Справа № 855/202/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Епель О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2019 року Справа № 855/202/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Літвіної Н.М., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача ОСОБА_1., ОСОБА_2.,

представника відповідача Гугуєвої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу за позовом Політичної партії «Союз Лівих Сил» в особі ОСОБА_1 до Центральної виборчої комісії про скасування постанови та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Політична партія «Союз Лівих сил» в особі ОСОБА_1 звернулася до Шостого апеляційного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центральної виборчої комісії про:

- скасування постанови Центральної виборчої комісії від 23.06.2019 р. № 1191 про відмову в реєстрації кандидатів у народні депутати України, включених до виборчого списку Політичної партії «Союз Лівих Сил» у загальнодержавному багатомандатному виборчому окрузі на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року;

- зобов`язання Центральної виборчої комісії повторно розглянути заяву Політичної партії «Союз Лівих Сил», подану 20 червня 2019 року, разом з іншими документами щодо реєстрації кандидатів у народні депутати України, висунутих 08 червня 2019 року на V черговому з`їзді цієї партії та включених до виборчого списку кандидатів у народні депутати України вказаної партії у загальнодержавному багатомандатному виборчому окрузі на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 20.06.2019 р. до ЦВК надійшла заява ПП «Союз Лівих Сил» разом з іншими документами щодо реєстрації кандидатів у народні депутати України від даної партії, але ЦВК протиправно, на думку позивача, відмовила в їх реєстрації у зв`язку з відсутністю документів, передбачених ч. 1 ст. 54 Закону України «Про вибори народних депутатів України», а саме документу про внесення грошової застави.

При цьому, позивач наполягає на тому, що ЦВК не мала права на цій підставі відмовляти в реєстрації кандидатів партії, оскільки, як він вважає, норми вказаного Закону, що встановлюють необхідність внесення грошової застави кандидатом, є неконституційними, суперечать ст.ст. 8, 24, ч. 2 ст. 36, ст. 69, ч. 2 ст. 76 Конституції України та не відповідають практиці ЄСПЛ щодо недопустимості нехтування фінансовим станом при реалізації прав людини і громадянина.

Крім того, позивач вважає, що до виниклих правовідносин не може бути застосовано висновки Конституційного Суду України у справі від 2002 року про виборчу заставу, оскілки вони стосуються попереднього Закону України «Про вибори народних депутатів України», а не Закону, чинного на теперішній час.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2019 року було відкрито провадження за даним адміністративним позовом, встановлено відповідачу строк на подачу відзиву, витребувано докази та встановлено строк для їх подання і призначено справу до судового розгляду на 28 червня 2019 року о 12:15 год.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов, в якому він просить відмовити в його задоволенні, наполягаючи на тому, що позивачем не було надано документу про сплату грошової застави у розмірі та порядку, визначених законодавством, а подана квитанція про безготівковий переказ ОСОБА_1 . 41,73 грн. не є таким документом у розумінні виборчого законодавства.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали повністю з підстав, наведених у позові, зазначили, що вимога про внесення грошової застави не може порушувати конституційне право бути обраним на виборах 21.07.2019 р., що ПП «Союз Лівих Сил» не вдалося зібрати необхідну суму застави, а також додали, що, на їх думку, ЦВК взагалі не розглядали подані ними документи та прийняла оскаржувану постанову без їх участі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, наполягав на своїй правовій позиції, викладеної у відзиві, та наголосив, що позивачем не виконано законодавчих вимог щодо внесення грошової застави.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення даного спору, у їх сукупності, колегія суддів вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 20.06.2019 р. до ЦВК від ПП «Союз Лівих Сил» надійшла заява про реєстрацію кандидатів у народні депутати України, висунутих 08.06.2019 р. на V черговому з`їзді цієї партії та включених до виборчого списку кандидатів у народні депутати України вказаної партії у загальнодержавному багатомандатному виборчому окрузі на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року.

До зазначеної заяви позивачем було додано, зокрема, банківську квитанцію від 19.06.2019 р. про переказ ОСОБА_1 у безготівковому порядку на спеціальний рахунок ЦВК коштів у сумі 41,73 грн. з призначенням платежу «грошова застава кандидата у народні депутати України політичної партії «Союз Лівих Сил»».

Постановою Центральної виборчої комісії від 23.06.2019 р. № 1191 на підставі ч. 1 ст. 54, п. 2 ч. 1 ст. 60 Закону відмовлено в реєстрації кандидатів у народні депутати України, включених до виборчого списку ПП «Союз Лівих Сил» у загальнодержавному багатомандатному виборчому окрузі на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року, у зв`язку з відсутністю документа про внесення партією грошової застави в розмірі 4 173 000,00 грн.

Не погоджуючись з такою постановою ЦВК, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, Законами України «Про вибори народних депутатів України», «Про Центральну виборчу комісію».

Відповідно до ч. 3 ст. 77 Конституції України порядок проведення виборів народних депутатів України встановлюється законом.

Спеціальним законом, який регламентує порядок проведення виборів народних депутатів України, у тому числі порядок і умови висування та реєстрації кандидатів у народні депутати України, є Закон України «Про вибори народних депутатів України» (далі - Закон).

Пунктом 6 частини 1 статті 19 Закону України «Про Центральну виборчу комісію» визначено, що Центральна виборча комісія реєструє кандидатів у народні депутати України в порядку, встановленому законом.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 54 Закону Центральна виборча комісія реєструє кандидатів у депутати, включених до виборчого списку партії, за умови отримання нею, зокрема документа про внесення грошової застави відповідно до статті 56 цього Закону.

У ч. 1 ст. 56 Закону визначено, що партія, яка висунула виборчий список кандидатів у депутати у загальнодержавному окрузі, після початку виборчого процесу та до подання документів Центральній виборчій комісії для реєстрації кандидатів у депутати вносить в безготівковому порядку на спеціальний рахунок Центральної виборчої комісії грошову заставу в розмірі однієї тисячі розмірів мінімальної заробітної плати, тобто 4 173 000,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 60 Закону Центральна виборча комісія відмовляє в реєстрації кандидата (кандидатів) у депутати в разі відсутності документів, зазначених, зокрема у частині першій статті 54 цього Закону.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що ненадання політичною партією документу про сплату грошової застави, у розмірі, визначеному законодавством, є правовою підставою для відмови ЦВК в реєстрації відповідних кандидатів.

Перевіряючи доводи позовної заяви, колегія суддів зазначає, що позивачем при зверненні до ЦВК із заявою про кандидатів у депутати, включених до його виборчого списку, не було надано доказів сплати грошової застави у розмірі, встановленому законодавством, тобто 4 173 000,00 грн.

При цьому, суд звертає увагу на те, що у квитанції від 19.06.2019 р., поданій позивачем разом із такою заявою, містяться відомості про значно меншу суму, а саме 41,73 грн. замість вказаної.

Крім того, Законом передбачено обов`язок саме партії внести грошову заставу, але платником у поданій позивачем до ЦВК квитанції зазначено ОСОБА_1 як фізичну особу, що також вказує на невиконання вимог Закону та не може вважатись помилкою або неточністю, яку можна виправити.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі № 855/154/19 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для врахування колегією суддів при розгляді даної справи.

Зазначені обставини у їх сукупності свідчать про невиконання ПП «Союз Лівих Сил» вимог ч. 1 ст. 54 та ч. 1 ст. 56 Закону та обґрунтованість, виваженість і правомірність оскаржуваної постанови ЦВК від 23.06.2019 р. № 1191 щодо відмови в реєстрації кандидатів, включених до виборчого списку даної партії.

Аналізуючи доводи позивача щодо неконституційності норм Закону щодо внесення грошової застави та їх невідповідності ст.ст. 8, 24, ч. 2 ст. 36, ст. 69, ч. 2 ст. 76 Конституції України, колегія суддів зазначає, що такі норми Закону неконституційними не визнавалися, підлягають виконанню ЦВК як суб`єктом владних повноважень на підставі ст. 19 Конституції України та правомірно були нею реалізовані.

При цьому, у відповідності до ст. 1 Закону України «Про Конституційний Суд України» КСУ є єдиним органом конституційної юрисдикції, уповноваженим вирішувати питання про відповідність Конституції України законів та здійснювати офіційне тлумачення.

Більш того, питання обґрунтованості впровадження інституту грошової застави для реалізації права бути обраним вже було предметом дослідження Конституційного Суду України.

Так, у рішенні КСУ від 30.01.2002 р. у справі № 2-рп/2002 «Про виборчу заставу» було зазначено, що грошову (виборчу) заставу не можна розглядати як обмеження пасивного виборчого права громадян за ознакою майнового стану. Водночас встановлення грошової (виборчої) застави не порушує конституційного принципу рівності громадян перед законом та рівності їх конституційних прав і свобод, а також принципу рівності політичних партій перед законом.

Таким чином, на переконання Конституційного Суду, грошова застава за своєю правовою природою не є майновим цензом, а вказана норма не суперечить положенням статей 21, 24 Конституції України, за якими всі люди є вільні і рівні у своїй гідності і конституційних правах і свободах.

Доводи позивача про те, що до виниклих правовідносин не може бути застосовано висновки КСУ у справі про виборчу заставу, оскілки вони стосуються попереднього Закону України «Про вибори народних депутатів України», а не Закону, чинного на теперішній час, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у вказаному рішенні КСУ надано офіційне тлумачення щодо обґрунтованості впровадження інституту грошової застави для реалізації права бути обраним, яке безпосередньо стосується предмету даного адміністративного спору.

Твердження позивача про те, що норми Закону, які встановлюють необхідність внесення грошової застави кандидатом, не відповідають практиці ЄСПЛ щодо недопустимості нехтування фінансовим станом при реалізації прав людини і громадянина, також є безпідставними з огляду на наступне.

У рішенні від 28.03.2006 р. у справі «Суховецький проти України» Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що запровадження у національному законодавстві грошової (виборчої) застави переслідувало законну мету гарантії права на ефективне, добре налагоджене представництво, підвищуючи відповідальність тих, хто висуває свою кандидатуру на вибори, та обмежуючи вибори серйозними кандидатами, одночасно уникаючи необґрунтованого витрачання державних коштів. При цьому, Європейський суд з прав людини підкреслив, що не вважає цей захід свавільним або таким, що виходить за межі широких повноважень держави.

Відповідно до ст. 6 КАС України, ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При цьому, посилання позивача на рішення ЄСПЛ від 28.11.2006 р. у справі «Апостол проти Грузії» судова колегія до уваги не приймає, оскільки предметом розгляду у вказаній справі було питання доступу до правосуддя, а не реалізація виборчого права, особливості здійснення якого регулюються спеціальним виборчим законодавством, і виниклі правовідносини є відмінними від тих, що складаються при здійсненні особою права на доступ до правосуддя.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на прямо передбачену Законом вимогу про надання документу про внесення грошової застави до заяви про реєстрацію кандидатів в народні депутати України, зокрема за списком партії, та зважаючи на те, що відповідні норми Закону неконституційними не визнавалися і в цілому відповідають духу міжнародного та національного права, суд вважає доводи позовної заяви необґрунтованими.

Доводи представників позивача про те, що ЦВК взагалі не розглядала подані партією документи, спростовуються матеріалами справи, а їхні твердження про те, що оскаржувана постанова прийнята ЦВК за відсутності представника партії не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Аналогічна правовий підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 17.01.2019 р. у справі № 855/6/19.

Надаючи оцінку всім доводам обох сторін, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи позивача та його представника щодо протиправності оскаржуваної постанови ЦВК є необґрунтованими і безпідставними та до уваги не приймаються, відповідач виконав вимоги ч. 2 ст. 77 КАС України та довів перед судом, що оскаржувана постанова прийнята ним на підставі, у спосіб та в межах наданих його повноважень, а тому підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.

При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено судовий збір, який з огляду на те, що позов задоволенню не підлягає, відповідно до ст. 139 КАС України, не повертається.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законами України «Про Центральну виборчу комісію», «Про вибори народних депутатів України», ст.ст. 2, 4, 5, 139, 143, 194, 241, 246, 250, 268, 269, 271, 272, 273, 278 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Політичної партії «Союз Лівих Сил» в особі ОСОБА_1 до Центральної виборчої комісії про скасування постанови та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження в порядку ч. 1 ст. 272 КАС України та може бути оскаржене безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у дводенний строк у порядку, встановленому ч. 2 ст. 278 КАС України.

Відповідно до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя

Судді:

Головуючий суддя Епель Оксана Володимирівна

Судді: Степанюк Анатолій Германович

Літвіна Наталія Миколаївна