Справа № 460/3113/18
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/4250/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Дубенський завод гумово-технічних виробів» на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом Дубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області до Приватного акціонерного товариства «Дубенський завод гумово-технічних виробів» про стягнення заборгованості,-

суддя в 1-й інстанції - Комшелюк Т.О.,

час ухвалення рішення 12.03.2019 року,

місце ухвалення рішення м.Рівне,

дата складання повного тексту рішення не вказано,

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року Дубенське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області (далі позивач) звернулось з позовом до Приватного акціонерного товариства «Дубенський завод гумово-технічних виробів» (далі відповідач) про стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій з грудня 2017 року по листопад 2018 року в сумі 356399,56 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати і прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що жодним із законів чи підзаконних нормативно-правових актів не визначений порядок сплати фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788) до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Також, відповідач вказує, що позивач жодного разу не повідомляв його про зміну розміру пенсії окремих працівників, оскільки розміри пенсій, зазначені в розрахунках, є більшими від розмірів, зазначених в протоколах про призначення пенсії вказаним особам. Крім того, відповідач зауважив, що позивач вже звертався до суду з позовом про відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за грудень 2017 року. Так, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 09.01.2018 у справі № 817/2033/17 в задоволенні вказаного позову було відмовлено повністю. Також, відповідач зазначає, що відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій здійснюється до набуття особою права на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058). Так, станом на день призначення пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ), редакція ст. 26 Закону № 1058 передбачала право виходу на пенсію для жінок після досягнення віку 55 років. Оскільки віку 55 років ОСОБА_1 набула 29.06.2015 року, тому підстави для відшкодування відповідачем витрат на виплату та доставку їй пенсії відсутні. Крім того, позивачем був пропущений строк звернення до суду.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з`явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідач зареєстрований в органах пенсійного фонду як платник страхових внесків.

За період з грудня 2017 року по листопад 2018 року позивач поніс фактичні витрати на виплату та доставку пенсії громадянам, які до виходу на пенсію працювали у відповідача та яким пенсія призначена на пільгових умовах, в загальній сумі 356399,56 грн., проте відповідач свого обов`язку щодо відшкодування таких витрат не виконав.

Статтею 13 Закону № 1788 визначено категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, а також врегульовано порядок внесення підприємствами та організаціями плати до Пенсійного фонду, що покривала витрати на виплату і доставку пенсій, призначених у відповідності до пп. «а», «б» - «з» цієї статті.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону № 1058 встановлено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Покриття витрат Пенсійного фонду на виплату і доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та призначених відповідно до частин другої і третьої статті 114 цього Закону до досягнення пенсійного віку, визначеного статтею 26 цього Закону, здійснюється у такому порядку: підприємства та організації (крім сільськогосподарських товаровиробників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України) вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім тих, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України; на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, а також на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини другої статті 114 цього Закону, - до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону за раніше діючим порядком.

Інструкція про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затв. Постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року №21-1 (далі Інструкція) встановлює обов`язок підприємств здійснювати відшкодування витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058.

Відповідно до п. 6.1. Інструкції відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання відповідача відшкодовувати витрати на виплату і доставку, оскільки працівники працювали на підприємстві за професією, що передбачає право на пенсію на пільгових умовах за списком № 1, призначення якої охоплюється нормами ст. 13 Закону № 1788.

Пунктом 6.4 Інструкції встановлено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Пункт 6.7. Інструкції встановлює, що підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання тощо), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства у розрахунку, який направляється підприємству в місячний строк з дня прийняття рішення про зміну розміру пенсії або про припинення виплати пенсії.

Враховуючи вищевикладені норми, суд зазначає, що обов`язок визначення сум відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій покладено на позивача, відповідач зобов`язаний здійснити відшкодування зазначених витрат в розмірах визначених позивачем, підставою для відшкодування вказаних сум є розрахунки цих витрат, який надсилається підприємству.

Таким чином, суд не бере до уваги заперечення відповідача щодо неповідомлення пенсійним органом факту зміни розміру пенсій працівників, оскільки про такі обставини повідомляється в розрахунках, які направляються підприємству.

Як встановлено судом, позивач на адресу відповідача надсилав розрахунки фактичних витрат на виплату до доставку пенсій, призначених на пільгових умовах (а.с. 10-23), однак відповідачем у передбачені строки не здійснено відшкодування сум понесених позивачем витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за вказаний період.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності відповідачу покрити витрати на виплату та доставку пільгової пенсії громадянці Ярош Т.В., оскільки п. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058 встановлено, що підприємства з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 до набуття особою права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Стаття 26 Закону № 1058 визначає, що особа має право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року.

Оскільки право на пенсію за законом № 1058 ОСОБА_1 буде мати не раніше, ніж їй виповниться 59 років, дії позивача в частині врахування відшкодування витрат по вказаній особі в розрахунках є правомірними.

Відповідач також наголошував, що вимоги про відшкодування витрат за грудень 2017 року не можуть бути задоволені в силу вимог п.2 ч.1 ст. 170 КАС України, оскільки по цих вимогах є рішення суду, що набрало законної сили.

Так, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 09.01.2018 року № 817/2033/17 пенсійному органу в позові до відповідача про стягнення заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату пільгових пенсій за грудень 2017 року в розмірі 23948,42 грн., відмовлено. Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

З аналізу вказаного рішення слідує, що позивач просив стягнути з відповідача фактичні витрати на виплату та доставку пільгових пенсій в сумі 23948,42 грн. за грудень 2017 року. При цьому, позов ним подано 12.12.2017 року.

Відповідач повинен сплатити Пенсійному фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах до 25-го числа поточного місяця, тобто за грудень 2017 року - до 25.12.2017 року, включно. Тобто, позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості за грудень 2017 року раніше ніж в нього виникло право на таке звернення, а вирішення спорів на майбутнє КАС України не передбачає. А тому, позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Оскільки спір по суті судом не вирішувався, застосовувати вказану норму ст. 170 КАС України суд вважає безпідставним.

Щодо застосування строків звернення до суду апеляційний суд вказує наступне.

Відповідно до ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Згідно з п. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058 підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до ПФУ плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 6.8 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України 19.12.2003 року № 21-1 підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до ПФУ зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.

Пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI визначено, що недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена територіальними органами ПФУ у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 15 ст. 106 Закону № 1058 строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується.

Таким чином, на підставі аналізу вищезазначених норм права суд дійшов висновку, що в разі звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості (недоїмки), яка виникла через несвоєчасне нарахування та/або сплату суми фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, до відносин щодо стягнення такої заборгованості (недоїмки) застосовуються положення ч. 15 ст. 106 Закону № 1058. Водночас строки звернення до суду із позовом про стягнення цієї заборгованості (недоїмки), передбачені статтею 122 КАС України не застосовуються.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом в постанові від 23.01.2018 року у справі № 803/2625/14.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та наддав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ПрАТ «Дубенський завод гумово-технічних виробів» слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Дубенський завод гумово-технічних виробів» залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у справі № 460/3113/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. М. Гінда
В. Я. Качмар
Повне судове рішення виготовлено 26 червня 2019 року.