Справа № 554/2671/19
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 р. Справа № 554/2671/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Любчич Л.В.

суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Васильєв Дмитро Сергійович на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 20.05.2019 (суддя Микитенко В.М., вулиця Навроцького, 5, Полтава, Полтавська, 36000, повний текст складено 20.05.19) по справі № 554/2671/19

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Васильєва Дмитра Сергійовича

про визнання протиправними дій та скасування постанови серії ДП18 №579118 від 21.03.2019 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 ( далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду із адміністративним позовом до інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Васильєва Дмитра Сергійовича в якому просив визнати протиправними дії та скасувати постанову серії ДП18 №579118 від 21.03.2019 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20.05.2019 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову серії ДП18 №579118 від 21.03.2019 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. скасовано.

Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 направлено на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Не погодившись з даною поставною суду відповідач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що потягло за собою звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності внаслідок скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що висновки суду про невірну кваліфікацію інспектором патрульної поліції дій позивача та відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення ( далі - КУпАП) є помилковим. Позивач не заперечував, що він керував транспортним засобом без увімкненого ближнього світла фар за межами населеного пункту.

Пунктом «г» пункту 9.1 Правил дорожнього руху України ( далі - ПДР) передбачено, що попереджувальним сигналом є увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби.

Диспозиція ч.2 ст. 122 КУпАП є альтернативною нормою, яка встановлює порушення водіями транспортних засобів правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку. Тобто встановлено два види порушень: порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами та порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Пунктом 9.8 ПДР передбачено, що з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар. Апелянт стверджує, що зазначений пункт ПДР передбачає порядок користування водіями транспортних засобів зовнішніми освітлювальними приладами і невиконання зазначеного пункту є адміністративним правопорушенням, за яке передбачена відповідальність за ч.2 ст. 122 КУпАП.

Крім того, апелянт зазначив, що оскільки ближнє світло фар відноситься до зовнішніх освітлювальних приладів, це правило фактично визначає порядок їх використання протягом певного періоду на рівні із вимогами розділу 19 ПДР, незважаючи на те, що згідно з підпунктом «г» пункту 9.1 ПДР, увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби є також попереджувальним сигналом.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

З урахуванням положень ч.2 ст. 268, ч.2 ст.313 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України) справа розглянута без участі сторін.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції були встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

Згідно з копією постанови ДП18 №579118 від 21.03.2019 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. за ч.2 ст.122 КУпАП за те, що він 21.03.2019 о 14 годині 30 хвилин на 343 км АД Київ-Харків-Довжанський керував автомобілем Mazda 5, д.н. НОМЕР_1 поза межами населеного пункту в період з 1 жовтня по 1 травня та не ввімкнув ближнє світло фар з метою позначення транспортного засобу, чим порушив п. 9.8 ПДР України, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП (а.с.9).

Відповідно до відеозапису, наданого відповідачем, транспортний засіб Mazda 5, д.н. НОМЕР_1 рухається 21.03.2019 о 14 годині 30 хвилин на 343 км автодорогою Київ-Харків-Довжанський поза межами населеного пункту з вимкненим ближнім світлом фар.

Крім того, з відеозапису розгляду даної справи відповідачем убачається, що позивач не заперечує, що дійсно на його автомобілі 21.03.2019 під час руху поза межами населеного пункту не було увімкнене ближнє світло фар чи денні ходові вогні, однак вважає, що його дії мають кваліфікуватися за ст.125 КУпАП.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було неправильно кваліфіковано виявлене правопорушення позивача за ч.2 ст. 122 КУпАП, що потягло за собою протиправне притягнення його до відповідальності за правопорушення, якого він не вчиняв.

Колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 ПДВ зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 9.8 ПДР вказано, що з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з порушенням ПДР, а саме, за керування автомобілем із не увімкненим ближнім світлом фар.

На підтвердження порушення позивачем пункту 9.8 ПДР відповідачем, відповідно до статті 251 КУпАП, надано, зокрема, відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського, із зафіксованим фактом вчинення адміністративного правопорушення.

Як вже було зазначено вище, пунктом 9.8 ПДР встановлено, що з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Таким чином, на переконання колегії суддів, позивачем порушено ч.2 ст.122 КУпАП, оскільки ним порушено правила руху транспортним засобом поза межами населеного пункту не ввімкнувши денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнього світла.

Під час судового розгляду встановлено, що позивач визнав, що ним дійсно порушено правила дорожнього руху, оскільки він рухався без ввімкнутих денних ходових вогнів чи ближнього світла, однак зазначив, що інспектором невірно застосовано норму КУпАП, оскільки на його переконання за вказане правопорушення необхідно застосувати попередження, яке передбачено ст. 125 КУпАП.

Європейський суд з прав людини в справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 3 квітня 2008 року вказав, що сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для сумніву, що відповідач діяв неправомірно. Навпаки, відповідно до пункту 2 статті 86 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Пояснення позивача вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача. Однак суд не є засобом для сторін та не толерує зловживання ними правами.

При цьому, твердження позивача щодо неправильної кваліфікації вчиненого ним правопорушення не мають жодного об`єктивного обґрунтування, оскільки саме частиною 2 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, в той час як суд 1 інстанції безпідставно прийняв необґрунтовані та не підкріплені доказами твердження Позивача.

Зазначене також узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною в постанові від 17 травня 2018 року у справі №726/786/17 та від 07.02.2018 року у справі № 285/1619/17.

Щодо висновку суду першої інстанції, що вимога про ввімкнення у період з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних засобах під час руху поза населеними пунктами денних ходових вогнів або ближнього світла фар стосуються вимог ПДР щодо попереджувальних сигналів судова колегія зазначає наступне.

З аналізу положення п. 9.8 ПДР слідує, що даний пункт фактично визначає порядок використання зовнішніх світлових приладів протягом певного періоду на рівні з вимогами п. 19 даних правил.

Тобто ближнє світло фар є зовнішнім освітлювальним приладом та у разі його не ввімкнення відповідно до вимог ПДР відповідальність передбачена за ч.2 ст. 122 КУпАП , а не за ст. 125 цього Кодексу, як вважає позивач.

Враховуючи викладене, колегія суддів вказує, що не виконання позивачем вимог щодо ввімкнення денних ходових вогнів або ближнього світла фар під час руху транспортного засобу поза населеним пунктом, та, як наслідок порушення вимог п. 9.8 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 122 КУпАП, підтверджено належними та допустимими доказами.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, при прийнятті оскаржуваної постанови, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з дотриманням ч. 2 ст. 2 КАС України, постанова по справі про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, стягнення накладено в межах санкції ч.2 ст. 122 КУпАП, а отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Васильєв Дмитро Сергійович - задовольнити

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 20 травня 2019 року по справі № 554/2671/19 скасувати.

Ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Любчич
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін
Постанова складена в повному обсязі 01.07.19.