Справа № 280/257/17
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2019 року

Київ

справа №280/257/17

адміністративне провадження №К/9901/18379/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В., судді Чиркіна С.М., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу №280/257/17

за позовом ОСОБА_1

до Коростишівського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області

про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії,

за касаційною скаргою Коростишівського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області

на постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 червня 2017 року (у складі головуючого судді Василенка Р.О.) та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року (у складі колегії: головуючого судді Капустинського М.М.., суддів Моніча Б.С., Охрімчук І.Г.),

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

До Коростишівського районного суду звернувся ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) з позовом до Коростишівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирської області (далі також - відповідач), третя особа ДП «Коростишівське лісове господарство» (далі також - третя особа), в якому просив визнати дії відповідача щодо відмови у включенні до його пільгового страхового стажу період роботи у ДП Коростишівське лісове господарство ДП «Коростишівський лісгосп» з 20 липня 1998 року по 31 серпня 2007 року на посаді водія по вивезенню лісу, зобов`язати відповідача включити вказаний період у пільговий страховий стаж, провести нарахування та виплату пенсії за віком на пільгових умовах з 13 січня 2017 року, тобто з часу звернення до відповідача.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року, позов задоволено повністю.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що роботу позивача на посаді "водія в автотранспортному цеху по вивозці лісу" у період з 20 липня 1998 року по 31 серпня 2007 року слід рахувати за змістом рівнозначною посаді "водія автомобіля по вивозці лісу", яка зазначена у Списку професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, про свідчать записи у трудовій книжці і яка дає право на пенсію на пільгових умовах.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга надійшла до суду 21 вересня 2017 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі №280/257/17, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.

У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, далі - КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 червня 2019 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів, а саме: суддю-доповідача Берназюка Я.О., суддів Желєзного І.В. та Чиркіна С.М.

Верховний Суд ухвалою від 25 червня 2019 року прийняв до провадження адміністративну справу №280/257/17 та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 26 червня 2019 року.

При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій, на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що позивач 13 січня 2017 року звернувся до Коростишівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області із відповідною заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, як такий, що досяг 55-річного віку та відпрацював ДП «Коростишівське лісове господарство» водієм по вивезенню лісу у періоди з 20 липня 1998 року по 31 серпня 2007 року та з 11 квітня 2011 року по 11 січня 2017 року, тобто має необхідні вік, загальний та пільговий трудовий стаж, у відповідності до пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом від 20 січня 2017 року позивач отримав відмову Коростишівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області у призначенні пенсії за вислугу років на пільгових умовах, як водію по вивезенню лісу, згідно пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з підстав не врахування до пільгового стажу період роботи з 20 липня 1998 року по 31 серпня 2007 року у зв`язку із зазначенням посади позивача «водій», що не входить до переліку професій і посад працівників лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що судами першої та апеляційної інстанцій незаконно, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права задоволено позовні вимоги. Крім того відповідач зазначає, що судами невірно застосовано пункт «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», Список професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений Кабінетом Міністрів України від 12 жовтня 21992 року №583.

Так, відповідач звертає увагу на те, що згідно трудової книжки позивач з 20 липня 1998 року переведений водієм у автотранспортний цех по вивозці лісу ДП «Коростишівський лісгосп», де працював по 31 серпня 2007 року. Відповідно до поданої копії наказу №83-к від 20 липня 1998 року по ДП «Коростишівський лісгосп», позивача з 13 липня 1998 року переведено водієм в Коростишівський лісопункт. Згідно наказу від 31 серпня 2007 року №165-К позивача звільнено як водія транспортного цеху за власним бажанням.

Відповідач наголошує, що дана професія не входить до переліку професій, посад, яка дозволяє вихід на пенсію за вислугою років.

Враховуючи викладене вище, відповідач вважає, що у нього відсутні правові підстави для призначення позивачу пенсії на пільгових умовах.

Від інших учасників справи заперечень на касаційну скаргу не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій у касаційному порядку.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка доводів учасників справи і висновків суду першої та апеляційної інстанції

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення судів попередніх інстанцій відповідають, а вимоги касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Норми матеріального права, в цій справі, суд застосовує в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до положень пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і при стажі роботи для чоловіків не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі. За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 01 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим-двадцять третім пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно абзацу п`ятнадцятому пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за відсутності стажу роботи, встановленого абзацом 1 пункту «б», у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи, зокрема з 01 квітня 2016 по 31 березня 2017 не менше 26 років у чоловіків.

Постановою Кабінету Міністрів України №583 від 12 жовтня 1992 року затверджено Список професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі - Список). У відповідності вказаного списку професія «водій автомобілів по вивезенню лісу» дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

У відповідності до положень статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній», затвердженого Постановою КМУ №637 від 12 серпня 1993 року (далі - Порядок), передбачено, що основним документом, що підтверджує наявним трудовий стаж , є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, даних за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У відповідності до пункту 20 Порядку, у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючи довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У відповідності до пункту 23 Порядку, документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , позивач 20 липня 1998 року відповідно наказу №83 від 20 липня 1998 року переведений водієм в автотранспортний цех на вивозку лісу.

Також, довідкою №476 від 27 квітня 2016 року, що уточнює особливий характер роботи чи умови праці необхідні для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за вислугу років, підтверджено, що позивач працював повний робочий день в автотранспортному цеху ДП «Коростишівське лісове господарство» водієм по вивозці лісу з 20 липня 1998 року (наказ про переведення №83-к від 20 липня 1998 року) по 31 серпня 2007 року (наказ про звільнення №165-к від 31 серпня 2007 року) - 9 років 1 місяць 11 днів, що дає право на пенсію. Зазначена уточнююча довідка видана з дотримання положень пункту 20 Порядку, за підписом посадових осіб, зокрема директора підприємства та старшого інспектора відділу кадрів, засвідченими відповідною печаткою підприємства.

Таким чином, уточнюючою довідкою підтверджено, що робота позивача на посаді (відповідно до трудової книжки) віднесена до Списку та надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за вислугою років.

Зазначені обставини підтверджено в суді першої інстанції і поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем визнається пільговим стажем період роботи позивача водієм по вивозці лісу період з 11 квітня 2011 року по 11 січня 2017 рік, проте період з 20 липня 1998 року по 31 серпня 2007 року - заперечується, мотивуючи розбіжностями записів у трудовій книжці, відповідних наказах №83-к від 20 липня 1998 року та №165-к від 31 серпня 2007 року, встановленими актом №30 від 07 лютого 2017 року позапланової перевірки достовірності та обґрунтованості видачі довідки для призначення пенсії. При цьому, як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідно до зазначеного ж Акта , подання саме недостовірних відомостей до відповідного органу ПФУ - не виявлено.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з судами попередніх інстанцій, що в даному випадку має значення об`єм та перелік обов`язків, які фактично виконував працівник, а не назва посади. Неточність у назвах професії, зокрема запису у трудовій книжці позивача та інших документах підприємства, як встановлено судом, допущені саме роботодавцем, та є результатом неналежного ведення діловодства на підприємстві (вина позивача відсутня), а тому, зазначене, не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Таким чином, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правомірного висновку, що роботу позивача на посаді водія в автотранспортному цеху по вивозці лісу у період з 20 липня 1998 року по 31 серпня 2007 року слід рахувати рівнозначною посаді водія автомобіля по вивозці лісу, яка зазначена у Списку професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пільгову пенсію за вислугу років.

Колегія суддів Верховного Суду вважає, що у відповідача були відсутні підстави для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, з часу його звернення, відповідно до вимог пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Позивач підпадає під категорію осіб, які мають право на призначення пенсії на пільгових умовах, має необхідні загальний та пільговий трудовий стаж, на момент звернення з заявою про призначення пенсії досяг необхідного пенсійного віку.

Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду вважає вірним висновки суддів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не містять належних та об`єктивно обумовлених міркувань, які б спростовували наведені висновки судів першої та апеляційної інстанції, та є аналогічними як запереченням на адміністративний позов, так і поданій пенсійним органом апеляційній скарзі. Проте, таким доводам, з огляду на вищенаведені висновки, судами попередніх інстанцій надано належну оцінку з дотриманням норм матеріального права.

Крім того, як убачається з касаційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі фактично зводяться до необхідності нової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів.

Розглядаючи цю справу в касаційному порядку Суд також враховує, що згідно з імперативними вимогами стаття 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Крім того, в рішенні у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ вказав на те, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків (заява № 29979/04, пункт 70).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У відповідності до частини першої статті 350 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у справі.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскаржених судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Зважаючи на те, що особа, яка подає касаційну скаргу, звільнена від сплати судового збору, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Коростишівського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення.

Постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 червня 2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: І.В. Желєзний

С.М. Чиркін