Справа № 120/337/19-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/337/19-а

Головуючий у І інстанції: Вробойова І.А.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

25 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю.

за участю: секретаря судового засідання: Шпикуляка Ю.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представників відповідача: Тиховського М.О., Чугаєнко К.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2019 ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі ГУ Держгеокадастру) в якому просила:

-визнання протиправним та скасувати наказ за №2-643/15-19-СГ від 17 січня 2019 року, яким відмовлено у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності );

-зобов`язати відповідача надати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, як члену фермерського господарства Озерне-2015 (за межами населеного пункту, державної форми власності ).

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року позов задоволено частково:

-визнано протиправним та скасовано наказ №2-643/15-19-СГ від 17.01.2019 ГУ Держгеокадастру про відмову у наданні дозволу ОСОБА_2 на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності ).

-зобов`язано ГУ Держгеокадастру повторно розглянути клопотання позивача від 28.09.2017 р. про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та обєднання земельної ділянки, з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності ) з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням сторони, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення, подали апеляційні скарги.

В обгрунтуванні апеляційної скарги ГУ Держгеокадастру послалося на рішення Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №816/1920/17, за змістом якого членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю). Фермерське господарство може володіти та користуватися землями своїх членів лише у разі, якщо такі земельні ділянки перебувають у власності (а не користуванні) члена фермерського господарства. При цьому, статтею 13 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено право члена фермерського господарства отримати безоплатно у власність земельну ділянку, яка раніше була надана йому у користування, тобто передача у власність земельної ділянки можлива тій самій особі, якій земельна ділянка передана у користування.

На переконання відповідача, Верховним Судом чітко встановлено, хто з членів фермерських господарств має право на отримання безоплатно у власність земельної ділянки, а саме та особа, якій земельна ділянка передана в користування.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Нормами права не закріплено за суб`єктом владних повноважень права утримуватись від прийняття відповідного рішення за результатом розгляду питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Позивач вважає, що зобов`язання відповідача черговий раз розглянути її клопотання про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства, не є належним способом захисту порушеного права останньої, оскільки відповідач на виконання трьох судових рішень, якими зобов`язано повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішення, в наданні дозволу відмовив.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали апеляційну скаргу ГУ Держгеокадастру та просять її задовольнити, а в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 , відмовити. В свою чергу, представник позивача підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_2 та просить її задовольнити, а в задоволенні апеляційної скарги ГУ Держгеокадастру, відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що останні підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 28.09.2017 позивач звернулась ГУ Держгеокадастру із клопотанням про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області кадастрові номера НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , що перебувають в оренді ОСОБА_3 , який є головою ФГ "ОЗЕРНЕ -2015".

За наслідком розгляду даного клопотання, відповідач 03.11.2017 листом за вих. №КО-18932/0-9707/6-17 відмовив в наданні дозволу на розробку технічної документації з тих підстав, що позивачем не надано документів, які підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14.12.2017 (набрало законної сили 09.01.2018) по справі №802/2144/17-а визнано протиправною та скасовано відмову від 03.11.2017, викладену у формі листа за вих. №КО-18932/0-9707/6-17 щодо не надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою стосовно відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області та зобов`язано розглянути клопотання ОСОБА_2 .

Суд, у зазначеному рішення послався на ст. 118 ЗК України, якою передбачено, що підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

На виконання рішення суду та за наслідком повторного розгляду клопотання позивача, управління листами від 21.02.2018 за №КО-18929/0-585/0/95-18 та від 12.02.2018 №КО-18929/0-442/0/95-18 повідомило позивача, що земельні ділянки надавались у користування голові ТОВ "Озерне-2015" Більмаку В.М. та посилаючись на положення ч.7 ст. 118 ЗК України, відмовило у наданні дозволу у зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, схем землеустрою, які містяться в проекті землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки.

Не погоджуючись із такими відмовами, вважаючи їх протиправними, ОСОБА_2 знову звернулась до суду із позовом, за наслідками розгляду якого Вінницьким окружним адміністративним судом від 04.09.2018 у справі №802/1128/18-а винесено рішення (набрало чинності 28.11.2018), яким визнано протиправною відмову у ненаданні ОСОБА_2 дозволу на розробку технічної документації та зобов`язано повторно розглянути клопотання із урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Так, у даному рішенні, суд першої інстанції зокрема вказав, що відмовляючи позивачці у задоволенні її клопотання, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не зазначив підстав відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, порушивши вимоги ч.7 ст. 118 ЗК України.

Стосовно аргументів відповідача про невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів та посилання на те, що земельні ділянки надавалися у користування голові ТОВ "Озерне-2015", суд зазначив, що право ОСОБА_2 відповідно до статті 13 Закону України "Про фермерські господарства", як члена фермерського господарства на отримання земельної ділянки із земель, що використовуються ФГ "Озерне-2015" встановлено судовим рішенням в адміністративній справі №802/2144/17-а. Крім того, зі змісту описової частини цього судового рішення, встановлено, що відповідач - ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, таке право позивача не оспорював, єдиною підставою для відмови позивачу в реалізації свого права на земельну ділянку, передбачену статтею 13 Закону України "Про фермерські господарства" зазначалось відсутність у позивачки доказу досвіду роботи в сільському господарстві або наявність в неї освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Відтак, право особи на отримання земельної ділянки із земель, що використовуються ФГ "Озерне-2015" встановлено судовим рішенням, яке набуло законної сили, відповіді на виконання якого є предметом розгляду цієї справи.

На підставі викладеного, суд у справі №802/1128/18-а, дійшов висновку, що відмови ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області у наданні дозволів позивачу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства та на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

21.09.2018 ГУ Держгеокадастру на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04.09.2018 у справі №802/1128/18-а прийняло наказ, яким відмовило ОСОБА_2 у наданні дозволу з підстав, що бажана земельна ділянка перебуває у користуванні ОСОБА_3 на підставі договорів оренди землі від 18.02.2015 №174 та №175 для ведення фермерського господарства, укладених з Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області.

Не погоджуючись із даним наказом, позивач звернулась до суду із позовом за наслідком розгляду якого 29.11.2018 прийнято рішення у справі №0240/3577/18-а, яким позов задоволено частково, зокрема, зобов`язано ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) площею 3,3 в умовних кадастрових гектарах із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області як члену фермерського господарства "Озерне-2015" з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У рішенні від 29.11.2018 у справі №0240/3577/18-а, яке набрало законної сили 05.02.2019, Вінницький окружний адміністративний суд вказав, що приймаючи оскаржуваний наказ, відповідач проігнорував висновки суду, що право ОСОБА_2 , відповідно до ст.13 Закону України "Про фермерські господарства", як члена фермерського господарства на отримання земельної ділянки із земель, що використовуються ФГ "Озерне-2015" встановлено судовим рішенням в адміністративній справі №802/2144/17-а.

Оцінюючи підстави для відмови позивачеві, викладені у наказі від 21.09.2018 в частині того, що у ОСОБА_2 відсутнє право користування (власності) щодо бажаної земельної ділянки, тому остання не може надаватись у власність відповідно до ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство" та частини 5 статті 116 Земельного кодексу України, суд зазначив, що на етапі надання дозволу, особа власності на земельну ділянку не набуває, так як отримання земельної ділянки має поетапний характер, тобто отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність в подальшому.

Згідно висновків суду у справі №0240/3577/18-а, оскаржуваний наказ від 21 вересня 2018 року виданий Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою стосовно поділу та об`єднання земельних ділянок орієнтовною площею 3,3 в умовних кадастрових гектарах із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області із цільовим призначенням-для ведення фермерського господарства є протиправним та підлягає скасуванню у судовому порядку.

Однак, незважаючи на висновки, викладені у вищезазначених судових рішеннях, 17.01.2019 ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04.09.2018 у справі №802/1128/18-а прийнято наказ №2-643/15-19-СГ, яким відмовлено позивачу в наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок орієнтовною площею 3,3 в умовних кадастрових гектарах із земель державної власності на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області-для ведення фермерського господарства (код цільового призначення-01.02).

Не погоджуючись з вказаним наказом, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що наказ №2-643/15-19-СГ від 17.01.2019, яким відмовлено в наданні дозволу позивачу є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. При цьому, на переконання суду першої інстанції відсутні підстави для прийняття рішення про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення технічної документації, оскільки таке рішення буде передчасним та суд фактично підмінить державний орган, що наділений повноваженнями приймати такі рішення.

Переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг та надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить із наступного.

Колегією суддів встановлено, що у даній справі, предметом спору є правомірність наказу ГУ Держгеокадастру щодо відмови позивачу в наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок орієнтовною площею 3,3 в умовних кадастрових гектарах із земель державної власності на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області-для ведення фермерського господарства (код цільового призначення-01.02).

Вказаний наказ, прийнятий на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04.09.2018 справі №802/1128/18-а.

При цьому, як слідує з матеріалів справи, відповідач на виконання рішення суду у справі №802/1128/18-а, 21.09.2018 вже приймав наказ, яким відмовив ОСОБА_2 у наданні дозволу з підстав, що бажана земельна ділянка перебуває у користуванні ОСОБА_3 згідно договорів оренди землі від 18.02.2015 №174 та №175 для ведення фермерського господарства, укладених з ГУ Держземагенства у Вінницькій області.

Зазначений наказ, скасований в судовому порядку (рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29.11.2018 у справі №0240/3577/18-а).

Отже, оскаржувана у даній справі відмова в надані дозволу на розробку проекту землеустрою, є повторним розглядом клопотання на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від від 04.09.2018 справі №802/1128/18-а. Про це зазначено безпосередньо і в наказі №2-643/15-19-СГ від 17.01.2019.

Відтак, спірні правовідносини виникли у зв`язку із невиконанням відповідачем рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04.09.2018 справі №802/1128/18-а, що набрала законної сили, а предметом розгляду в межах цієї справи були підстави відмови в задоволенні клопотання позивача від 28.09.2017.

За правилами ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, приписами статей 382-383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу; визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду; визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності органу виконавчої служби, приватного виконавця.

Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Колегія суддів, проаналізувавши предмет позову у цій справі, дійшла висновку, що він фактично спрямований на виконання іншого судового рішення-рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04.09.2018 справі №802/1128/18-а.

Обраний позивачем у цій справі спосіб захисту є одним із способів виконання рішення по справі №802/1128/18-а на стадії виконання судового рішення.

Колегія суддів дійшла висновку про наявність у спірних правовідносинах обставин, з якими ст. 382 КАС України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися її права, свободи чи інтереси, то вона повинна була звертатися до суду в порядку ст. 382 КАС із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження №К/9901/5159/18).

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанцій не дослідив характер правовідносин, що виникли між сторонами та не звернув увагу, що підставою звернення до суду з даним позовом є невиконання судового рішення, як наслідок допустив порушення норм процесуального права, яке полягає у незастосуванні спеціальних правових норм, які передбачені у статтях 382-383 КАС України.

Спір у справі, що розглядається, є тотожним спору у справі №802/1128/18-а, що розглянув Вінницький окружний адміністративний суд, однак на стадії виконання судового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 238, 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329, 382, 383 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу скасувати, а провадження у справі, закрити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 01 липня 2019 року.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Ватаманюк Р.В. Сторчак В. Ю.