Справа № 300/662/19
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" червня 2019 р. справа № 300/662/19
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Шумея М.В.,
секретаря судового засідання - Шпак М.М.,
за участю: позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 ,
представників відповідача - Юрчука В.В., Лазаровича І.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 22.12.2018, рішення від 27.02.2019 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 27.02.2019, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд справи із викликом сторін.
12.04.2019 Головне управління ДФС в Івано-Франківській області подало суду відзив на позов, в якому проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позову.
14.05.2019 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій не погоджується із відзивом, вважає заперечення відповідача проти позову безпідставними, необґрунтованими та такими що не спростовують наведені у позовній заяві та підтверджені письмовими доказами доводи позивача. Просить задовольнити позов.
В судовому засіданні 04.06.2019 судом витребувано додаткові докази по справі у відповідача та зобов"язано представника позивача забезпечити явку позивача у наступне судове засідання.
Представник відповідача 20.06.2019 в судовому засіданні подав суду витребувані докази.
Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні.
Розглянувши справу в порядку визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, відзив та відповідь на відзив, вислухавши пояснення сторін, судом встановлено наступне.
- порушення п.6 ст. 128 Господарського кодексу України, п. 177.2, 177.4, 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України у результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб у розмірі 157 639,58 грн за 2015-2017 роки;
- порушення пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України, внаслідок чого донараховано військовий збір за 2017 рік у сумі 11 340,87 грн;
- порушення пп: 49.18.2 п.49.18 ст. 49, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, а саме неподання податкового розрахунку сум доходу за формою 1-ДФ за 2 квартал 2016 року в результаті чого застосовано штрафну санкцію у сумі 510,00 грн;
- порушення ст.ст. 22, 185, п. 187.1 ст. 187, п.193.1 ст. 193, п. 198.3, 198.5, 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України в результаті чого донараховано податок на додану вартість у сумі 69 365,00 грн;
- порушення ч.4 ст.4 , ч.2 ст.5, ст.7, ч.6 ст.8, п. 4 ч.1 ст.1 Закону України "Про збір та волік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" в результаті чого донараховано податок єдиного внеску в розмірі 152 148,40 грн за 2017 рік.
На підставі акту перевірки ГУ ДФС в в Івано-Франківській області було винесено та надіслано платнику податків:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не погодився із висновками акту перевірки щодо встановлених порушень та в межах установленого строку звернувся до ДФС України із скаргою на податкові повідомлення-рішення, рішення та вимогу, прийнятих на підставі акту перевірки.
Рішенням про результати розгляду скарги від 19.02.2019 № 805916/99-99-11-05-01-25, ДФС України залишено без змін податкові повідомлення-рішення від 22.12.2018 № , , , , а скаргу без задоволення.

Одночасно із Рішенням ДФС України про результати розгляду скарги ФОП ОСОБА_1 . 04.03.2019 отримано від ГУ ДФС в Івано-Франківській області нові рішення від 27.02.2019 № , яким донараховано зобов`язання по єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 174 124,29 грн та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.02.2019 № Ф-.

Що стосується встановлення актом перевірки порушення позивачем пп. 49.18.2 п.49.18 ст. 49, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, а саме неподання податкового розрахунку сум доходу за формою 1-ДФ за 2 квартал 2016 року в результаті чого податковим повідомленням-рішенням від 22.12.2018 № застосовано штрафні санкції у сумі 510.00 грн., позивач погоджується з фактом допущеного ним порушення та сплатив суму застосованого штрафу у встановленому законом порядку.

Однак, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не погоджуючись із висновками акту перевірки та прийнятих на його підставі податкових повідомлень-рішень: від 22.12.2018 року, № , № , № , рішеннями: від 27.02.2019, № та вимогою від 27.02.2019 № Ф-, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 ПК України визначено, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює ПКУ.

Згідно з пп.20.1.4 п. 20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 ст.75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (п.п.75.1.2 п.75.1 ст. 75 ПК України).

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п.198.5 ст. 198 ПУ України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

Згідно з п.164.1 ст.164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 ПК України.

Згідно з вимогами п.16-1 підрозділу 10 розділу "Інші перехідні положення" ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Відповідно до п.63.3 ст.63 ПК України платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Так, в розумінні статті 1 Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (ст. 1 Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої-другої статті 9 Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Відповідно до пп. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (витати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Відповідно до п.177.1 ст.177 ПК України Доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з пп.177.4.1, п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов" язаних з отриманням доходів, належать: 177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

Таким чином законодавчо встановлено, що фізична особа-підприємець, яка здійснює господарську діяльність на загальній системі оподаткування, має право віднести до витрат звітного періоду (року), безпосередньо пов"язані з придбанням товарів (робіт, послуг) і витрати, які понесені в попередніх періодах, але пов"язані з отриманням доходу звітного періоду (року).

Фактично згідно даних податкового обліку та первинних бухгалтерських документів на підставі яких сформовано податкову звітність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2015 рік, звітність документально підтверджених витрат, пов"язаних з господарською діяльністю звітного періоду становить 327595,11 грн, у тому числі вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані - 174912,11 грн.

Згідно даних податкового обліку, первинних документів, накладних та податкової звітності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2016 рік, вартість документально підтверджених витрат, пов"язаних з господарською діяльністю звітного періоду становить - 1 716 3101,80 грн, у тому числі вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані - 1 675 677,80 грн.

Згідно даних податкового обліку первинних документів, накладних та податкової звітності фізичної особи - підприємця Григорчука ОСОБА_3 за 2017 рік, вартість документально підтверджених витрат, пов"язаних з господарською діяльністю звітного періоду становить - 5 339 257,40 грн, у тому числі вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані - 5 160 794,07 грн.

Судом встановлено, що під час перевірки не перевірялися суцільним порядком первинні документи, які підтверджують фактичне придбання товарів і послуг, а саме: накладні на придбання товарів, накладні на реалізацію товарів, акти виконаних робіт на отримання послуг, акти виконаних робіт на реалізацію послуг по ремонту інструментів, чеки на придбання товарів та запчастин для проведення ремонту інструментів, в томі числі у неплатників ПДВ.

Суд зазначає, що визначити собівартість реалізованих товарів та послуг без перевірки первинних документів на їх фактичне придбання та реалізацію фактично неможливо.

В акті перевірки зазначено, що згідно пояснення фізичної особи підприємця ОСОБА_1 залишки товарно - матеріальних цінностей фізичної особи - підприємця Григорчука І.П. станом на 01.01.2015 становлять - 73600 грн без ПДВ., станом на 31.12.2017 становлять - 235000,0 грн, станом на 15.11.2018 становлять 1530000,0 грн.

В судовому засіданні судом встановлено, що під час проведення перевірки фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 не надавалась інформація про залишки товарно- матеріальних цінностей по роках, а тому посилання в акті перевірки на лист із вхідним номером до ГУ ДФС в Івано-Франківської області є протиправним та безпідставним. Описані в акті перевірки порушення ФОП ОСОБА_1 податкового законодавства та заниження об`єкта оподаткування по ПДФО, військовому збору, - ГСВ та ПДВ зроблені без врахування первинних документів та даних податкового обліку та звітності платника податків, що підтверджують здійснення господарських операцій.

Разом із цим сам по собі факт наявності залишків товарно-матеріальних цінностей на кінець чи початок звітного періоду ще нічого не означає. Оскільки до складу витрат відносяться витрати, понесені на придбання товару, реалізованого у відповідному звітному періоді.

Відтак якщо товар було придбано у 2015 році і на початок 2016 року він не був реалізований то його вартість не включається до складу витрат ні 2015 року ні 2016 року, а підлягатиме віднесенню до складу витрат тільки того звітного періоду у якому товар буде реалізований і кошти від його реалізації будуть включені до складу валового доходу суб`єкта господарської діяльності і таким чином визначається сума чистого оподатковуваного доходу відповідного звітного Періоду.

Визначення собівартості придбаних товарів та послуг, а також їх залишків на кінець кожного звітного періоду тільки на підставі банківських виписок на придбання та реалізацію товару та податкових накладних платника податку на додану вартість, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, є неправомірним та неможливим.

Адже не кожен товар, придбаний у певному періоді може бути віднесений до складу валових витрат цього періоду, а тільки реалізований товар.

А відповідно до вимог п.201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Відповідно до пункту 187.1 статті 187 цього кодексу датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Податкові накладні виписуються по першій події, тобто можуть бути виписані по коштах оплачених за товар, як придбаний так і реалізований, і не підтверджують фактичний рух товару. По податкових накладних неможливо вивести залишки товарів, також по податкових накладних неможливо встановити рух товарів, які придбано у неплатників ПДВ.

На підставі тільки банківських виписок про придбання і реалізацію товарно-матеріальних цінностей без перевірки первинних документів у яких зазначено ціну і дату придбання, а також ціну і дату реалізації товарів, та податкових накладних платника податку на додану вартість (які можуть бути і не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних) неможливо встановити розмір витрат, що відносяться до складу таких у відповідних звітних періоді.

Відповідно до пункту статі 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно з частини 1 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду представник відповідача не довів правильність висновків за результатами перевірки та не підтвердив законність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, які прийняті на підставі зазначеної перевірки.

Натомість, наведені представником позивача доводи підтверджені належними та допустимими доказами.

Таким чином, суд робить висновок, що адміністративний позов належить до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення ГУ ДФС в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності 20, м.Івано-Франківськ, 76018) від 22.12.2018 № , яким визначено грошове зобов"язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 173 772,63 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення ГУ ДФС в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності 20, м. Івано-Франківськ, 76018) від 22.12.2018 № , яким визначено грошове зобов"язання з податку на додану вартість у сумі 98461,20 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення ГУ ДФС в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності 20, м.Івано-Франківськ, 76018) від 22.12.2018 № , яким визначено грошове зобов"язання по військовому збору у сумі 15 333,62 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності 20, м.Івано-Франківськ, 76018) від 27.02.2019 № , яким застосовано штрафні санкції по єдиному соціальному внеску на загальнообов"язкове пенсійне страхування у сумі 174124,29 грн.

Визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу ГУ ДФС в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності 20, м. Івано-Франківськ, 76018) від 27.02.2019 № Ф-.

Стягнути із бюджетних асигнувань ГУ ДФС в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності 20, м.Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 4616 (чотири тисячі шістсот шістнадцять) грн 93 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Шумей М.В.

Рішення складене в повному обсязі 25 червня 2019 р.