Справа № 580/988/19
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/988/19 Суддя (судді) першої інстанції: С.М. Гарань
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Земляної Г.В.
суддів Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.
за участю секретаря Такаджі Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року
у справі № 580/988/19 (розглянутої у порядку спрощеного позовного провадження)
за позовом ОСОБА_1
до відповідача Міністерства оборони України
третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просив:
- визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України (пункт 42 протоколу № 3 від 11.01.2019 року) про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як інваліду ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у відповідності до ст. 16 Закону України "Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року та здійснити її виплату.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до протоколу №3 від 11.01.2019 року засідання Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги йому неправомірно було повторно відмовлено у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення. Доводи апелянта, зокрема, обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не враховані обставини встановлені постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року у справі №823/1699/18, а також факт того, що рішення не виконується, а вжиті заходи є неефективними, що призвело до повторного звернення до суду.
Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу подано не було.
Представник позивача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги заперечував та просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Позивач та третя особа у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суду не повідомили.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.
Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в період з 04.12.1984 по 23.12.1986 проходив дійсну військову строкову службу.
Відповідно до даних зазначених у військовому квитку, серії НОМЕР_1 від 16.10.1984, позивач з 10.05.1986 по 01.08.1986 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС та має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнибильській АЕС у 1986 році (категорія 1) та відповідне посвідчення серії НОМЕР_2 .
Згідно листа Центрального архіву Міністерства оборони України від 12.02.1997 № 51/1/844, ОСОБА_1 проходив військову службу з 04.12.1984 по 23.12.1986 у складі в/ч НОМЕР_3 та приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС терміном 84 доби.
Висновком обласної спец ВКК №647 від 23.11.1992 по встановленню причинного зв`язку захворювання з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, встановлено, що захворювання ОСОБА_1 , пов`язані з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Відповідно до витягу із акту огляду обласної МСЕК №2 м. Черкаси серія 2-18 АД №177907, за наслідками проведення первинного огляду, 15.01.1997 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності до 01.02.2000, пов`язану з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Згідно довідки обласної МСЕК №2 м. Черкаси серія 4 ЧК №058983 від 23.05.2005, за наслідками проведення повторного огляду позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності безтерміново, пов`язану з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС .
Як вбачається з довідки до акту огляду обласної МСЕК №2 м. Черкаси серії 12 ААА №875296 від 22.11.2017, за наслідками проведення повторного огляду, позивачу встановлено ІІ групу інвалідності безтерміново, пов`язану з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
26.12.2017 управлінням соціального захисту населення Смілянської РДА, ОСОБА_1 видано посвідчення серії НОМЕР_4 , відповідно до якого, позивач є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни- інвалідів війни.
За результатами розгляду поданої позивачем заяви та документів, комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення, оформлене п.8 протоколу №31 від 23.03.2018 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, викладеним у протоколі №31, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25.07.18 у справі № 823/1699/18 в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.
В подальшому, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 липня 2018 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправним і скасовано рішення Міністерства оборони України (пункт 8 протоколу № 31 від 23.03.2018) про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;
- зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності та прийняти рішення відповідно до Закону України Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року з урахуванням висновків суду. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
За наслідками повторного звернення до відповідача, останній протокольним рішенням № 3 від 11.01.2019, на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2018 у справі № 823/1699/18, відмовив ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до вимог постанови КМУ від 25.12.2013 № 975, з тих підстав, що інвалідність заявника встановлена понад тримісячний термін.
В ході розгляду даної справи судом також встановлено, що предметом позову у цій справі є протиправність дій відповідача щодо невиконання постанови суду від 28.11.2018 у справі № 823/1699/18, яка набрала законної сили про зобов`язання Міністерство оборони України повторних розгляд заяви ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності та прийняти рішення відповідно до Закону України Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року та прийнятого відповідачем рішення про виплаті грошової допомоги.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач повторно звернувся з відповідним позовом до суду.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішенням Міністерства оборони України (пункт 42 протоколу № 3 від 11.01.2019) на виконання вимог постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2018 у справі № 823/1699/18 повторно розглянуто подані документи, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення, а тому позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого порушеного права.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
За правилами ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись, серед іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Як вбачається з матеріалів справи предметом позову у цій справі є протиправність дій відповідача щодо невиконання постанови суду від 28.11.2018 у справі № 823/1699/18, яка набрала законної сили про зобов`язання Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням II групи інвалідності та прийняти рішення відповідно до Закону України Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року та прийняте відповідачем рішення, на виконання постанови суду, про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.
Тобто, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Так, згідно з ч.2 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Отже, набрання постановою суду законної сили породжує наступні правові наслідки, а саме: вирішується спір між сторонами, постанова суду стає загальнообов`язковою, є незмінною та остаточною та може бути виконана примусово.
Таким чином, виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема, у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997 Європейський суд вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
Однак, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення.
Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Крім того, відповідно до ст. 383 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
При цьому, в порядку здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах не передбачено звернення позивача з окремим позовом щодо зобов`язання виконання судового рішення по іншій справі.
Тобто, якщо особа вважає протиправним рішення, дії чи бездіяльність відповідача, вчинені на виконання рішення суду або порушення його прав, свобод чи інтересів, то він повинен звернутись до суду в порядку ст. 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.
Втім, як встановлено судом першої інстанції, позивачем в загальному порядку подано саме адміністративний позов до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії щодо неналежного виконання постанови суду у справі № 823/1699/18, а не в порядку, передбаченому положеннями ст.383 КАС України.
Таким чином, оскільки позивачем по суті заявлено позовні вимоги щодо захисту своїх прав, які фактично відновлені судом у справі № 823/1699/18, про що прийнято відповідне рішення, беручи до уваги, що позовні вимоги стосуються питання повного належного виконання саме постанови суду від 28.11.2018 у справі № 823/1699/18 то позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого порушеного права.
В даному випадку суб`єкт владних повноважень не може бути зобов`язаний виконувати судове рішення шляхом ухвалення судом іншого рішення, оскільки примусове виконання рішення суду являє собою завершальну стадію судового провадження та здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», в рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.
Відповідно до ч.1 ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Згідно з ч.2 ст. 372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Як вбачається з матеріалів справи постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2018 позов ОСОБА_1 задоволено частково визнано протиправним і скасовано рішення Міністерства оборони України (пункт 8 протоколу № 31 від 23.03.2018) про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності та прийняти рішення відповідно до Закону України Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року з урахуванням висновків суду. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Натомість позивач повторно звертається до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про повторну відмову у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та зобов`язати Міністерство оборони України призначити таку допомогу та здійснити її виплату.
Тобто позивач вдруге звертається з аналогічними вимогами до суду, які вже були вирішені судом.
При цьому, колегія суддів зазначає, що позивачем заявлено позовні вимоги щодо захисту своїх прав, які фактично стосуються питання повного виконання (неналежного виконання чи не виконання) постанови суду від 28.11.2018 у справі № 823/1699/18.
Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним, при розгляді позовної вимоги позивача щодо виконання окремого судового рішення у іншій справі, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
При цьому колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що оскільки позивачем по суті заявлено позовні вимоги щодо захисту своїх прав, які фактично відновлені судом у справі № 823/1699/18, про що прийнято відповідне рішення, та беручи до уваги, що позовні вимоги стосуються питання повного належного виконання саме постанови суду від 28.11.2018 у справі № 823/1699/18, то, як наслідок позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого порушеного права.
Крім того, колегія суддів зауважує на ту обставину, що як вбачається з матеріалів справи, зокрема з витягу протоколу від 11.01.2019 № 3 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, Міністерством оборони України на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2018 розглянуто документи позивача та прийнято рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги (а.с. 20).
Таким чином, Міністерством оборони України виконано рішення суду в повному обсязі, яким було зобов`язано останнього прийняти рішення за результатами розгляду питання про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.
Колегія суддів враховує те, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду були встановлені обставини по суті правових підстав для задоволення вимог позивача. Таким чином, відповідачем прийнято законне рішення, яке не підлягає скасуванню.
Отже, враховуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах приходить колегія суддів дійшла висновку, що посилання апелянта на неналежне виконання відповідачем рішення суду є безпідставними та не обґрунтованими.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Також, колегія суддів критично оцінює доводи позивача з посиланням на правову позицію Верховного Суду, висловлену в судових рішеннях у справах № 21-446а14 від 18.11.2014, №21-135а15 від 20.02.18, №813/1576/17 від 20.02.18 та № 816/488/16 від 10.07.18, №711/6129/17 від 26.09.18, 3278/2478/17 від 21.08.18, оскільки обставини вказаних справ відрізняються від обставин справи, яка розглядається.
Колегія суддів інші доводи апеляційної скарги не бере до уваги, з огляду на те, що судом першої інстанції вже була надана оцінна вказаним доводам, які не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
При цьому не дивлячись, що апелянт посилається на винесення рішення суду першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, однак апеляційна скарга, не містить зазначення порушення яких саме норм КАС України допущено порушення судом першої інстанції, а колегією суддів в свою чергу не встановлено обставин, передбачених статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду першої інстанції може бути скасовано.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 27 червня 2019 року.