та в інтересах Маріупольської міської ради, вчиняти будь-які дії з демонтажу тимчасової споруди визначеною під № 3 в переліку торгівельних об`єктів, які підлягають демонтажу у зв`язку із порушеннями суб`єктами господарювання умов розміщення тимчасових споруд затвердженого протоколом засідання комісії з питань користування об`єктами благоустрою Маріупольської міської ради № 36 від 31.08.2018 року;

- зупинити дію рішення комісії з питань користування об`єктами благоустрою Маріупольської міської ради оформленого протоколом № 36 від 31.08.2018 року, яким затверджено перелік торгівельних об`єктів, які підлягають демонтажу у зв`язку із порушенням суб`єктами господарювання умов розміщення тимчасових споруд, частково, а саме дію рішення про демонтаж тимчасової споруди визначеної під № 3 зазначеного переліку.

В обґрунтування вказаної заяви зазначив, що необхідність забезпечення позову обумовлюється тим, що в разі демонтажу її торгівельного об`єкта, а саме тимчасової споруди, стилізованої під стакан гарячих напоїв, при подальшому задоволенні судом позовних вимог про визнання протиправними та нечинними окремих положень рішення Маріупольської міської ради та акту індивідуальної дії, відновлення порушених прав буде унеможливлене або потребуватиме значних зусиль, часу та витрат.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов висновку, про відсутность підстав для висновку про те, що невиконання судового рішення, у випадку задоволення позову, буде унеможливлено чи істотно ускладнено без вжиття заходів забезпечення позову.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне дослідження обставин справи, просив скасувати ухвалу, прийняти постанову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Судом першої інстанції неповно досліджено всі фактичні обставини справи, що свідчать про очевидну небезпеку заподіяння істотної шкоди правам, свободам чи інтересам позивача.

Суд першої інстанції не надав аргументованого висновку, щодо непідтвердженості позивачем необхідності вжиття заходів забезпечення позову, а також не надав оцінки аргументам позивача.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Оцінка суду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено існування обставин, вказаних у частині 2 статті 150 КАС України, у суду відсутні підстави стверджувати про порушення прав, свобод або інтересів заявника оскаржуваними рішеннями відповідача, а також відсутність підстави вважати, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача, а тому заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно зі ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено, зокрема, зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з наслідками заборони вчиняти певні дії.

Слід зазначити, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Суд вважає, що позивачем не доведено існування обставин, визначених у ст.150 КАС України для забезпечення позову.

Судом не було встановлено саме ознак очевидної протиправності оскаржуваних актів відповідача. Встановлення таких ознак є необхідним для вжиття заходів забезпечення позову.

Натомість, фактична протиправність чи правомірність відповідного рішення підлягає встановленню судом за наслідками розгляду та вирішення адміністративного позову по суті заявлених вимог.

Апелянт вказує, що у разі задоволення позову, позивачу для відновлення порушених прав доведеться докласти значних зусиль, , часу та витрат.

Крім того, в разі демонтажу її торгівельного об`єкта, а саме тимчасової споруди, стилізованої під стакан гарячих напоїв відновлення її буде унеможливлене.

Зазначені обставини судом враховується, однак, не може бути підставою для забезпечення адміністративного позову без наявності підстав, передбачених ст. 150 КАС України.

Суд приходить висновку, що вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб є неможливим, оскільки забезпечення позову шляхом заборони Маріупольській міській раді та будь якій іншій особі, яка буде діяти від імені та в інтересах Маріупольської міської ради, вчиняти будь-які дії з демонтажу тимчасової споруди та зупинення дії рішення комісії з питань користування об`єктами благоустрою Маріупольської міської ради оформленого протоколом № 36 від 31.08.2018 року до набрання законної сили судовим рішенням у справі фактично було б ухваленням рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Відповідно до абз. 3-5 пункту 17 Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», забезпеченням адміністративного позову в такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, що є неприпустимим.

Наявність ознак протиправності оскаржуваного розпорядження може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

За приписами ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Аналіз фактичних обставин свідчить про те, що позивачем не було доведено у встановленому законом порядку факту необхідності вжиття заходів забезпечення адміністративного позову та не встановлено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини при вирішені питання про забезпечення позову, та постановив ухвалу з додержанням норм процесуального права, тому підстави для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Лисова Володимира Леонідовича, який діє в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року у справі № 200/4397/19-а залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року у справі № 200/4397/19-а залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 червня 2019 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Е.Г. Казначеєв

Л.В. Ястребова