Справа № 522/18915/18
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2019 р.м.ОдесаСправа № 522/18915/18

Головуючий в 1 інстанції: Левчук О.А. Дата і місце ухвалення: 02.04.2019р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Управління соціального захисту в Приморському районі м.Одеси про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Управління соціального захисту в Приморському районі м.Одеси про визнання протиправним та скасування рішення Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, викладене у листі від 30.08.2018р. №13-14/4349, про відмову у видачі ОСОБА_1 довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та зобов`язання взяти позивача на облік як внутрішньо переміщену особу з наданням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Позов обґрунтовував тим, що у період з 20.09.2013р. по 21.03.2014р. позивач проживав на території АРК та проходив службу у відділі територіальної оборони військового комісаріату Автономної Республіки Крим Південного оперативного командування сухопутних військ Збройних Сил України. Однак, у зв`язку з виникненням обставин збройної агресії Російської Федерації проти України ОСОБА_1 був змушений залишити територію окупованої Автономної Республіки Крим. При зверненні до Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи з наданням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відповідачем відмовлено в задоволенні поданої заяви з посиланням на відсутність у ОСОБА_1 реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, передбачені статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Таку відмову позивач вважає незаконною та зазначає, що ним надано відповідачу достатньо доказів в підтвердження факту його проживання станом на 20.02.2014р. на території АРК.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про відмову у видачі ОСОБА_1 довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, викладене у листі від 30.08.2018р. №13-14/4349. Зобов`язано Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради взяти ОСОБА_1 на облік як внутрішньо переміщену особу та видати довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 02.04.2019р. з прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно застосовано до спірних правовідносин положення ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилання гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 24.12.2015р. №921-ІІІ, та не враховано вимог п.2 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014р. №509. Оскільки станом на 20.02.2014р. у ОСОБА_1 , як військовослужбовця, була відсутня реєстрація місця проживання в м. Севастополі, тому в Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси були відсутні підстави для задоволення поданої ним заяви.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 21.08.2018р. ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту в Приморському районі м. Одеси із заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

У поданій заяві позивач зазначив, що він є військовослужбовцем, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . В графі «Останнє зареєстроване місце проживання / перебування внутрішньо переміщеної особи на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» ОСОБА_1 зазначив: АДРЕСА_1 ; в графі «Обставини, що спричинити внутрішнє переміщення» позивач зазначив: проведення АТО, тимчасова окупація Автономної Республіки Крим.

За результатами розгляду поданої заяви Управління соціального захисту в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради листом №13-14/4349 від 30.08.2018р. повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав надання йому довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, оскільки станом на 20.02.2014р. у нього відсутня реєстрація місця проживання на території, де виникли обставини, передбачені статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Не погоджуючись з правомірністю вказаної відмови ОСОБА_1 оскаржив її в судовому порядку.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов у повному обсязі, виходив з того, що лист Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 30.08.2018р. №13-14/4349 не містить чіткої підстави, передбаченої ч.10 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», п.8 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014р. №509, за якої заявнику відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Також, суд першої інстанції зазначив, що підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», на момент їх виникнення, зокрема, залишення свого місця проживання з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту. Наявні в матеріалах справи докази, за висновками суду першої інстанції, у своїй сукупності підтверджують, що ОСОБА_1 підпадає під ознаки, наведенні у статті 1 вказаного Закону.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність підстав для їх задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» №1706-VIІ від 20.10.2014р. (далі Закон №1706-VIІ) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Згідно ч.1, ч.2 ст.4 Закону №1706-VIІ факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Згідно ч.7 ст.4 Закону №1706-VIІ разом із заявою заявник подає документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини.

У разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, визначених статтею 1 цього Закону (військовий квиток з відомостями про проходження військової служби, трудова книжка із записами про здійснення трудової діяльності, документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно, свідоцтво про базову загальну середню освіту, атестат про повну загальну середню освіту, документи про професійно-технічну освіту, документ про вищу освіту (науковий ступінь), довідку з місця навчання, рішення районної, районної у місті Києві чи Севастополі державної адміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування, медичні документи, фотографії, відеозаписи тощо).

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014р. №509 затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі Порядок №509), пунктом 2 якого передбачено, що на отримання довідки мають право військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу), які проходили військову службу та мали зареєстроване місце проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 Закону, на дату їх виникнення.

Згідно п.4 Порядку №509 у разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення (військовий квиток з відомостями щодо проходження військової служби; трудова книжка із записами про трудову діяльність; документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно; свідоцтво про базову загальну середню освіту; атестат про повну загальну середню освіту; документ про професійно-технічну освіту; документ про вищу освіту (науковий ступінь); довідка з місця навчання; рішення районної, районної у мм. Києві чи Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування; медичні документи; фотографії; відеозаписи тощо).

З аналізу вказаних правових норм у їх сукупності слідує, що підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 Закону №1706-VIІ, на момент їх виникнення, зокрема, залишення свого місця проживання з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту.

Аналогічну правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду від 12.09.2018р. по справі №310/8280/16-а.

Твердження апелянта про те, що обов`язковою умовою для взяття на облік військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу), які проходили військову службу, є підтвердження ними факту реєстрації місця проживання на відповідній території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 Закону №1706-VIІ, на дату їх виникнення, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ч.7 ст.4 Закону №1706-VIІ та п.4 Порядку №509 чітко визначено можливість надання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи у разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення.

При цьому, особа, яка звертається з відповідною заявою, повинна надати докази, що підтверджують факт її проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення.

На користь такого висновку свідчать і положення п.п.4 п.8 Порядку №509 та п.4 ч.10 ст.4 Закону №1706-VIІ, якими передбачено, що заявнику може бути відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, якщо у нього немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, у паспорті громадянина України ОСОБА_1 відсутні відмітки про зареєстроване місце проживання у період з 08.10.2013р. по 24.06.2014р. Однак, позивачем, на підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснено внутрішнє переміщення, а саме з території Автономної Республіки Крим, надано, зокрема, витяг з його послужного списку, з якого вбачається, що в період з 20.09.2013р. по 21.03.2014р. позивач проходив службу у Військовому комісаріаті Автономної Республіки Крим у званні старшого лейтенанта, офіцера відділу оперативного та територіальної оборони військового комісаріату Автономної Республіки Крим Південного оперативного командування ВОС-0210003.

Зазначене, також, підтверджується наказом Генерального штаба Збройних Сил України №632 від 20.09.2013р.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_1 належними доказами довів факт проживання станом на 20.02.2014р. на території АРК, а тому він підпадає під ознаки, наведенні у статті 1 Закону №1706-VIІ, яка визначає поняття внутрішньо переміщеної особи.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою їх обмеження.

Оскільки наданими доказами ОСОБА_1 довів постійне проживання на території, де виникли обставини зазначені у статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», незважаючи на відсутність у нього реєстрації на день виїзду з м. Севастополя, він потребує соціальної підтримки від держави для влаштування свого життя і життя своєї родини на новому місці нарівні з іншими переселенцями, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду першої інстанції від 02.04.2019р. колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлений 25 червня 2019 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук