Справа № 640/19344/18
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.

за участю представників учасників судового процесу:
від позивача: Балюк О.В., Малюга А.В.,

від відповідача: Новіцька Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо відмови у прирівнянні посади позивача "помічник Голови Державного департаменту України з питань виконання покарань" до посади начальника самостійного управління;

- зобов`язати Міністерство юстиції України згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяких інших осіб" від 21.02.2018 № 103 направити в Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 , виготовлену з урахуванням показників (відповідним тарифним розрядом і коефіцієнтом), Постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року № 704, за посадою помічника Голови Державного Департаменту України з питань виконання покарань прирівняної до посади начальника управління апарату Державного Департаменту України з питань виконання покарань.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 березня 2019 позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у прирівнянні посади позивача "помічник Голови Державного департаменту України з питань виконання покарань" до посади начальника самостійного управління. Зобов`язано Міністерство юстиції України згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяких інших осіб" від 21.02.2018 № 103 направити до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 , виготовлену з урахуванням показників (відповідним тарифним розрядом і коефіцієнтом), Постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року № 704, за посадою помічника Голови Державного Департаменту України з питань виконання покарань прирівняної до посади начальника управління апарату Державного Департаменту України з питань виконання покарань.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, відповідно до змісту якої просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 березня 2019 року та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що висновок суду першої інстанції про необхідність прирівняння посади «помічник Голови ДДУ ПВП» не ґрунтується на вимогах законодавства та суперечить приписам Наказу Міністерства юстиції України 13.03.2018 № 686/5, яким затверджено Перелік посад осіб начальницького складу центрального апарату Державного департаменту України з питань виконання покарань, апарату Державної пенітенціарної служби України, Інспекції по особовому складу Державної кримінально-виконавчої служби України, які скорочені та прирівнюються до існуючих посад осіб начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України.

Крім того, на переконання апелянта, посилання суду на висновок Інституту держави і права ім.Корецького як підставу для задоволення позовних вимог є неправомірним, оскільки цей висновок має інформаційний характер та повинен оцінюватись судом у сукупності з іншими доказами по справі враховуючи предмет спірних правовідносин.

Разом з цим, на апелянт зазначає, що задовольняючи позовну зобов`язального характеру суд фактично підміняє собою орган виконавчої влади, що суперечить конституційному принципу розподілу влади та свідчить про необґрунтованість оскаржуваного рішення.

З огляду на зазначене, відповідач стверджує, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не було враховано доводи та докази Міністерства юстиції України, неповно з`ясовано істотні для правильного вирішення справи обставини, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а також мало місце порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апелянт вважає, що прийняте Окружним адміністративним судом м.Києва 29 березня 2019 року рішення підлягає скасуванню.

Позивачем, у свою чергу, подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого останній зазначає, що з доводами апеляційної скарги категорично не погоджується та вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що посилання відповідача на наявність чинного наказу Міністерства юстиції України 13.03.2018 № 686/5 є безпідставним, оскільки цей нормативно-правовий акт звужує зміст та обсяг визначених Конституцією та іншим законодавством його прав. Звертає увагу суду, що відповідно до приписів Конституції України та правової позиції Пленуму Верховного Суду України нормативно-правові акти, що звужують зміст та обсяг встановлених чинним законодавством прав та свобод не мають зворотної дії в часі та не підлягають застосуванню судами.

Разом з цим, позивач також звертає увагу суду, що висновок Інституту необхідно розглядати в комплексі проаналізованих та досліджених доказів, а не вирваних із контексту окремих даних.

Крім того, позивач вважає, що за встановлених обставин, суд першої інстанції з метою належного захисту та поновлення порушених дискрецією відповідача його законних прав та інтересів зобов`язаний був прийняти рішення зобов`язального характеру, що відповідає завданню адміністративного судочинства.

Таким чином, позивач стверджує, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні учасники судового процесу підтримали доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі та відзиві відповідно.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 проходив службу, зокрема, у Державному департаменті України з питань виконання покарань.

Так, наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 03.11.2000 № 102 о/с позивача - полковника міліції призначено на посаду помічника Голови Департаменту.

Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 06.08.2001 № 68 о/с полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 помічника голови Департаменту управління справами було звільнено у відставку за пунктом 65 «б» Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

З 09.08.2001 позивачу призначено пенсію у відповідності до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

До 01.01.2018 позивач отримував пенсійне забезпечення на підставі довідок з прирівнянням його посади до грошового забезпечення начальника управління ДДУПВП.

21.02.2018 Кабінетом Міністрів України прийнята Постанова № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяких інших осіб».

З метою виконання вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяких інших осіб» щодо забезпечення підготовки довідок про розмір грошового забезпечення, що враховуються для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Міністерством юстиції України прийнято наказ від 13.03.2018 № 686/5 «Про затвердження переліків посад осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, які скорочені та прирівнюються до існуючих посад», яким визначено Перелік посад осіб начальницького складу центрального апарату Державного департаменту України з питань виконання покарань, апарату Державної пенітенціарної служби України, Інспекції по особовому складу Державної кримінально-виконавчої служби України, які скорочені та прирівнюються до існуючих посад осіб начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України.

Як вбачається з положень вказаного Переліку посаду «Помічник Голови» прирівняно до посади «Начальник відділу у складі департаменту, самостійного управління», передбаченої додатком 8 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, графа «апарат».

Не погоджуючись з прийнятим відповідачем рішенням, ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України № 686/5 від 13.03.2018 в частині прирівняння його посади помічника Голови (до 2002 року) до посади начальника самостійного управління з тарифним розрядом 54 і відповідним коефіцієнтом та надати в Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві нову довідку.

Водночас, розглянувши вказане звернення позивача відповідач листом від 26.04.2018 за № 16638/Б-8-66/16.3.2 роз`яснив ОСОБА_1 про те, що посада «Помічник Голови» центрального апарату Державного департаменту України з питань виконання покарань, яку він займав на день звільнення зі служби, була прирівняна до посади «Начальник відділу у складі департаменту, самостійного управління» апарату Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до діючого на час проведення перерахунку пенсії законодавства.

При цьому, у вказаному листі позивачу було повідомлено, що згідно з роз`ясненням Міністерства соціальної політики України (лист від 30.03.2018 № 6745/0/2-18/21) у разі виникнення права на перерахунок пенсії аналогічні посади визначаються виходячи з функціональних обов`язків, специфіки та обсягу виконуваних завдань, рівня освіти, спеціального звання, тощо.

Вважаючи бездіяльність Міністерства юстиції України щодо відмови у прирівнянні посади, яку позивач обіймав станом на момент звільнення, а саме: "помічник Голови Державного департаменту України з питань виконання покарань" до посади начальника самостійного управління, останній звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до висновку Інституту держави і права ім. В.М. Корецького НАН України посада Помічник Голови 2000-2001 років повинна відповідати (повинна бути прирівняна) до посади Начальник самостійного управління, а розмір посадового окладу повинен бути перерахований за відповідним тарифним розрядом, виходячи з вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 45 від 13.02.2008, у той час як відповідачем під час розгляду справи не доведено правомірність прирівняння посади позивача Помічник Голови до посади Начальник відділу у складі департаменту, самостійного управління.

За наведених обставин Окружний адміністративний суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо відмови у прирівнянні посади ОСОБА_1 "помічник Голови Державного департаменту України з питань виконання покарань" до посади начальника самостійного управління та з метою належного захисту порушеного права позивача, визнав за необхідне зобов`язати відповідача згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяких інших осіб" від 21.02.2018 № 103 направити в Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 , виготовлену з урахуванням показників (відповідним тарифним розрядом і коефіцієнтом), Постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року № 704, за посадою помічника Голови Державного Департаменту України з питань виконання покарань прирівняної до посади начальника управління апарату Державного Департаменту України з питань виконання покарань.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Положеннями статті 63 вказаного Закону передбачено, що усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45.

Відповідно до пункту 2 Порядку Пенсійний фонд України після прийняття Кабінетом Міністрів України рішення щодо перерахунку пенсій та отримання відповідного повідомлення від Мінсоцполітики повідомляє своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду України) про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку (далі - списки), та надсилає відповідну інформацію Міноборони, МВС, Національній поліції, Мін`юсту, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, ДФС, Управлінню державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, Адміністрації Держприкордонслужби, ДСНС (далі - державні органи).

Головні управління Пенсійного фонду України у десятиденний строк з моменту надходження зазначеного повідомлення складають списки за формою згідно з додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів (далі - уповноважені органи) видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

На підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 (далі - довідки) та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.

Довідки видаються державним органом, з якого особи були звільнені із служби, якщо інше не передбачено цим Порядком.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 45 під час перерахунку пенсій використовуються такі види грошового забезпечення, як посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною або аналогічною посадою та військовим (спеціальним) званням.

Пунктом 6 Порядку № 45 встановлено, що відповідною вважається посада, яка за класифікаційними характеристиками, зокрема назвою, розміром посадового окладу, функціональністю та організаційним рівнем підрозділу у структурі органу (організації, установи, військової частини тощо) прирівнюється до посади, з якої особа була звільнена.

21 лютого 2018 року Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб». Приписами пункту 7 вказаної постанови Міністерство юстиції, після набрання чинності цією постановою, зобов`язано забезпечити оформлення та подання до органів Пенсійного фонду України довідок про розміри грошового забезпечення, визначені в пункті 1 цієї постанови, відповідно до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 р. № 45.

Як вже зазначалось, на виконання приписів вказаної постанови Міністерством юстиції України було прийнято наказ від 13.03.2018 № 686/5 «Про затвердження переліків посад осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, які скорочені та прирівнюються до існуючих посад» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 березня 2018 р. за № 388/31840) відповідно до приписів якого посаду «Помічник Голови» прирівняно до посади «Начальник відділу у складі департаменту, самостійного управління», передбаченої додатком 8 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, графа «апарат».

При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до приписів Положення про Міністерство юстиції України (затверджено Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 395/2011 Мін`юст України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної правової політики, зокрема у сфері виконання кримінальних покарань.

Мін`юст України відповідно до покладених на нього завдань:

- розробляє за дорученням Президента України, Кабінету Міністрів України та з власної ініціативи проекти законів та інших нормативно-правових актів;

- утворює, ліквідовує, реорганізовує підприємства, установи та організації, затверджує їх положення (статути), в установленому порядку призначає на посади та звільняє з посад їх керівників, формує кадровий резерв на посади керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Мін`юсту України.

Мін`юст України у межах повноважень, на основі та на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує і контролює їх виконання.

Нормативно-правові акти Мін`юсту України підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку.

Рішення Мін`юсту України, прийняті в межах його повноважень, обов`язкові до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами та місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності і громадянами.

Отже, з наведеного вбачається, що на виконання покладених на Міністерство юстиції повноважень та в межах своєї компетенції останнім було прийнято Наказ від 13.03.2018 № 686/5 на підставі якого посаду «Помічник Голови» прирівняно до посади «Начальник відділу у складі департаменту, самостійного управління». Зазначений нормативно-правовий акт був зареєстрований у встановленому законом порядку, станом на момент звернення позивача до суду, а також станом на час розгляду даної справи є чинним, а отже є обов`язковим до виконання.

У свою чергу, з огляду на те, що на думку позивача відповідачем було допущено протиправу бездіяльність, яка полягає у відмові в прирівнянні посади "помічник Голови Державного департаменту України з питань виконання покарань" до посади начальника самостійного управління, колегія суддів зазначає про таке.

Під протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння), яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового акта віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

При цьому, для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.

Проте, судом апеляційної інстанції встановлено, що в даному випадку позивач не навів жодних мотивів/обґрунтувань стосовно того, що було проявом саме протиправної бездіяльності Міністерства юстиції України, тобто які фактичні обставини свідчать про те, що відповідачем не вжито заходів, які він в межах своїх повноважень був зобов`язаний вжити, але не зробив цього, і що об`єктивно йому завадило.

Натомість, як було встановлено судом, у відповідності до вимог чинного законодавства та на виконання покладених на Міністерство обов`язків, а також в межах наданих цьому органу державної влади повноважень останнім було прийнято рішення прирівняти посади «Помічник Голови» до посади «Начальник відділу у складі департаменту, самостійного управління». При цьому, прирівняння скороченої посади «Помічник Голови» до існуючої посади «Начальник відділу у складі департаменту, самостійного управління» було затверджено Наказом Міністерства юстиції України від 13.03.2018 № 686/5, який зареєстрований у встановленому законом порядку та нечинним (в цілому або його окремі частини) не визнавався, а отже є обов`язковим до виконання.

Щодо посилання позивача на те, що відповідні положення вказаного нормативно-правового акту звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинним законодавством його прав, а також погіршують його матеріальний стан, то колегія суддів зазначає, що такі обставини є підставою для визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Крім того, зі змісту наявного у матеріалах справи розрахунку пенсії за вислугу років по пенсійній справі для ОСОБА_1 вбачається, що згідно Постанови КМУ № 103 від 21.02.2018 підвищення складає 4942,47 грн., що не дає підстав вважати, що відповідними змінами у законодавстві було звужено обсяг прав зазначеного пенсіонера.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тобто, з наведеного вбачається, що адміністративний суд, у свою чергу, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень (іншого суб`єкта при здійсненні владних управлінський функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень) на відповідність критеріям, закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

З огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.

Таким чином, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 13.02.2018 у справі №361/7567/15-а (провадження №К/9901/4582/18), від 07.03.2018 у справі №569/15527/16-а (провадження №К/9901/1323/17).

Тобто, як було встановлено судом, в даному випадку, відповідач, відмовляючи позивачу у прирівнянні посади "помічник Голови Державного департаменту України з питань виконання покарань" до посади начальника самостійного управління керувався тим, що відповідно до Наказу від 13.03.2018 № 686/5, який є обов`язковим до виконання, посада «Помічник Голови» прирівняна до посади «Начальник відділу у складі департаменту, самостійного управління». У свою чергу, правомірність положень вказаного наказу не є предметом даного спору, а тому надання правової оцінки відповідним діям відповідача щодо прирівняння посад в межах предмету даного спору є неможливим, а врахування висновоку Інституту держави і права ім. В.М. Корецького від 17.08.2018 № 126/183-е - недоцільним.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку виконаний.

Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Разом з цим, позивачем не надано належних та допустимих доказів які б свідчили про допущення відповідачем протиправної бездіяльності.

Не встановлено судом відповідних обставини і в ході розгляду справи.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апелянта заслуговують уваги, оскільки спростовують висновки суду першої інстанції. Натомість, судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального права, неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а викладені у рішенні висновки - не відповідають обставинам справи, що є підставами для скасування такого рішення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328-329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2019 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович

Дата складання повного тексту постанови 24 червня 2019 року