Справа № 320/5502/18
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5502/18 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Шурка О. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Броварської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Головне управління ДФС у Київській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення компенсації та середнього заробітку, за апеляційною скаргою Броварської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.02.2019, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся з позовом до Броварської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Головне управління ДФС у Київській області, в якому просить суд: визнати протиправною бездіяльність Броварської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області по невиплаті грошової компенсації втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб та затриманні розрахунку при звільненні.

Крім того, просить стягнути з Броварської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на його користь компенсацію податку на доходи фізичних осіб за період з 01 січня 2017 року по 28 вересня 2018 року у сумі 55184 (п`ятдесят п`ять тисяч сто вісімдесят чотири) грн. 25 коп.

Також просить стягнути з Броварської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 15 червня по 28 вересня 2018 року в сумі 44528 (сорок чотири тисячі п`ятсот двадцять вісім) грн. 02 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що з 01.11.2016 по 15.06.2018 він проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого відділу оперативного супроводження адміністрування ПДВ оперативного управління Броварської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області та мав спеціальне звання - майор податкової міліції.

Наказом Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 04 червня 2018 року №414-О його було звільнено з посади та податкової міліції Державної фіскальної служби України та надано розпорядження виплатити йому одноразову грошову допомогу при звільнені зі служби, а також, відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки» - грошову компенсацію за невикористані відпустки.

Однак, відповідачем при здійсненні з позивачем остаточного розрахунку при звільненні не було вчинено дій, спрямованих на виплату йому рівноцінної та повної компенсації втрат доходів на суму утриманого з його грошового забезпечення податку з доходів фізичних осіб в розмірі 55184,25 грн. та затримано розрахунок при звільненні, внаслідок чого з відповідача підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримання розрахунку в розмірі 44528,02 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Броварської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, що полягає у невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації у розмірі утриманого з нього податку на доходи фізичних осіб за період з 01 січня 2017 року по 28 вересня 2018 року у сумі 55184,25 грн. та нездійсненні остаточного розрахунку при звільненні.

Стягнуто з Броварської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі утриманого з нього податку на доходи фізичних осіб за період з 01 січня 2017 року по 28 вересня 2018 року у сумі 55184 (п`ятдесят п`ять тисяч сто вісімдесят чотири) грн. 25 коп.

Стягнуто з Броварської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 127921 (сто двадцять сім тисяч дев`ятсот двадцять одна) грн. 56 коп.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у частині задоволених позовних вимог.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування всіх фактичних обставин справи. Вказує, що утримання податку на доходи з фізичних осіб ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 по 28.09.2018 у сумі 55184, 25 грн здійснено відповідно до законодавства.

Крім того, зазначає, що з 15.06.2018 робочий стаж ОСОБА_1 як працівника податкової міліції перервано, відтак норми КЗпП України, Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 та Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 не застосовуються.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач звертає увагу, що матеріальне та соціально-побутове забезпечення осіб начальницького і рядового складу податкової міліції регулюється спеціальними нормами статтей 353, 356 та 357 ПК України та постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.

Також, вказує, що оскільки остаточний розрахунок при звільненні шляхом виплати останньої частини грошового забезпечення проведений лише 28.09.2018 та відповідачем після здійснення з ним остаточного розрахунку не було вчинено дій, спрямованих на виплату середнього заробітку за час затримки цього розрахунку, відтак позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Надаючи правову оцінку обставинам справи судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 01 червня 2017 року, останній має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 17).

У той же час, позивач проходив службу в Броварській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на посаді старшого оперуповноваженого відділу оперативного супроводження адміністрування ПДВ оперативного управління Броварської ОДПІ ГУДФС у Київській області та мав спеціальне звання - майор податкової міліції.

Наказом ГУ ДФС у Київській області від 04 червня 2018 року №414-О «По особовому складу податкової міліції» позивача було звільнено з займаної посади та податкової міліції ДФС України 15.06.2018 в запас (з постановкою на військовий облік) за п. 64 пп. «г» (через скорочення штатів). Вислуга років в календарному обчисленні на 15 червня 2018 року становить: 15 років 10 місяців 14 днів.

Крім того, у вказаному наказі також зазначено, що відповідно до п.10 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» від 17 липня 1992 року №393 із змінами та доповненнями, наказано виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Вислуга років для виплати грошової допомоги складає 15 років.

Також відповідно до ст.24 Закону України «Про відпустки» наказом передбачено виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані відпустки, що становлять 137 календарних діб (за 2018 рік - 18 діб, за 2017 рік - 25 діб, за 2016 рік - 30 діб, за 2015 рік - 21 доба, за 2014 рік - 28 діб, за 2008 рік - 15 діб) (а.с. 21-22).

Відповідно до довідки Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області про заробітну плату від 11.02.2019 №3299/10/10-06-05-25 та виписки про надходження по картці/рахунку № НОМЕР_3 за період з 01.01.2017 - 30.09.2018 ПАТ КБ «Приватбанк» від 09.10.2018 за №Q2JHMCOOO38HKGOC, вказані кошти виплачені позивачу повністю лише 28.09.2018 (а.с. 74, 18-20).

Крім того, згідно довідки Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області про заробітну плату від 11.02.2019 №3299/10/10-06-05-25 з грошового утримання позивача за період з 01.01.2017 по 28.09.2018 було утримано податок на доходи фізичних осіб в розмірі 55184,25 грн. (а.с. 74).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не проведення з позивачем повного розрахунку при звільненні та невиплати грошової компенсації втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, перебуваючи на службі у податковій міліції, мав беззаперечне право на отримання рівноцінної та повної компенсації втрат доходів (утриманих сум податку з його грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат), право на які він набув у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, одночасно з виплатою йому грошового забезпечення.

Відтак, оскільки сума, яка належить позивачу, не була виплачена останньому при звільненні слід стягнути з відповідача на користь позивача грошової компенсації у розмірі утриманого з нього податку на доходи фізичних осіб у сумі 55184 (п`ятдесят п`ять тисяч сто вісімдесят чотири) грн. 25 коп.

Крім того, оскільки відповідачем станом на день прийняття даного судового рішення не нарахована та не виплачена позивачу грошова компенсація утриманих сум податку з доходів фізичних осіб з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які позивач набув у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби за період з 01 січня 2017 року по 28 вересня 2018 року, тому слід стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 127 921, 56 грн.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 67 Конституції України закріплено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Так, Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Статтею 5 Податкового кодексу України визначено, що поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу.

У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

За змістом п. 164.1 ст. 164 ПК України, базою оподаткування податку на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду, з урахуванням особливостей, визначених розділом IV Податкового кодексу України.

Пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України (у редакції, чинній до 01.01.2017) було передбачено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

У той же час, пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України (у редакції, чинній з 01.01.2017 до 01.01.2019) закріплено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Таким чином, з аналізу вказаних норм вбачається, що у відповідача відсутній обов`язок з виплати позивачу грошової компенсації в розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення позивача за 2017-2018 роки.

Суд звертає увагу, що пунктом 348.1 статті 348 Податкового кодексу України закріплено, що податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Згідно пункту 353.1 статті 353 Податкового кодексу України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Отже, служба в органах податкової міліції є військовою службою.

Пунктом 356.1 статті 356 ПК України передбачено, що держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Форми та розмір матеріального забезпечення осіб начальницького і рядового складу податкової міліції, включаючи грошове утримання, встановлюються Кабінетом Міністрів України (п. 357.1 ст. 357 ПК України).

Так, умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація) визначено Порядком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44 (далі - Порядок №44).

У відповідності до пункту 2 Порядку №44 (у редакції, чинній до 03.06.2017) грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Держспецзв`язку, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро.

Разом із тим, пунктом 2 Порядку №44 (у редакції, чинній з 03.06.2017) визначено, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Однак, зміни до пункту 2 Порядку № 44 внесені 31.05.2017, без урахування положень пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України, які з 01.01.2017 виключили працівників податкової міліції зі складу осіб, яким передбачається відшкодування утриманих сум податку з доходів фізичних осіб.

Пункт 3 Порядку №44 визначає, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Згідно з пунктами 4 та 5 Порядку №44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Разом з тим, Закон України «Про податок з доходів фізичних осіб» втратив чинність 01.01.2011 з прийняттям Податкового кодексу України.

При цьому, з аналізу норм Порядку №44 вбачається, що його приписи не можуть бути самостійною підставою для визначення наявності у особи права на вказану компенсацію, оскільки цей Порядок було затверджено на виконання п.22.7 ст.22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» та він лише визначає умови і механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб певним категоріям громадян, право на яке було передбачено у вказаному Законі, а у наступному в Податковому кодексі України.

У спірний період (з 01.01.2017 по 28.09.2018) встановлені п.168.5 ст.168 Податкового кодексу України особливості утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб не розповсюджувалися на осіб рядового і начальницького складу податкової міліції, тому утримані з грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу податкової міліції суми податку на доходи фізичних осіб не підлягали спрямуванню на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Не приведення приписів Порядку №44 у відповідність до внесених Законом України №1797-VIII від 21.12.2016 змін до Податкового кодексу України з 01.01.2017 в частині виключення певної категорії громадян з переліку осіб, які мають право на компенсацію, не є підставою розглядати цій Порядок як нормативно-правовий акт, який визначає особливості утримання і сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб для осіб рядового і начальницького складу податкової міліції.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 25.03.2019 справа №820/4516/18.

Оскільки як встановлено вище, виплата компенсації в порядку п.168.5 ст.168 Податкового кодексу України не належить до нарахування і виплати позивачу, тому не має місця і подія невиплати грошової компенсації сум з податку доходів фізичних осіб, відтак позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими.

При цьому, нерозповсюдження дії п.165.8 ст.165 Податкового кодексу України щодо особливостей порядку утримання та сплати (перерахування) податку для певних категорій громадян на осіб рядового і начальницького складу податкової міліції - не вказує на дискримінаційне ставлення до позивача.

Щодо позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 15 червня по 28 вересня 2018 року в сумі 44528 (сорок чотири тисячі п`ятсот двадцять вісім) грн. 02 коп, слід зазначити наступне.

Так, спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці працівників податкової міліції, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі служби в органах поліції.

У відповідності до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу Законів про працю України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Заявляючи дану позовну вимогу позивач посилався на те, що при звільненні з ним проведено розрахунок не в повному обсязі, а саме не нарахована та не виплачена сума компенсації, передбачена п. 168.5 ст. 168 ПК України, грошових винагород та інших виплат, право на які позивач набув у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби з 01 січня 2017 року по 28 вересня 2018 року.

Оскільки судом встановлено, що виплата компенсації в порядку п. 168.5 ст. 168 ПК України не належить до нарахування і виплати позивачу, то не має місця і подія затримки розрахунку при звільненні, а отже позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку задоволенню також не підлягають.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є також необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Отже, беручи до уваги кожен аргумент, викладений учасниками справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню з прийняттям нового рішення про скасування рішення з прийняттям нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 - скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 24.06.2019