Справа № 520/9668/18
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 р.Справа № 520/9668/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Сіренко О.І. , Калитки О. М. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

представника позивача Олесіва Н.Я.; представника відповідача Науменко О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.02.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 11.02.19 року по справі № 520/9668/18 за позовом ОСОБА_1

до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 05 жовтня 2018 року №2244 "Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданої ОСОБА_1 , прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Харківської області".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 05 жовтня 2018 року Національним агентством з питань запобігання корупції винесено рішення № 2244 відносно ОСОБА_1 , згідно якого Суб`єкт декларування при складанні та поданні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік зазначив недостовірні відомості про: об`єкт нерухомого майна, який належить члену його сім`ї (сину) на будь-якому праві та вартість об`єкта нерухомого майна (квартири) на дату набуття її у власність: наявність рухомого майна (транспортного засобу), який був відчужений у звітному періоді; отримані доходи від відчуження рухомого майна (транспортних засобів); правочини, на підставі яких у суб`єкта декларування припинилось право власності на рухоме майно (транспортні засоби), чим не дотримав вимоги пунктів 2, 3, 7 та 10 частини першої статті 46 Закону України "Про запобігання корупції".

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.02.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправним та скасування рішення - залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 05 жовтня 2018 року Національним агентством з питань запобігання корупції винесено рішення № 2244 відносно ОСОБА_1 , згідно якого суб`єкт декларування при складанні та поданні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік зазначив недостовірні відомості про: об`єкт нерухомого майна, який належить члену його сім`ї (сину) на будь-якому праві та вартість об`єкта нерухомого майна (квартири) на дату набуття її у власність: наявність рухомого майна (транспортного засобу), який був відчужений у звітному періоді; отримані доходи від відчуження рухомого майна (транспортних засобів); правочини, на підставі яких у суб`єкта декларування припинилось право власності на рухоме майно (транспортні засоби), чим не дотримав вимоги пунктів 2, 3, 7 та 10 частини першої статті 46 Закону України "Про запобігання корупції".

Недостовірні відомості, зазначені у декларації, відрізняються від достовірних на суму від 100 до 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. В діях суб`єкта декларування вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого статтею 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З пояснень позивача встановлено, що автомобіль Skoda Fabia, який належав йому на праві власності, був вказаний ним у електронній декларації за 2015 рік помилково, так як такого роду декларації вперше подавались у вересні - жовтня 2016 року. Будь-якої практики щодо заповнення конкретних розділів та внесення даних до декларації на той час не було.

Після відшукання та перегляду ним документів, ОСОБА_1 згадав, що дійсно зазначений автомобіль був переданий ним на підставі генеральної довіреності від 09.01.2015, засвідченої приватним нотаріусом. Також ним було отримано грошові кошти в сумі 148300 грн. за передачу йому зазначеного транспортного засобу. У подальшому вказана сума була зазначена ним у графі 16 письмової декларації за 2015 рік. Крім того, зазначені грошові кошти та інші гроші накопичені ним із заробітної платні, були переведені у долари США на загальну суму 11000, які були відображені ним у розділі 12 електронної декларації за 2015 рік. У зв`язку з викладеним та фактичною відсутністю у ОСОБА_1 вказаного транспортного засобу, він не зазначив відомості про його володіння у декларації за 2016 рік.

Щодо автомобіля Volkswagen Golf, який належав на праві приватної власності ОСОБА_1 , останній пояснив, що вказаний автомобіль був зазначений ним у декларації за 2014 рік. Надалі, у 2014 році, вказаний автомобіль був переданий знайомому у право користування, який відразу передав йому грошові кошти за автомобіль у сумі 160000 грн., та звернувся до ОСОБА_1 з проханням переоформити автомобіль пізніше. Вказана сума доходу ОСОБА_1 відображена у графі 16 щорічної декларації за 2014 рік. Надалі, у 2015 році, ОСОБАЗ звернувся до ОСОБА_1 з проханням видати йому довіреність, що ОСОБА_1 і зробив, надавши генеральну довіреність від 18.09.2015.

Також, ОСОБА_1 зазначав, що автомобілі Skoda Fabia та Volkswagen Golf він особисто не продавав, грошові кошти від осіб, на яких у подальшому автомобілі були перереєстровані, не отримував та їх ніколи не бачив, це робили особи на підставі виданих ним довіреностей, у зв`язку з чим, після надання довіреностей йому не було відомо їх подальшу долю."

Отже, кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів дійшла висновку про відсутність дисциплінарного проступку, та підстав для накладення на прокурора дисциплінарного стягнення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в порушення пункту 7 частини першої статті 46 Закону не відобразив у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунку» декларації доходи від відчуження рухомого майна (транспортних засобів).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України наведені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, якими є, зокрема, прийняття (вчинення) таких рішень, (дій, бездіяльності) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

У відповідності із ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в по рядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до абзаців першого, другого частини першої статті 50 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон № 1700-VII) повна перевірка декларації полягає у з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення і може здійснюватися у період здійснення суб`єктом декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності. Обов`язковій повній перевірці підлягають декларації службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, суб`єктів декларування, які займають посади, пов`язані з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством.

Абзацом п`ятим частини першої статті 50 Закону № 1700-VII передбачено, що Національне агентство проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.

Механізм проведення Національним агентством з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон), визначає Порядок № 56.

Згідно з абзацами першим-четвертим пункту 2 Розділу І «Загальні положення» Порядку № 56 у цьому Порядку терміни вживаються у таких значеннях:

-достовірність задекларованих відомостей - відповідність дійсності відомостей, зазначених у декларації суб`єкта декларування, у разі невстановлення Національним агентством недостовірності задекларованих відомостей у встановленому Законом порядку шляхом здійснення контролю та повної перевірки декларації;

-недостовірність задекларованих відомостей - невідповідність дійсності відомостей, зазначених у декларації суб`єкта декларування, що встановлюється на підставі відомостей, отриманих Національним агентством у встановленому Законом порядку шляхом здійснення контролю та повної перевірки декларації;

- точність оцінки задекларованих активів - правильність відображення суб`єктом декларування оцінки задекларованих ним активів, що встановлюється шляхом з`ясування Національним агентством підстави чи обґрунтування задекларованої оцінки активів та зіставлення їх з відомостями, які зазначені у декларації суб`єкта декларування.

Відповідно до пункту 1 Розділу ІІ «Порядок проведення контролю декларацій» відповідно до Закону Національне агентство проводить щодо декларацій такі види контролю щодо своєчасності подання; щодо правильності та повноти заповнення; логічний та арифметичний контроль.

Контроль щодо правильності та повноти заповнення декларацій проводиться автоматично засобами програмного забезпечення Реєстру під час подання декларації відповідно до форми декларації, затвердженої рішенням Національного агентства від 10 червня 2016 року № 3, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 року за № 960/29090 (далі - форма декларації), та Технічних вимог до полів форми декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та Форми повідомлення про суттєві зміни в майновому стані суб`єкта декларування, затверджених рішенням Національного агентства від 10 червня 2016 року № 4 (далі - Технічні вимоги до полів форми декларації) (пункт 6 Розділу ІІ «Порядок проведення контролю декларацій» Порядку № 56).

Відповідно до пункту 1 Розділу ІІІ «Порядок проведення повної перевірки декларацій» Порядку № 56 повна перевірка декларації може проводитися у період здійснення суб`єктом декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності і полягає у: з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей; з`ясуванні точності оцінки задекларованих активів; перевірці на наявність конфлікту інтересів; перевірці на наявність ознак незаконного збагачення.

Повна перевірка декларацій (декларації) проводиться за рішенням Національного агентства, в якому надається доручення його члену провести повну перевірку декларацій (декларації) (далі - Рішення про проведення перевірки) через працівників структурного підрозділу його апарату, діяльність яких пов`язана зі здійсненням такої функції Національного агентства. Рішення про проведення перевірки повинно містити інформацію, яка дає змогу ідентифікувати декларацію (декларації), щодо якої (яких) проводиться повна перевірка, та суб`єкта (суб`єктів) декларування, який (які) подав (подали) таку (такі) декларацію (декларації), якщо інше не передбачено цим Порядком (абзац шостий пункту 1 Розділу ІІІ «Порядок проведення повної перевірки декларацій» Порядку № 56).

Згідно з абзацом восьмим пункту 1 Розділу ІІІ «Порядок проведення повної перевірки декларацій» Порядку № 56 рішення про проведення перевірки повинно бути належним чином обґрунтоване посиланням на визначену Законом підставу повної перевірки декларації або декларацій - у разі прийняття Рішення про проведення перевірки щодо більш як одної декларації на одній визначеній Законом підставі. Рішення про проведення повної перевірки на підставі абзацу п`ятого частини першої статті 50 Закону також повинно містити обґрунтування, передбачене пунктом 3 цього розділу.

Рішення про проведення перевірки приймається на визначених Законом підставах у випадку, якщо Національне агентство отримало від фізичних чи юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел інформацію про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей. Така інформація повинна стосуватися конкретного суб`єкта декларування та містити фактичні дані, що можуть бути перевірені (підпункт 4 пункту 3 Розділу ІІІ «Порядок проведення повної перевірки декларацій» Порядку № 56).

У разі отримання Національним агентством відповідно до підпункту 4 пункту 3 цього розділу інформації про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей Національне агентство упродовж 15 робочих днів з дня отримання такої інформації вирішує питання щодо проведення повної перевірки декларації. У разі прийняття на підставі підпункту 4 пункту 3 цього розділу Рішення про проведення перевірки декларації таке рішення повинно містити обґрунтування того, що: отримана інформація стосується конкретного суб`єкта декларування та містить фактичні дані, що можуть бути перевірені; необхідно провести повну перевірку конкретної декларації суб`єкта декларування; відповідність дійсності відомостей, щодо недостовірності яких одержано інформацію, не встановлено раніше у передбаченому Законом порядку (абзаци перший - п`ятий пункту 4 Розділу ІІІ «Порядок проведення повної перевірки декларацій» Порядку № 56).

Пунктом 6 Розділу ІІІ «Порядок проведення повної перевірки декларацій» Порядку № 56 передбачено, що повна перевірка декларації передбачає такі дії: 1) прийняття Рішення про проведення перевірки; 2) аналіз відомостей про об`єкти декларування (об`єкти нерухомості; об`єкти незавершеного будівництва (в тому числі інформація щодо власника або користувача земельної ділянки); цінне рухоме майно (крім транспортних засобів); цінне рухоме майно - транспортні засоби; цінні папери; інші корпоративні права; юридичні особи, кінцевим бенефіціарним власником (контролером) яких є суб`єкт декларування або члени його сім`ї; нематеріальні активи; доходи, у тому числі подарунки; грошові активи; фінансові зобов`язання; видатки та правочини суб`єкта декларування; посади чи роботи за сумісництвом суб`єкта декларування; членство суб`єкта декларування в об`єднаннях (організаціях) та входження до їх органів), зазначені в деклараціях суб`єкта декларування, та їх порівняння з відомостями з реєстрів, баз даних, інших інформаційно-телекомунікаційних систем державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, що можуть містити інформацію про об`єкти декларування, які мають відображатися в декларації; 3) створення, збирання, одержання, використання інформації, яка є необхідною для повної перевірки декларації, з використанням джерел інформації, визначених пунктами 8-11 цього розділу; 4) направлення Національним агентством відповідному суб`єкту декларування листа з пропозиціями надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів та розгляд і врахування наданих ним пояснень та/або копій підтвердних документів під час проведення повної перевірки декларації у порядку та на умовах, визначених пунктом 12 цього розділу; 5) прийняття Національним агентством Рішення про результати здійснення повної перевірки декларації.

У разі виявлення Національним агентством протягом повної перевірки декларації ознак недостовірності задекларованих відомостей, неточності оцінки задекларованих активів, конфлікту інтересів, незаконного збагачення Національне агентство направляє відповідному суб`єкту декларування відповідний лист з пропозиціями надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів. Надані суб`єктом декларування письмові пояснення та/або копії підтвердних документів є обов`язковими до розгляду та врахування Національним агентством під час проведення повної перевірки декларації та вирішення питання щодо дотримання суб`єктом декларування вимог Закону при складанні та поданні декларації (абзаци перший, четвертий пункту 12 Розділу ІІІ «Порядок проведення повної перевірки декларацій» Порядку № 56).

Відповідно до пункту 14 Розділу ІІІ «Порядок проведення повної перевірки декларацій» Порядку № 56 повна перевірка декларації за цим Порядком здійснюється упродовж 60 календарних днів з дня прийняття Рішення про проведення перевірки. У разі необхідності строки проведення повної перевірки декларації можуть бути продовжені, але не більше ніж на сукупний строк у 30 календарних днів. Рішення про продовження повної перевірки декларації приймається Національним агентством у випадку неотримання відповідей та/або інформації по суті, необхідних для проведення повної перевірки декларації, у відповідь на запити (листи) Національного агентства до: 1) державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань; 2) суб`єкта декларування з проханням надати пояснення щодо відомостей, зазначених у декларації.

Згідно з пунктом 1 Розділу IV «Результати проведення повної перевірки декларації» Порядку № 56 за результатами проведення повної перевірки декларації Національним агентством приймається рішення про результати здійснення повної перевірки декларації (далі - Рішення про результати здійснення повної перевірки декларації). Рішення про результати здійснення повної перевірки декларації складається з таких частин: вступна частина із зазначенням дати, номера та місця складання, назви Рішення про результати здійснення повної перевірки декларації; описова частина із зазначенням прізвища, імені, по батькові суб`єкта декларування, назви посади та органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування або юридичної особи публічного права, правових підстав проведення повної перевірки декларації, переліку інформації, яка використовувалася під час здійснення повної перевірки декларації, складових предмета перевірки; мотивувальна частина із зазначенням встановлених Національним агентством обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, якими Національне агентство керувалося при прийнятті Рішення про результати здійснення повної перевірки декларації, і положення закону, яким воно керувалося; резолютивна частина із зазначенням висновку, якого Національне агентство дійшло за результатами здійснення повної перевірки декларації, можливості оскарження цього рішення в судовому порядку.

Якщо в результаті повної перевірки декларації було встановлено відображення у декларації недостовірних відомостей, неточну оцінку задекларованих активів, наявність конфлікту інтересів або ознак незаконного збагачення, в Рішенні про результати здійснення повної перевірки декларації додатково наводяться обґрунтування відповідних висновків, у тому числі посилання на матеріали, які стали підставою для висновку, та враховуються пояснення суб`єкта декларування. При цьому разом з Рішенням про результати здійснення повної перевірки декларації Національне агентство приймає рішення щодо направлення Рішення про результати здійснення повної перевірки декларації до спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції з урахуванням положень статті 216 Кримінального процесуального кодексу України. Про закінчення проведення повної перевірки декларації Національне агентство письмово повідомляє суб`єкта декларування та надсилає Рішення про результати здійснення повної перевірки декларації для ознайомлення. Зазначені дії можуть вчинятися за допомогою програмних засобів Реєстру або засобів поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Якщо в результаті повної перевірки декларації було встановлено відображення у декларації недостовірних відомостей, або неточну оцінку задекларованих активів, або наявність конфлікту інтересів, або ознаки незаконного збагачення, Рішення про результати здійснення повної перевірки декларації надсилається суб`єкту декларування за допомогою засобів поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення та програмних засобів Реєстру (абзаци п`ятий, восьмий пункту 2 Розділу IV Порядку № 56).

Відповідно до пункту 3 Розділу IV Порядку № 56 у разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей Національне агентство письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб`єкт декларування, та спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції. Інформування спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції про подання у декларації завідомо недостовірних відомостей здійснюється з урахуванням положень статті 216 Кримінального процесуального кодексу України.

Отже, відповідно до пункту 8 частини першої статті 11 Закону, до повноважень Національного агентства зокрема належить здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобов`язані перевіряти факт подання суб`єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності, відповідних громадських рад, рад громадського контролю, утворених при державних органах), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти Національне агентство з питань запобігання корупції про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку (частина друга статті 49 Закону).

Колегія суддів зауважує, що Національному агентству законодавцем надані повноваження щодо перевірки та встановлення фактів неналежного виконання свого обов`язку суб`єктом декларування щодо подання електронної декларації, а тому належним доказом невиконання позивачем свого обов`язку як суб`єктом декларування щодо подання електронної декларації згідно із Законом та Порядком № 56 є відповідне рішення Національного агентства.

За приписами статті 77 Закону України «Про прокуратуру», якою визначені повноваження Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (надалі - КДКП), вбачається, що КДКП не наділена повноваженнями перевірки достовірності даних в декларації, а також збирання та оцінки доказів щодо розміру отриманих доходів, джерел їх отримання, що істотно впливає на висновок наявності чи відсутності у діях Позивача порушень вимог Закону.

Проте, колегія суддів зазначає, що у правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України від 02.10.2018 у справі № 800/433/17 (ПУ9901/112/18) провадження № 11-496заі18, Велика Палата Верховного Суду дійшла обґрунтованого висновку, що повноваження стосовно здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, незалежно від посади, яку займає така особа, віднесені до виключної компетенції Національного агентства.

Таким чином, посилання позивача на рішення № 362ДП-18 КДКП від 05.09.2018 р. як на підтвердження факту відсутності будь-яких порушень з боку позивача є безпідставними, оскільки це є виключною функцією Національного агентства.

Щодо доводів апелянта, стосовно порушення Національного агентства з питань запобігання корупції строків на проведення перевірки, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що перевірка декларації за 2015 рік, поданої позивачем, була розпочата відповідно до рішення Національного агентства від 08.06.2018 № 1093 «Про проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданої ОСОБА_1 , прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Харківської області, на підставі інформації, отриманої від прокуратури Харківської області».

Рішенням Національного агентства від 03.08.2018 № 1622 «Про продовження строку повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданої ОСОБА_1 , прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Харківської області» (далі - Рішення про продовження повної перевірки) строк перевірки декларації продовжено з 08.08.2018 на 30 календарних днів.

За результатами проведення повної перевірки Національне агентство прийняло Рішення від 05.10.2018 № 2244 «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданої ОСОБА_1 , прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Харківської області» , що оскаржується Позивачем.

Згідно із частиною першою статті 5 Закону, Національне агентство є колегіальним органом, до складу якого входить п`ять членів.

Частиною першою статті 8 Закону визначено, що основною формою роботи Національного агентства є засідання, що проводяться не рідше одного разу на тиждень. Порядок денний засідань затверджується Національним агентством.

Рішення Національного агентства приймаються більшістю голосів від його загального складу.

Регламент Національного агентства, а також розподіл функціональних обов`язків між заступником Голови та членами Національного агентства за відповідними напрямами щодо виконання покладених на нього функцій затверджуються рішенням Національного агентства.

Відповідно до пункту 2.1 розділу II Регламенту Національного агентства з питань запобігання корупції, затвердженого рішенням Національного агентства від 12.04.2016 № 1 (зі змінами) (далі - Регламент), Національне агентство є колегіальним органом, до складу якого входить п`ять членів. Національне агентство є правомочним з моменту призначення більше половини його загального кількісного складу. Принцип колегіальності у роботі Національного агентства полягає у спільному (колективному) обговоренні та прийнятті рішення з питання, яке винесено у встановленому порядку на засідання Національного агентства.

Згідно із пунктом 7.1 розділу VII Регламенту, основною формою роботи Національного агентства як колегіального органу є засідання, які проводяться щоп`ятниці (чергові засідання).

З пояснень представника відповідача встановлено, що оскільки 08.08.2018 припадало на середу, то рішення про продовження перевірки було прийняте на черговому засіданні Національного агентства з питань запобігання корупції в п`ятницю 03.08.2018, що передувала даті закінчення строку проведення повної перевірки, з метою недопущення прострочення термінів продовження повної перевірки, тому що засідання Національного агентства проводяться щоп`ятниці, згідно із Законом та Регламентом. В той же час Рішенням про продовження повної перевірки строк перевірки декларації продовжено з 08.08.2018 на 30 календарних днів. Отже, строк проведення перевірки продовжено з наступного дня після спливу 60 днів.

В абзаці другому Рішення про продовження повної перевірки вказано обставини, на підставі яких повна перевірка потребує продовження строку, в порядку, передбаченому пунктом 14 Розділу III Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства від 10.02.2017 № 56, зареєстрованим у Міністерств юстиції України 13.02.2017 за № 201/30069 (далі - Порядок № 56).

Пунктом 2 розділу III Порядку № 56 визначено, що початком здійснення повної перевірки декларації є день, наступний за днем прийняття Рішення про проведення перевірки. Про прийняття Рішення про проведення перевірки Національне агентство письмово повідомляє суб`єкта декларування за допомогою програмних засобів Реєстру не пізніше дня його прийняття.

Відповідно до пункту 14 розділу III Порядку № 56 повна перевірка декларації здійснюється упродовж 60 календарних днів з дня прийняття рішення про проведення перевірки. У разі необхідності строки проведення повної перевірки декларації можуть бути продовжені, але не більше ніж на сукупний строк у 30 календарних днів.

Пункт 6 розділу III Порядку № 56 визначає перелік дій, які передбачає повна перевірка декларації, зокрема прийняття Національним агентством рішення про початок перевірки та рішення про результати здійснення такої перевірки.

Разом з тим відповідно до абзацу третього пункту 2 розділу III Порядку №56 початком здійснення повної перевірки декларації є день, наступний за днем прийняття рішення про проведення перевірки. Тобто прийняття рішення про початок проведення перевірки не включається в строк проведення такої перевірки.

Таким чином, системний аналіз положень Порядку № 56 свідчить, що відповідний перелік лише визначає набір дій, які має вчинити Національне агентство для проведення повної перевірки декларації, але ніяким чином не визначає, що у строк, визначений для перевірки декларації, мають бути прийняті рішення про початок проведення перевірки та про затвердження її результатів.

Отже, колегія суддів дослідивши матеріали справи дійшла висновку, що Порядком № 56 не передбачено термінів для затвердження рішення про результати здійснення повної перевірки декларації відповідно до частини третьої статті 1 Закону України «Про запобігання корупції», у разі виявлення ознак іншого корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, Національне агентство затверджує обґрунтований висновок та надсилає його іншим спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції.

Таким чином, Рішення від 05.10.2018 № 2244 прийнято Національним агентством з питань запобігання корупції своєчасно та протягом розумного строку.

Щодо висновків Національного агентства про те, що недостовірні відомості, зазначені апелянтом у декларації за 2015 рік мають наявність ознак правопорушення, пов 'язаного з корупцією, передбаченого частиною четвертою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

При проведенні перевірки декларацій суб`єктів декларування Національне агентство встановлює ознаки іншого корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, а в рішенні про результати здійснення повної перевірки декларації вказуються встановлені на підставі інформації, отриманої в межах проведеної перевірки, фактичні дані.

Національне агентство не є органом, до повноважень якого належить установлення наявності умислу чи вини як складової суб`єктивної сторони злочину або правопорушення в діях суб`єкта декларування при заповненні декларації. Національне агентство є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику, має превентивні функції, зокрема щодо здійснення в порядку, визначеному Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Статтею 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за подання суб`єктом декларування завідомо недостовірних відомостей у декларації стосовно майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму від 100 до 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку № 56, недостовірність задекларованих відомостей - невідповідність дійсності відомостей, зазначених у декларації суб`єкта декларування, що встановлюється на підставі відомостей, отриманих Національним агентством у встановленому Законом порядку шляхом здійснення контролю та повної перевірки декларації.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами з`ясування Національним агентством з питань запобігання корупції достовірності задекларованих відомостей у декларації позивача за 2015 рік встановлено недостовірність на загальну суму 288 315,09 грн.

Отже, Національне агентство з питань запобігання корупції встановило факт наявності розбіжностей між інформацією, що міститься в декларації ОСОБА_1 за 2015 рік, і даними, які існували в об`єктивній реальності. Подані позивачем відомості у декларації за 2015 рік є недостовірними і відрізняються від достовірних на суму, що перевищує суму від 100 до 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Таким чином, аналізуючи наведене колегія суддів зауважує, що відповідач дійшов обґрунтованого висновку про виявлення в діях суб`єкта декларування ознак правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суб`єкт декларування у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації зазначив недостовірні відомості про отримані доходи, не відобразивши доходи від відчуження рухомого майна (транспортних засобів), чим порушив вимоги пункту 7 частини першої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції». За результатами з`ясування достовірності задекларованих відомостей декларації встановлено недостовірність на загальну суму 288 315,09 грн. (підпункт 2.1 пункту 2, підпункти 4.1, 4.2 пункту 4 розділу 1 Рішення).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до пояснень Позивача, наданих до Національного агентства від 30.07.2018, автомобілі марки «Skoda» моделі «Fabia» та марки «Volkswagen» моделі «Golf» передані третім особам на підставі генеральних довіреностей від 09.01.2015р. та від 18.09.2015р., Позивач зазначає у поясненнях, що після надання довіреностей про подальшу долю транспортних засобів йому невідомо.

Колегія суддів, вважає доводи позивача щодо реалізації транспортних засобів на підставі довіреностей помилковими та такими, що спростовуються нормами чинного законодавства.

Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Згідно із частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України). Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Як висловився Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07.03.2018р. у справі № 536/378/15 з приводу реалізації автомобіля на підставі довіреності: «продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). А видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала».

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач в порушення пункту 7 частини першої статті 46 Закону не відобразив у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунку» декларації доходи від відчуження рухомого майна (транспортних засобів).

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 05 жовтня 2018 року №2244 "Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданої ОСОБА_1 , прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Харківської області" є обгрунтованим та прийнятим у відповідності до норм діючого законодавства.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.02.2019 року по справі № 520/9668/18 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.02.2019 року по справі № 520/9668/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) О.І. Сіренко О.М. Калитка
Повний текст постанови складено 01.07.2019 року