Справа № 160/2910/19
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2019 року Справа № 160/2910/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Прудника С.В.
за участі секретаря судового засідання Стогній К.В.,
за участі: представника позивача: представника відповідача: Андрієнко В.А. Ковальової Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, -
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби, в якій просив суд:
визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби від 14.03.2019 року № UA 110000/2019/200058/2;
В обґрунтування позову позивач зазначив, що приймаючи спірне рішення, митний орган не довів наявність в нього обґрунтованих сумнівів відносно недостовірності визначеної позивачем за ціною контракту митної вартості товару, а також необґрунтовано застосував резервний метод йому визначення у той час, як декларант надав всі необхідні документи для визначення митної вартості за ціною договору.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У судове засідання 07.06.2019 року прибули представник позивача та представник відповідача.
Представник позивача позов підтримав та просив задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позові відмовити, посилаючись на доводи, наведені у письмовому відзиві на позов. До суду надав відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого митний орган зазначив, що декларантом не надано всі необхідні документи для визначення митної вартості товару за ціною договору, а надані документи містять розбіжності, які, на думку митного органу, не дозволяють перевірити правильність складових митної вартості товару.
Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити з огляду на наступне.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що за договором купівлі-продажу транспортного засобу від 01.03.2019 року позивачем, ОСОБА_1 було придбано у громадянина Литви - ОСОБА_2 Абромавічюса автомобіль Мазда 6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , за ціною 700,00 Евро.
12.03.2019 року позивачем до Дніпропетровської митниці ДФС було подано митну декларацію UA110150/2019/213843 та просив провести митне оформлення та випуск у вільний обіг автомобіля Mazda 6, 2002 р.в., який був у використанні, номер кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2261 куб.см.
Так, митна вартість товару автомобілю заявлена позивачем за ціною договору (основний метод) відповідно до ст. 58 МКУ.
На підтвердження заявленої митної вартості, яка визначена за основним методом (ціною договору), відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу від 01.03.2019 року становить 700,00 (сімсот) евро, митному органу було також подано декларацію про походження товару т441/19 від 27.11.2018; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Н563690 від 08.12.2017; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією т441/19 від 12.03.2019; свідоцтво про тимчасову реєстрацію транспортного засобу № 165192337 від 01.03.2019.
12.03.2019 року від митного органу ОСОБА_1 надійшло повідомлення про необхідність додатково надати переклади документів, які складені виключно іноземною мовою, а сам: рахунок (або договір купівлі-продажу) від 01.03.2019 року № б/н, експортна та інші документи.
На вимогу митниці, 14.03.2019 року позивачем було також надано додаткові документи, а саме:
- нотаріально завірений переклад на українську мову договору купівлі-продажу від 01.03.2019 року № б/н;
- нотаріально завірений переклад на українську мову свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ;
- нотаріально завірений переклад на українську мову свідоцтва про тимчасову реєстрацію транспортного засобу № 16519237 від 01.03.2019 року;
- документ на підтвердження витрат, пов`язаних з доставкою автомобіля до кордону України.
Однак, Дніпропетровська митниця ДФС відмовила у митному оформлені автомобіля, посилаючись на неможливість використання обраного декларантом методу визначення митної вартості згідно п. 3 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України.
Так, у пункті 33 рішення про коригування митної вартості товарів від 14.03.2019 № UA 110000/2019/200058/2" зазначено обставини прийняття рішення (за технічних причин даний пункт рішення митний орган направив окремим електронним повідомленням), зокрема, було викладено висновки:
- ОСОБА_1 придбав автомобіль марка MAZDA, модель 6 2.3, номер кузова VIN - НОМЕР_2 , вартістю 700 євро. Вказаний документ не містить відомостей щодо відстрочення оплати за оцінюваний транспортний засіб;
- серед наданих документів до митного оформлення відсутні платіжні (банківські) документи, що підтверджують факт оплати оцінюваного транспортного засобу;
- в розрахунку за ЕМД №UA110150/2019/213843 від 12.03.2019 зазначена вартість транспортування 100 євро. При цьому, транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів надані до митного оформлення не були. В гр.44 до ЕМД №UA110150/2019/213843 від 12.03.2019 наявний документ з позначкою d «Документ, що підтверджує вартість перевезення товару», який неможливо відкрити;
- до митного оформлення декларантом наданий висновок експертного автотоварознавчого дослідження т441/19 про оцінку транспортного засобу MAZD 6, номер кузова VIN- НОМЕР_2 , від 12.03.2019, в якому зазначено вид палива - бензин/газ. Також ця інформація відповідає свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 08.12.2017 та зазначена у гр. 31 до ЕМД;
- відповідно до витягів з інтернет-ресурсів, які експерт використовує при дослідженні, подібні автомобілі мають тип палива - бензин, що свідчить про встановлення додаткового обладнання. При цьому, у висновку у графі «Додатково встановлене обладнання» зазначено - «Відсутнє»;
- відповідно до документу щодо витрат від 12.03.2019р., наданого декларантом, витрати пов`язані з доставкою автомобіля MAZDA 6, VIN- НОМЕР_2 до п/п «Ягодин-Дорогуськ» складають 100 євро. При цьому, не зазначено місце відправлення транспортного засобу, у гр. 15 до ЕМД № UA110150/2019/213843 від 12.03.2019 вказано країна відправлення-Литва, що унеможливлює обчислення понесених витрат з урахуванням відстані та правильності визначення транспортної складової.
- у висновку експертного автотоворознавчого дослідження т441/19 від 12.03.2019 відсутня інформація щодо додатково встановленого обладнання. Враховуючи вищезазначене, вартість товару визначена без врахування додаткового обладнання;
- у рахунку (договорі купівлі продажу) від 01.03.2019 б/н не визначено умови оплати, а саме те, що розрахунок здійснювався у готівковій формі. Враховуючи зазначену інформацію, документальне підтвердження здійснення оплати за придбане авто відсутнє;
- за результатами проведеного контролю співставлення у відповідності до положень статті 337 МКУ встановлено наявність митного оформлення подібного товару: марки авто MAZDA, модель XEDOS 9, року випуску-2002, об`єму двигуна 2497 куб.см, потужність - 120 kW, типу кузова-седан, загальна кількість місць, включаючи місце водія - 5, країни відправлення (Литва), валюти угоди-євро, митне оформлення якої здійсненого за резервним методом за ЕМД від 21.12.2018 № UA205040/2018/036317 на рівні 2811 євро/шт. У митних органах наявна інформація інтернет-ресурсу SchwackeNet, згідно якої ліквідаційна вартість транспортного засобу з номером кузова VIN - НОМЕР_2 становить 2806,25 євро.
Не погоджуючись із вказаними рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Згідно із статтею 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК).
Статтями 49, 50 МК визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина пята статті 58 МК).
Відповідно до статті 57 МК, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно із частиною другої статті 54 МК, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу (ч. ч. 1-3 ст. 58 МК України).
Втім, приймаючи рішення про визначення вартості імпортованого позивачем товару за другорядним методом - резервним, відповідач зазначив, що митна вартість товару ним визначена за результатами проведеного контролю співставлення у відповідності до положень ст. 337 МКУ, та встановлено наявність митного оформлення подібного товару на рівні 2811 євро/шт. При цьому, відповідач зазначив, що вартість товару скоригована з урахуванням марки авто, року випуску, наближеного об`єму двигуна, потужності, кількості місць, типу кузова, країни відправлення, валюти угоди, митне оформлення якої також здійснено за резервним методом за ЕМД від 21.12.2018 на рівні 2811 євро/шт.
Так, з матеріалів справи встановлено, що позивач подав відповідачу митну декларацію, в якій зазначив товар з наступними характеристиками:
Марка автомобілю - MAZDA
Модель - 6 2.3: номер кузова / VIN - НОМЕР_4 ; Тип двигуна - бензиновий (конвертований для роботи на газу); Робочий об`єм циліндрів - 2261 см. Куб. Потужність -122 кВт; Дата виготовлення - 13.06.2002 Показники одометра - 293843 км.
Наявні пошкодження, ознаки експлуатації, забруднення обшивки салону, наявність агрегатів та вузлів, що потребують ремонту.
Натомість, Дніпропетровською митницею ДФС під час коригування митної вартості товару було проведено співставлення товару, що оформлюється позивачем, з товаром який проходив митне оформлення 21.12.2018 року, а саме - товар з наступними характеристиками:
Марка автомобілю - MAZDA
Тип двигуна - не зазначено;
Робочий об`єм циліндрів - 2497см. Куб.
Потужність -120 кВт;
Дата виготовлення 2002
Показники одометра - не зазначено;
Не вказано наявність пошкоджень, забруднення салону, наявності агрегатів та вузлів, що потребують ремонту.
З наведеного вище аналізу слідує, що автомобіль, митне оформлення якого проводив позивач, та авто, яке було розмитнене 21.12.2018 року є абсолютно різними автомобілями: різні моделі авто, різні технічні характеристики авто, відсутня інформація для співставлення технічного та зовнішнього стану автомобілів, а також не порівняно показники одометра автомобілів, що є важливою складовою для встановлення вартості автомобіля.
Отже, митна декларація, яка стала підставою для коригування митної вартості, та на підставі якої відповідачем прийняті спірні рішення, містила суттєві розбіжності з поданими позивачем (декларантом) документами, що є не коректним порівнянням та не відповідає вимогам митного законодавства України, згідно якого визначення митної вартості товару митним органом здійснюється на підставі документів, що не містять розбіжностей.
Статтею 58 МК передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Відповідно до положень статті 53 МК, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У силу положень частини п`ятої статті 53 МК, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Разом з цим, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 МК).
Відповідно до частини 3 статті 58 МК у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Згідно з частинами 1-3 статті 64 МК у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:
1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;
2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;
3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;
4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;
5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;
6) мінімальної митної вартості;
7) довільної чи фіктивної вартості.
Відповідно до частини 1 статті 55 МК рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 2 статті 55 МК передбачено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;
а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті;
б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Отже, аналіз частин першої та другої статті 53 МК показав, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа 21-591а15).
Згідно із пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України, на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Тобто умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про з`явлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.
Відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Відмовляючи позивачеві визнати митну вартість, зазначену ним у митній декларації від 12.03.2019 № UA110150/2019/213843, відповідач виходив з того, що декларантом не було подано до митного оформлення банківські або інші платіжні документи, що підтверджують оплату товару.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження митної вартості імпортованого транспортного засобу позивач надав договір купівлі-продажу транспортного засобу від 01.03.2019 року між ним та громадянином ОСОБА_3 щодо придбання автомобіля Мазда 6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , за ціною 700,00 Евро. Оскільки означений договір було укладено між двома фізичними особами, то й розрахунок за придбаний автомобіль було здійснено у готівковій формі.
Відтак, у митного органу не було обґрунтованих підстав вважати, що має місце заявлення неповної та/або недостовірної відомості про митну вартість товару, у тому числі невірне визначення митної вартості такого товару.
Надаючи оцінку доводам відповідача про відсутність у позивача платіжних документів, суд зазначає, що оцінюючи подані декларантом на підтвердження заявленої митної вартості докази, митний орган повинен перевіряти і брати до уваги лише ті обставини, що стосуються предмету доказування.
У процедурі контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються.
Обставини здійснення платежу можуть свідчити про виконання (неналежне виконання) покупцем умов зовнішньоекономічного договору. Разом з цим вони не повинні сприйматись як безумовне свідчення про наявність розбіжностей чи неповноти документів, доданих до митної декларації.
Суд також бере до уваги позицію Верховного Суду, висловлену ним у постанові від 13.02.2018 у справі № 803/1112/17: «з приводу посилання відповідача на ненадання (декларантом) банківських платіжних документів, суд касаційної інстанції з огляду на встановлені в судових рішеннях обставини зазначає, що запитувані митницею документи у позивача були відсутні та не могли бути надані з об`єктивних причин, так як товар оплачувався готівкою без банківських платежів. У даному випадку колегія суддів вважає, що ненадання позивачем банківського платіжного доручення не може бути підставою для коригування митної вартості за наявності інших документів (рахунка-фактури, акта приймання-передачі автомобіля), які є достатніми, підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару та не містять розбіжностей.».
Будь-яких доказів того, що ціна імпортованого транспортного засобу, зазначена у договорі купівлі-продажу від 01.03.2019 року є недостовірною, або що позивач поніс додаткові витрати у зв`язку з придбанням імпортованого транспортного засобу, що не зазначені у договорі купівлі-продажу від 01.03.2019 року, відповідач під час розгляду справи не надав.
Підсумовуючи викладене суд вважає, що умови і обставини оплати оцінюваного товару у взаємозв`язку з тими доказами, що подавались позивачем до митного контролю, не давали обґрунтованих підстав вважати, що позивачем заявлені неповні чи недостовірні відомості про фактурну вартість оцінюваного товару.
Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд дійшов висновку, що відповідач не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого транспортного засобу, та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за транспортний засіб.
Зі змісту спірного рішення відповідача від 14.03.2019 року №UA 110000/2019/200058/2 слідує, що митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню транспортного засобу за основним методом визначення митної вартості.
Водночас матеріалами справи підтверджується, що визначена позивачем у відповідних митних деклараціях митна вартість транспортного засобу базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і піддається обчисленню.
Щодо джерела інформації, яка слугувала підставою для коригування митної вартості імпортованого транспортного засобу, суд зазначає наступне.
Зміст відзиву на позов і мотивувальна частина спірного рішення свідчить, що за основу визначення митної вартості транспортного засобу взято інформацію з програмного продукту Schwacke Net.
Суд критично ставиться до інформації з ресурсу Schwacke Net, яка, як свідчить матеріали справи, визначила митну вартість імпортованого транспортного засобу на рівні 2806,25 євро виходячи із наступних мотивів.
По-перше, відповідач не обґрунтував підставність і правомірність використання у спірному випадку відомостей оціночної діяльності програмного продукту Schwacke.
Зокрема, за змістом пункту 5 «Джерела довідкової інформації, які можуть бути використані під час роботи з аналізу, виявлення та оцінки ризиків"» Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДФС України від 11.09.2015 №689, визначено, що під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків можуть використовуватися такі джерела інформації:
- спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС;
- спеціалізовані видання, які містять інформацію про ціни, сформовані на світовому ринку;
- інформація, отримана від ДФС, про ціни на товари та/або сировину, матеріали, комплектуючі, які входять до складу товарів;
- інформація, отримана від митних органів іноземних держав за результатами перевірки автентичності документів, які подавалися під час митного контролю та митного оформлення товару;
- інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю, в тому числі, за результатами проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи;
- інформація, отримана від державних органів, установ та організацій на запити територіальних органів та/або ДФС;
- цінова інформація, отримана в рамках домовленостей, укладених між ДФС та асоціаціями, спілками та іншими об`єднаннями імпортерів та виробників;
- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством;
- інформація отримана з мережі Інтернет.
У спірних відносинах інформація із програмного продукту Schwacke є висновком про якісні та вартісні характеристики товару. Однак, відповідач жодним чином не аргументував наявність у Schwacke відповідної ліцензії на право здійснення будь-якої оціночної діяльності із визначення вартості транспортних засобів, в т.ч. тих, які продаються чи придбаваються на території Литви. Не послався відповідач й на нормативно-правовий акт, відомчий наказ, міжурядову угоду чи міжнародний договір тощо, які б надавали права митним органам Державної фіскальної служби України замовляти та використовувати відповідну оцінку автомобілів.
Отже, висновки відповідача щодо документального не підтвердження позивачем митної вартості транспортного засобу є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості на підставі відомостей про ціну товару з програмного продукту Schwacke Net є протиправним.
Відтак, будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.
З оскаржуваного рішення вбачається, що відповідач не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню транспортного за ціною договору.
Отже, у відповідача під час прийняття вказаних рішень не було підстав для незастосування основного методу визначення митної вартості товару за ціною договору.
Крім того, органом доходів і зборів не наведено підстав щодо неможливості застосування попередніх методів визначення митної вартості товаріву їх послідовності.
Наслідком таких протиправних дій є безпідставне, в порушення статті 58 Митного кодексу України, здійснення відповідачем визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав.
Даний правовий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 02.04.2019 у справі № 809/784/16.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за резервним методом та прийняв оспорюване рішення про коригування митної вартості товарів.
За таких обставин вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від від 14.03.2019 року № UA 110000/2019/200058/2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Скасування судом рішення органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів є підставою для скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Також, суд вважає за необхідне зазначати, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»).
Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах які зачіпають виборчі права (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Беєлер проти Італії»).
Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення «Москаль проти Польщі»).
Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії»).
Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» та у справах «Ґаші проти Хорватії» «Трґо проти Хорватії»).
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини», «із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури».
Відтак, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви не спростовані, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 2305,20 грн. грн. підлягає стягненню з Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби за рахунок бюджетних асигнувань.
Однак, в задоволенні витрат на проведення на послуги перекладача у розмірі 1700 грн. та на послуги диспетчеризації а/м у розмірі 845 грн. слід відмовити, оскільки відповідно до вимог ст. 132 КАС України вказані витрати були здійснені позивачем до подання до суду позовної заяви та не пов`язані із розглядом справи.
На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 07 червня 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Виготовлення рішення у повному обсязі здійснено 12 червня 2019 року.
Керуючись ст. ст. 139, 242-243, 245-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби від 14.03.2019 року № UA 110000/2019/200058/2.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 12 червня 2019 року.

Суддя С. В. Прудник