Справа № 813/3073/18
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/3553/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2019 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень і вимоги,

суддя у І інстанції Кухар Н.А.,

час ухвалення рішення 14 год 43 хв,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 04 березня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому після уточнення своїх вимог просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення (далі ППР) Головного управління ДФС у Львівській області (далі ГУ ДФС) від 25 червня 2018 року:

№ , яким йому було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб (далі ПДФО) на 1 249 165,04 грн, з яких 832 776,60 грн за основним платежем та 416 388,35 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

№ , яким до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 170 грн за неподання у встановлені законом строки податкової декларації з ПДФО (розрахунків);

№ , яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 510 грн за незабезпечення платником податків зберігання первинних документів;

№ , яким до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 510 грн за подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності;

№ , яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість (далі ПДВ) на суму 1 156 634,30 грн, з яких 925 307,44 грн за основним платежем та 231 326,86 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

№ , яким до позивача застосовано штраф у розмірі 462 653,50 грн з ПДВ за непроведення протягом граничного строку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування на суму 925307,00 грн;

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання із військового збору (далі ВЗ) на 86 745,58 грн, з яких 69398,06 грн за основним платежем і 17349,52 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

Одночасно просив визнати протиправним і скасувати ППР ГУ ДФС від 12 липня 2018 року № , яким на нього накладено штраф у сумі 462653 грн 50 коп. з ПДВ за непроведення протягом граничного строку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування на суму 925307,00 грн;

Окрім того, ФОП ОСОБА_1 просив визнати протиправними та скасувати рішення ГУ ДФС від 25 червня 2018 року:

№ , яким на нього накладено штраф у розмірі 28 132,55 грн за донарахування органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску;

№ , яким до нього застосовано штраф у розмірі 170 грн за несвоєчасне подання звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»;

Також ФОП ОСОБА_1 просив визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС від 25 червня 2018 року № , якою його зобов`язано сплатити борг (недоїмку) з єдиного внеску у сумі 190 817,94 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2019 року у справі № 813/3073/18 позов було задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано ППР ГУ ДФС від 25 червня 2018 року № , № , № , № , № , № , ППР ГУ ДФС від 12 липня 2018 року № , а також рішення ГУ ДФС від 25 червня 2018 року № та вимогу ГУ ДФС від 25 червня 2018 року № . У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

При частковому задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що висновки контролюючого органу про завищення позивачем витрат, пов`язаних із господарською діяльністю, зроблені у ході проведеної перевірки без належного вивчення первинних бухгалтерських документів. Одночасно суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у відповідача належних правових підстав для притягнення позивача до відповідальності за несвоєчасне подання податкової звітності та ненадання первинних документів для перевірки.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ДФС, яке просило його скасувати у частині задоволення позовних вимог ФОП Антонюка С.О. та у задоволенні таких позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 є необґрунтованими та суперечать фактичним обставинам, які встановлені працівниками ГУ ДФС під час проведення перевірки, що відображені у акті перевірки № 1370/13-07/ від 31 травня 2018 року, а також нормам матеріального права.

ФОП ОСОБА_1 подав апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу ГУ ДФС, у якому наполягає на неправомірності скасованих судом першої інстанції рішень відповідача та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представники ГУ ДФС у судовому засіданні апеляційного суду підтримали вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Вважали висновки суду першої інстанції щодо даного публічно-правового спору необґрунтованими і просили скасувати оскаржуване судове рішення у частині задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 , відмовивши у їх задоволенні у повному обсязі.

Представник ФОП Антонюка С.О. у ході апеляційного розгляду заперечила обґрунтованість доводів апелянта. Просила залишити оскаржуване судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ГУ ДФС було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, укладення трудових відносин з працівниками, за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року, за результатами якої складено акт № 1370/13-07/ від 31 травня 2018 року.

Не погоджуючись із висновками контролюючого органу, ФОП ОСОБА_1 15 червня 2018 року подав заперечення до акту від 31 травня 2018 року № 1370/13-07/, на які від ГУ ДФС листом від 22 червня 2018 № 22661/10-13-01-13-07 отримав відповідь про обґрунтованість висновків вказаного акту перевірки.

Викладені у акті перевірки від 31 травня 2018 року № 1370/13-07/ висновки стали підставою для прийняття ГУ ДФС ППР, рішень та вимоги, які оспорюються ФОП ОСОБА_1 у рамках даної адміністративної справи

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням у частині, що оскаржена у апеляційному порядку, та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Приписами частини 1 Податкового кодексу України (далі ПК) передбачено, що вказаний нормативний акт регламентує відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Обов`язки платника податків визначено пунктом 16.1 ПК, серед яких:

вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів (підпункт 16.1.2. пункту 16.1. статті 16 ПК);

подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів (підпункт 16.1.3. пункту 16.1. статті 16 ПК);

сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4. пункту 16.1. статті 16 ПК);

подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів (підпункт 16.1.5. пункту 16.1. статті 16 ПК);

не перешкоджати законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов`язків та виконувати законні вимоги такої посадової особи (підпункт 16.1.9. пункту 16.1. статті 16 ПК);

забезпечувати збереження документів, пов`язаних з виконанням податкового обов`язку, протягом строків, установлених цим Кодексом (підпункт 16.1.12. пункту 16.1. статті 16 ПК);

допускати посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов`язані з утриманням об`єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених цим Кодексом (підпункт 16.1.13. пункту 16.1. статті 16 ПК).

Стаття 20 ПК визначає права контролюючих органів, серед яких:

для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом (підпункт 20.1.2. пункту 20.1. статті 20 ПК);

проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення (підпункт 20.1.4. пункту 20.1. статті 20 ПК);

запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи (підпункт 20.1.6. пункту 20.1. статті 20 ПК);

вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки (підпункт 20.1.9. пункту 20.1. статті 20 ПК);

доступу під час проведення перевірок до територій, приміщень (крім житла громадян) та іншого майна, що використовуються для провадження господарської діяльності та/або є об`єктами оподаткування, або використовуються для отримання доходів (прибутку), або пов`язані з іншими об`єктами оподаткування та/або можуть бути джерелом погашення податкового боргу (підпункт 20.1.13. пункту 20.1. статті 20 ПК);

у разі виявлення порушення вимог податкового чи іншого законодавства України, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, надсилати платникам податків письмові запити щодо надання засвідчених належним чином копій документів (підпункт 20.1.14. пункту 20.1. статті 20 ПК);

визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків (підпункт 20.1.18. пункту 20.1. статті 20 ПК);

застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України (підпункт 20.1.19. пункту 20.1. статті 20 ПК);

проводити у визначеному законодавством порядку перевірку показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування та із своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплатою усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, виконанням законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (підпункт 20.1.43. пункту 20.1. статті 20 ПК);

проводити перевірку правильності та повноти визначення фінансового результату до оподаткування згідно з бухгалтерським обліком відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (підпункт 20.1.44. пункту 20.1. статті 20 ПК).

Згідно із пунктом 36.1. статті 36 ПК податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, передбачені статтею 44 ПК.

Відповідно до пункту 44.1. статті 44 ПК для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За правилами пункту 44.3. статті 44 ПК платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Якщо документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, пов`язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, такі документи повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті (пункт 44.4. статті 44 ПК).

Згідно із пунктом 44.5. статті 44 ПК у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

Відповідно до пункту 44.6. статті 44 ПК у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Приписами пункту 44.7. статті 44 ПК встановлено, що у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який проводить перевірку, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

Протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82 цього Кодексу.

У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.

Як передбачено пунктом 46.1. статті 46 ПК, податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Пунктом 47.1. статті 47 ПК встановлено, що відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органам, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах, несуть, зокрема, фізичні особи - платники податків та їх законні чи уповноважені представники у випадках, передбачених законом (підпункт 47.1.2. пункту 4.7 статті 47 ПК).

Відповідно до пункту 49.2. статті 49 ПК платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Приписами пункту 50.1. статті 50 ПК передбачено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Пунктом 120.1. статті 129 ПК передбачено, що неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

За правилами пункту 121.1. статті 121 ПК незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Пунктом 167.1. статті 167 ПК передбачено, що ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Згідно із підпунктом 168.1.1. пункту 168.1. статті 168 ПК податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Підпунктом 168.1.2 ОСОБА_2 пункту 168.1. статті 168 ПК передбачено, що податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

За правилами пункту 176.1. статті 176 ПК платники податку зобов`язані, зокрема:

вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (підпункт «а» пункту 176.1. статті 176 ПК);

отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого цим Кодексом, документи первинного обліку, в тому числі на підставі яких визначаються витрати при розрахунку інвестиційного прибутку та формується податкова знижка платника податку (підпункт «б» пункту 176.1. статті 176 ПК);

подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.

На вимогу контролюючого органу та в межах його повноважень, визначених законодавством, платники податку зобов`язані пред`являти документи і відомості, пов`язані з виникненням доходу або права на отримання податкової знижки, обчисленням і сплатою податку, та підтверджувати необхідними документами достовірність відомостей, зазначених у податковій декларації з цього податку (підпункт «в» пункту 176.1. статті 176 ПК);

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 ПК доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 177.2 статті 177 ПК об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Приписами пункту 167.1 статті 167 ПК встановлено, що ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Як встановлено положеннями пункту 177.4. статті 177 ПК, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (підпункт 177.4.1. пункту 177.4 статті 177 ПК);

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством (підпункт 177.4.2. пункту 177.4 статті 177 ПК);

суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи підприємця (підпункт 177.4.3. пункту 177.4 статті 177 ПК);

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (підпункт 177.4.4. пункту 177.4 статті 177 ПК).

Відповідно до підпункту 177.4.5. пункту 177.4. ПК не включаються до складу витрат підприємця:

витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;

документально не підтверджені витрати.

Пунктом 177.5. статті 177 ПК передбачено, що фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Згідно із положеннями пункту 177.10. статті 177 ПК фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

За правилами підпункту 177.11. статті 177 ПК фізичні особи - підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи.

Відповідно до положень пункту 185.1. статті 185 ПК об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 187.1. статті 187 ПК встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 188.1. статті 188 ПК база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно із пунктом 189.1. статті 189 ПК у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Приписами пункту 198.5. статті 198 ПК встановлено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Відповідно до пункту 200.1. статті 200 ПК сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

За правилами пункту 200.2. статті 200 ПК при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Пунктом 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

1.1. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

1.2. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

1.3. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

1.4. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

1.5. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

1.6. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

За правилами пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною 5 статті 8 Закону № 2464-VI встановлено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Відповідно до частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Оцінюючи рішення суду першої інстанції у частині вирішення позовної вимоги ФОП ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування ППР ГУ ДФС від 25 червня 2018 року № , яким до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 170 грн за порушення вимог підпункту «в» пункту 176.1. статті 176 ПК та пунктів 177.5., 177.11. статті 177 ПК, апеляційний суд виходить із такого.

На думку апеляційного суду, суть даного публічно-правового спору у цій частині зводиться до надання оцінки висновкам контролюючого органу про невиконання ФОП ОСОБА_1 свого обов`язку щодо подання податкової декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у встановлені строки.

Під час перевірки відповідачем було встановлено, що ФОП ОСОБА_1 , перебуваючи на загальній системі оподаткування, 09 лютого 2017 року подав відповідному контролюючому органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік № та розрахунок зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманого само зайнятою особою (Додаток Ф2) з нульовими показниками за 2016 рік.

Згідно із поданою позивачем уточнюючою податковою декларацією про майновий стан і доходи від 21 серпня 2017 року № та розрахунком податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою Додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи від 21 серпня 2017 року № ФОП ОСОБА_1 задекларовано вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних із господарською діяльністю, на загальну суму 7 068 531,66 грн.

Вказані обставини учасниками справи не заперечуються.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що у діях позивача немає ознак неподання або несвоєчасного подання податкових декларацій, а тому підстав для притягнення його до відповідальності згідно із пунктом 120.1 статті 120 ПК у ГУ ДФС не було.

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на те, що формальне виконання ФОП ОСОБА_1 вимог підпункту «в» пункту 176.1. статті 176 ПК та пунктів 177.5., 177.11. статті 177 ПК щодо подання податкової декларації за встановленою формою у визначені строки шляхом декларування нульових показників діяльності за 2016 рік за умови ведення активної господарської діяльності та значного обороту коштів не можна вважати виконанням покладеного законом на позивача обов`язку подання до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим законодавством, декларацій, звітності та інших документів, пов`язаних із обчисленням і сплатою податків та зборів.

Подальше подання ФОП ОСОБА_1 через більш ніж шість місяців уточненого розрахунку до вказаної податкової декларації, на переконання апеляційного суду, не можна вважати реалізацією ним передбаченого пунктом 50.1 статті 50 ПК права, оскільки таке право передбачене для самостійного виправлення помилок, що містяться у раніше поданій податковій декларації.

Разом із тим, на думку апеляційного суду, подання податкової декларації з нульовими показниками при веденні позивачем активної господарської діяльності не може свідчити про те, що такі показники було зазначено ним помилково з огляду на обсяг інформації, що зазначається при її заповненні.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про помилковість задоволення судом першої інстанції позовної вимоги ФОП ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування ППР ГУ ДФС від 25 червня 2018 року № .

Щодо рішення суду першої інстанції у частині вирішення позовної вимоги ФОП ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування ППР ГУ ДФС від 25 червня 2018 року № , яким до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 510 грн за порушення вимог пунктів 44.1., 44.3., 44.5., 44.6. статті 44 ПК, апеляційний суд виходить із такого.

У цій частині даний спір зводиться до перевірки обґрунтованості висновку контролюючого органу про незабезпечення ФОП ОСОБА_1 зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів.

Відповідно до матеріалів справи працівники ГУ ДФС у ході перевірки пред`явили позивачу вимогу «Про представлення документів» від 10 травня 2018 року № 16962/10/13-01-13-07-15, а згодом склали акт про ненадання документів до перевірки від 18 травня 2018 року, а саме накладних, видаткових накладних про факт реалізації товарно-матеріальних цінностей кондитерських виробів та товарно-транспортних накладні щодо транспортування товару.

Посилання представника позивача на те, що вказані документи є неналежними доказами, оскільки підпис на вимозі від 10 травня 2018 року № 16962/10/13-01-13-07-15 від імені ОСОБА_1 виконаний з наслідуванням його підпису невідомою особою, а акт про ненадання документів від 18 травня 2018 року був складений вже під час розгляду справи у суді першої інстанції, на переконання апеляційного суду, є голослівними та суперечать іншим доказам у справі, зокрема, акту перевірки № 1370/13-07/ від 31 травня 2018 року.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що ФОП ОСОБА_1 з приводу можливої підробки свого підпису на офіційному документі, а також з приводу зловживання посадовими особами ГУ ДФС своїми правами ні до керівництва Державної фіскальної служби України, ні до правоохоронних органів не звертався, а також не звертався до суду із клопотанням про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи.

Виходячи із наведеного, на переконання апеляційного суду, у ГУ ДФС були належні правові підстави для прийняття ППР від 25 червня 2018 року № у зв`язку із виявленням у ході перевірки ФОП ОСОБА_1 відсутності первинних документів з питань обчислення і сплати податків та зборів.

Оцінюючи правомірність задоволення судом першої інстанції позовних вимог ФОП Антонюка ОСОБА_3 . щодо визнання протиправними і скасування ППР ГУ ДФС від 25 червня 2018 року № , № , № , № , від 12 липня 2018 року № , рішення ГУ ДФС від 25 червня 2018 року № , а також вимоги від 25 червня 2018 року № , апеляційний суд виходить віз такого.

На переконання суду апеляційної інстанції, зазначені позовні вимоги є пов`язаними і похідними від вирішення позовної вимоги про визнання протиправним і скасування ППР ГУ ДФС від 25 червня 2018 року № , яким позивачу було збільшено суму грошового зобов`язання з ПДФО на 832 776,69 грн за основним платежем та 416 388,35 грн за штрафними (фінансовими) санкціями через завищення у період, що підлягав перевірці, витрат, що пов`язані з його господарською діяльністю, на загальну суму 4 626 537,19 грн, у тому числі за 2016 рік на 1 844 192,82 грн та за 2017 рік на 2 782 344,37 грн.

Нарахування контролюючим органом ФОП ОСОБА_4 вказаного грошового зобов`язання з ПДФО потягнуло за собою відповідні пропорційні нарахування також і за зобов`язаннями із ПДВ, ВЗ, та єдиного внеску, що не заперечується учасниками справи.

Відповідно до акту перевірки № 1370/13-07/ від 31 травня 2018 року (а.с. 13-63 т.1) у ході її проведення працівниками ГУ ДФС було використано, зокрема:

- відомості, відображені в податкових деклараціях про майновий стан та доходи за період 2016-2017 роки;

- відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів;

- договори (контракти), акти виконаних робіт, накладні, банківські виписки, податкові накладні та інші документи;

- оборотно-сальдову відомість по рахунку 20;

- оборотно-сальдову відомість по рахунку 361 (покупці);

- оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 (постачальники);

- акт інвентаризації сировини на складі від 21 травня 2018 року.

За 2016 рік згідно з базою Архіву електронної звітності підсистеми Єдиного реєстру податкових накладних позивача зареєстровано податкових накладних на придбання товару (сировими) для виробництва кондитерських виробів, а саме: тортів, печива, тістечок нетривалого зберігання на загальну суму 3 198 364,32 грн (Додаток 1 реєстр придбаного товару згідно реєстру податкових накладних за 2016 рік).

Згідно із даними підсистеми Єдиного реєстру податкових накладних ФОП за 2016 рік зареєстровано податкових накладних на реалізацію товару кондитерських виробів (тортів, печива, тістечок) на загальну суму 1 354 171,50 грн (Додаток 2 реєстр реалізованого товару згідно податкових накладних за 2016 рік).

Різниця у 2016 році між вартістю придбаної сировини для виробництва кондитерських виробів та вартістю реалізованих кондитерських виробів, з врахуванням технологічних карт та рецептури по виготовленню кондитерських виробів, які надавались до перевірки, становить 1 844 192,82 грн.

За 2017 рік згідно поданої податкової декларації про майновий стан і доходи від 09 лютого 2018 року № та розрахунку податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою Додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи від 09 лютого 2018 року № ФОП ОСОБА_1 задекларовано вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних із господарською діяльністю на загальну суму 6 131 180,98 грн.

За 2017 рік згідно із бази Архіву електронної звітності підсистеми Єдиного реєстру податкових накладних позивача зареєстровано податкових накладних на придбання товару (сировини) для виробництва кондитерських виробів, а саме: тортів, печива, тістечок нетривалого зберігання на загальну суму 3 780 209,80 грн (Додаток 3 реєстр придбаного товару згідно із реєстром податкових накладних за 2017 рік).

Згідно із даними підсистеми Єдиного реєстру податкових накладних позивача за 2017 рік зареєстровано податкових накладних на реалізацію товару кондитерських виробів (тортів, печива, тістечок) на загальну суму 997 865,43 грн (Додаток 4 реєстр реалізованого товару згідно податкових накладних за 2017 рік).

Різниця у 2017 році між вартістю придбаної сировини для виробництва кондитерських виробів та вартістю реалізованих кондитерських виробів, з врахуванням технологічних карт та рецептури по виготовленню кондитерських виробів, які надавались до перевірки, становить 2 782 344,37 грн.

Під час проведення документальної планової виїзної перевірки на виконання вимог листа ГУ ДФС від 10 травня 2018 року № 16243/10/13-01-13-07-10 (а.с. 130 т.2) було проведено інвентаризацію складського приміщення за адресою АДРЕСА_1 , у ході якої встановлено наявність сировини для виготовлення готової продукції, наявність готової продукції не встановлено (а.с. 175-176 т.2).

Окрім того, ФОП ОСОБА_1 під час проведення перевірки було пред`явлено вимогу «Про представлення документів» від 10 травня 2018 року № 16962/10/13-01-13-07-15 щодо надання в повному обсязі документів податкового та бухгалтерського обліку (а.с. 130 т.2), на яку позивачем не було представлено первинних документів, які б свідчили про факт використання придбаних товарно-матеріальних цінностей у рамках його господарської діяльності.

Відповідно до представленої ФОП ОСОБА_1 до перевірки оборотно-сальдової відомості по рахунку 20 за період з січня 2016 року по грудень 2017 року залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 01 січня 2016 року становили 3789757,27 грн., станом на 31 грудня 2017 року 3 227 767,76 грн. Вартість залишків товарно-матеріальних цінностей станом на кінець проведення перевірки не змінилася.

Відповідно до відомостей на аркуші акту перевірки 16 акту перевірки № 1370/13-07/ від 31 травня 2018 року під час розрахунку податкових зобов`язань позивача бралися до уваги технологічні карти та рецептури.

Відтак, на підставі представлених ФОП ОСОБА_1 до перевірки первинних документів та даних проведеної інвентаризації ГУ ДФС було зроблено висновок про завищення позивачем документально підтверджених витрат, пов`язаних з виробництвом продукції на загальну суму 4 626 537,19 грн, у тому числі за 2016 рік на суму 1 844 192,82 грн, за 2017 рік на суму 2 782 344,37 грн., внаслідок чого донараховано ПДФО на загальну суму 832 776,69 грн, з яких за 2016 рік 331 954,71 грн та за 2017 рік 500 821,99 грн.

Виходячи із цих висновків 25 червня 2018 року ГУ ДФС було прийнято оспорювані ППР № , № , № , ППР від 12 липня 2018 року № , рішення ГУ ДФС від 25 червня 2018 року № , а також вимогу від 25 червня 2018 року № , які ґрунтуються на твердженні контролюючого органу про завищення позивачем документально підтверджених витрат через нестачу придбаної сировини, яка вважається використаною в операціях поза його господарською діяльністю.

Задовольняючи позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 у цій частині, суд першої інстанції виходив із того, що висновки відповідача є необґрунтованими, оскільки зроблені без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, так як відповідачем здійснено розрахунок без врахування технологічних карт, без врахування оборотно-сальдових відомостей по 20 рахунку станом на 01 січня 2016 року та станом на 31 грудня 2017 року та наявності готової продукції, яка перебувала на складі готової продукції та складі глибокої заморозки, а також продукції, яка ще не реалізована та відображена на рахунку 26 «готова продукція».

Оцінюючи зазначені висновки суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить із таких міркувань.

Положеннями пункту 16.1 ст. 16 та пункту 44.1 ст. 44 ПК передбачено обов`язок платника податків як вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, так і подавати їх на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів. При цьому формування показників податкової звітності, на підставі даних, не підтверджених первинними документами, заборонено.

Як свідчать матеріали справи, ФОП ОСОБА_1 під час перевірки належним чином не виконав законну вимогу відповідача «Про представлення документів» від 10 травня 2018 року № 16962/10/13-01-13-07-15, що було зафіксовано у акті про ненадання документів до перевірки від 18 травня 2018 року.

При цьому апеляційний суд акцентує увагу на тому, що ФОП ОСОБА_1 , заперечуючи обґрунтованість висновків контролюючого органу, зроблених у акті перевірки № 1370/13-07/ від 31 травня 2018 року, не надав необхідних їх спростування первинних документів ГУ ДФС ні у порядку, передбаченому пунктом 44.6. статті 44 ПК, ні у порядку, визначеному у пункті 44.7. статті 44 ПК.

Окрім того, апеляційний суд наголошує на тому, що виходячи із приписів частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності у адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Водночас, з урахуванням положень частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, такий обов`язок не є безумовним і суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість ним заперечується.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що у податкового органу були належні правові підстави для висновку про відсутність у ФОП ОСОБА_1 належних первинних бухгалтерських документів на час складення податкової звітності для підтвердження використання придбаних товарно-матеріальних цінностей у повному обсязі у своїй господарській діяльності за період, що перевірявся відповідачем.

Таким чином, на думку апеляційного суду, позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 щодо визнання протиправними і скасування ППР ГУ ДФС від 25 червня 2018 року № , № , № , № , ППР від 12 липня 2018 року № , рішення ГУ ДФС від 25 червня 2018 року № , а також вимоги від 25 червня 2018 року № були задоволені судом першої інстанції безпідставно.

Частиною 1 статті 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, частина позовних вимог ФОП ОСОБА_1 були задоволені судом першої інстанції помилково через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права. Відтак, у цій частині оскаржуване рішення слід скасувати та у задоволенні позову у цій частині відмовити.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області задовольнити.

Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2019 року у справі № 813/3073/18 у частині задоволення позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та у задоволенні позову у тій частині відмовити.

У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2019 року у справі № 813/3073/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді І. М. Обрізко
Л. П. Іщук
Постанова у повному обсязі складена 24 червня 2019 року.