Справа № 560/1767/19
Суддя: Михайлов О.О.
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/1767/19
УХВАЛА

іменем України

01 липня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі судді Михайлова О.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту захисту економіки Національної поліції України в якій просить суд:

1. Внести зміни до наказу заступника голови - начальника Департаменту захисту економіки Національної поліції України №322 о/с від 13.12.2018, а саме вказавши підставу звільнення позивача за станом здоров`я на підставі "пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

2. Зобов`язати Департамент захисту економіки Національної поліції України призначити та виплатити ОСОБА_1 , інваліду ІІІ групи одноразову грошову допомогу у порядку та розмірі, визначеному відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого Наказом МВС України №4 від 11.01.2016, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію".

3. Зобов`язати Національну поліцію України в особі Департаменту захисту економіки Національної поліції України здійснити нарахування та виплату позивачеві, одноразової грошової допомоги при звільненні згідно з абзацом 1 статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.06.2019 позовну заяву ОСОБА_1 , залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня вручення йому ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Недоліки позовної заяви позивачеві необхідно було усунути шляхом:

1. подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, оформленої у відповідності до статті 167 КАС України/або обґрунтувань за яких позивач вважає, що строк звернення до суду не пропущено;

2. надання доказів на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду.

18.06.2019 від позивача надійшла: заява про усунення недоліків позовної заяви, заява про поновлення пропущеного строку та виписка медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого).

У поданій заяві про поновлення пропущеного строку позивач зазначає, що звільнений зі служби на підставі наказу від 13.12.2018 №322 о/с. Позивач стверджує, що враховуючи стан здоров`я, вимушений був лікуватися амбулаторно з 01.12.2018 по 01.02.2019 та з 01.02.2019 - стаціонарно та не мав можливості у встановлений законом строк звернутись для захисту порушеного права до суду, а тому позивач просить суд поновити йому строк на звернення до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Надаючи правову оцінку поданому клопотанню позивача про поновлення пропущеного процесуального строку, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі -КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 статті 122 КАС України визначено, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з ч. 6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Суд наголошує, що причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Таким чином, законодавством регламентовано чіткі строки звернення до суду з адміністративним позовом, перебіг яких починається з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права або законного інтересу, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на захист.

Як вбачається з заяви про поновлення пропущеного строку, позивач просить поновити пропущений з поважних причин строк на звернення до суду із позовною заявою. В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач посилається на те, що він перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні.

Суд досліджуючи надану позивачем виписку медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого без дати та номеру встановив, що позивач проходив амбулаторне лікування з 01.12.2018 по 01.02.2019.

Суд відхиляє посилання позивача на перебування на амбулаторному лікуванні у вказаний період як на поважність причини пропуску строку звернення до суду, оскільки амбулаторне лікування здійснюється шляхом відвідування лікувального закладу, а не перебування в лікувальному закладі стаціонарно (постійне перебування в лікувальному закладі протягом певного часу).

Таким чином, оскільки позивач з 01.12.2018 по 01.02.2019 проходив амбулаторне лікування, а наказ, в який просить внести зміни позивач №322 о/с від 13.12.2018, суд дійшов висновку, що факт амбулаторного лікування не перешкоджав йому звернутись до суду та/або за правовою допомогою. З огляду на що, перебування на амбулаторному лікуванні є неповажною причиною пропуску строку звернення до суду.

Крім того, зазначена виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого містить інформацію про те, що період перебування ОСОБА_1 у стаціонарі з 23.11.2018 по 30.11.2018, тобто до видання наказу в який просить внести зміни позивач №322 о/с від 13.12.2018.

Доказів того, що позивач з 01.02.2019 перебував на стаціонарному лікуванні та в якому саме медичному закладі позивачем не надано.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом в ухвалах від 17 квітня 2018 року у справі № 9901/473/18, від 11 березня 2019 року у справі № 9901/95/19 та від 08 квітня 2019 року у справі № 9901/138/19.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України" (№ 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Стаббігс та інші проти Великобританії" визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" від 25.01.2000 року Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про неповажність наведених позивачем підстав пропуску строку звернення до адміністративного суду та у встановлений судом строк позивач не усунув недоліки позовної заяви, а саме: не надав до суду належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Частиною другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Виходячи з вищенаведеного суд звертає увагу на те, що позивач вважається таким, що не усунув недоліки, якщо він не усунув усіх або хоча б одного недоліку, зазначеного в ухвалі суду. Часткове виконання ухвали суду не вважається належним виконанням.

Таким чином, судом встановлено невиконання позивачем вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, що процесуально позбавляє можливості відкрити провадження у справі.

Відповідно до вимог п. 1, п. 9 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк та у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суддя дійшов висновку, що позовну заяву належить повернути позивачеві з усіма доданими до неї матеріалами.

Керуючись частиною 2 статті 123, статтями 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про зобов`язання вчинити дії - повернути позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвалу може бути оскаржено до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий суддяО.О. Михайлов