Справа № 120/499/19-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/499/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дончик В.В.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

18 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Гонтарука В. М. Білої Л.М. ,

за участю: секретаря судового засідання: Шпикуляка Ю.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: Пилипчука В.О.

представника відповідача: Кукурудзи Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Козятинської міської ради Вінницької області про скасування розпоряджень, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Козятинської міської ради Вінницької області, в якому просила скасувати:

-розпорядження голови Козятинської міської ради №253-к від 22.12.2018 року в частині накладенння дисциплінарного стягнення у вигляді догани;

-розпорядження голови Козятинської міської ради №254-к від 27.12.2018 року про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани;

-розпорядження голови Козятинської міської ради №13-к від 11.01.2019 р. про звільнення з з посади начальника відділу ведення Реєстру територіальних громад управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Козятині», на підставі п. 3 ст. 40 Кодексу Законів про працю України, у звязку із систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку та поновити ОСОБА_1 на роботі.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду міста Києва від 20 березня 2019 року визнано причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з даним позовом в частині вимог про скасування розпоряджень Козятинської міської ради Вінницької області №253-к від 22.12.2018 року та №254-к від 27.12.2018 року про накладення дисциплінарних стягнень, - неповажними; адміністративний позов в частині позовних вимог про скасування розпоряджень Козятинської міської ради Вінницької області №253-к від 22.12.2018 року та №254-к від 27.12.2018 року про накладення дисциплінарних стягнень,-повернуто позивачу.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення, подала апеляційну скаргу.

В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що розпорядженням №253-к від 22.12.2018 року позивач ознайомлена 26.12.2018, а з розпорядженням №254-к від 27.12.2018 року-28.12.2018.

В той же час, для того, щоб мати можливість оскаржити вказані рішення відповідача, необхідно було ознайомитись з документами, які зазначені в оскаржуваних розпорядженнях, як підстава для застосування дисциплінарних стягнень та отримати їх копії.

Згідно тверджень скаржника, остання намагалась отримати вищевказані документи самостійно, однак через упереджене ставлення до неї керівника апарату Козятинської міської ради, їй жодних документів не надано, а тому остання 23.01.2019 звернулася за наданням правової допомоги до адвоката, який в цей же день подав до Козятинської міської ради відповідний запит. Відповідь на запит надійшла 30.01.2019, а вже 08.02.2019 підготовлений та направлений засобами поштового зв`язку позов, який зареєстрований в суді першої інстанції 12.02.2019.

27 травня 2019 року від відповідача, через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, з посиланням на безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку із чим просив відмовити у її задоволенні.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити. В свою чергу, представник відповідача заперечив стосовно задоволення апеляційної скарги і просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для поновлення процесуального строку, оскільки позивачем не наведено доказів існування поважних причин його пропуску.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та надаючи правову оцінку обставинам справи, вказує на наступне.

Частиною 1 ст.5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Статтею 129 Конституції України регламентовано, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом унормовано також пунктом другим частини третьої статті 2 КАС України до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст.8 КАС України усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Приписи вищенаведених правових норм процесуального права знайшли своє відображення і у частині першій статті 44 КАС України, згідно якої учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Також статтею 44 КАС України визначено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти шостий, сьомий частини п`ятої цієї статті).

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом, упродовж визначених для цього строків.

Такими процесуальними обов`язками учасників справи визначено, окрім іншого, дотримання встановленого законом строку звернення до суду.

За змістом частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть установлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).

Так, у відповідності до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З аналізу вказаних законодавчих норм вбачається, що у випадку коли особа вважає, що її права при звільненні з публічної служби були порушені, вона має право звернутися до суду у більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту у судовому порядку.

У пункті 17 частини першої статті 4 КАС України дано визначення, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Таким чином, робота на посаді начальника відділу ведення Реєстру територіальних громад управління "Центр надання адміністративних послуг у м.Козятині" є публічною службою, а отже до спірних правовідносин підлягає застосуванню місячний строк звернення до адміністративного суду.

За правилами ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, для поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом, необхідно встановити наявність поважних причин, які об`єктивно перешкоджали особі вчасно звернутись до суду.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

У ч.2 ст.6 КАС України зазначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у пункті 39 рішення у справі "Устименко проти України", принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представити свою справу за таких умов, які не ставлять його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

При цьому, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини Осман проти Сполученого королівства від 28.10.1998 та пункті 54 рішення Круз проти Польщі від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Також, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду, відносини стають стабільними.

Оскільки, дане поняття за своєю суттю є оціночним, суд у кожному конкретному випадку має надати правову оцінку відповідним обставинам та, як наслідок, визначити, чи можуть такі обставини бути визнані поважними.

Водночас, невмотивоване задоволення клопотання про поновлення процесуального строку звернення до суду утворить дискримінаційне становище по відношенню до інших суб`єктів судового захисту, в тому числі фізичних осіб.

Європейський Суд з прав людини у Справі Пономарьов проти України зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Так, в якості обставин, які перешкоджали ОСОБА_1 звернутися до суду з позовом у строки, встановлені законом зазначено те, що останній необхідно було ознайомитись з документами, на підставі яких посадова особа відповідача дійшла висновку про застосування дисциплінарних стягнень та отримати їх копії. Вказані документи отримані лише після направлення адвокатського запиту від 23.01.2019.

Разом з тим, як слідує з тверджень самої ж позивачки, остання ознайомлена з розпорядженням №253-к від 22.12.2018 року-26.12.2018, а з розпорядженням №254-к від 27.12.2018 року-28.12.2018.

Отже, ОСОБА_1 з 26.12.2018 року була обізнана про прийняте рішення №253-к, а з 28.12.2018 про рішення №254-к, проте активних дій задля отримання спірних розпоряджень та необхідних їй документів, аж до 23.01.2019 не вчиняла.

Крім того, отримавши зазначені документи 30.01.2019, позивач звернулась до суду лише 08.02.2019.

Доводи скаржника про те, що остання самостійно зверталась до Козятинської міської ради з заявою про надання копій спірних розпоряджень чи будь-яких інших документів, не підтверджені жодним належним та допустимим доказом.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» зазначено: заявник не зміг довести, що він вчиняв будь-які кроки, щоб довідатись про стан провадження у його справі, отже його скарга є необґрунтованою, оскільки є невідповідною вимозі «розумного строку».

Отже, колегія суддів вважає, що позивачем не надано суду першої інстанції доказів того, що остання вчинила всі необхідні дії, які свідчать про бажання реалізації її процесуальних прав з метою їх захисту.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 квітня 2019 року у справі № 9901/896/18 (провадження № 11-33заі19).

У вказаній постанові Верховним Судом, окрім іншого зазначено, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені мотиви для поновлення процесуального строку не свідчать про наявність виняткових, особливих і непереборних обставин об`єктивного характеру, які унеможливили або істотно ускладнили звернення позивачем до суду за захистом своїх прав, у визначений законом строк.

Статтею 242 КАС України зокрема визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на вищезазначене, враховуючи те, що скаржником без поважних причин пропущено встановлений законом процесуальний строк, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для його поновлення.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши у межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 6, 8, 121, 122, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова складена в повному обсязі 24 червня 2019 року.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Гонтарук В. М. Біла Л.М.