Справа № 420/5420/18
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 червня 2019 року

м. Київ

справа №420/5420/18

адміністративне провадження №К/9901/17015/19

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 31 серпня 2018 року № 2997 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області» в частині, що стосується притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби за порушення вимог пункту 1 частини першої статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-VI, п.п. 1, 2 п. 1.2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 4.1, 4.3 розділу IV Правил внутрішнього розпорядку, затверджених наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі - ГУНП в Одеській області) від 28 квітня 2016 року № 876;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Одеській області від 24 вересня 2018 року № 1422 о/с в частині звільнення позивача зі служби в поліції відповідно до пункту 6 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення);

- поновити позивача на службі в поліції на посаді інспектора з ювенальної превенції сектору превенції патрульної поліції Приморського відділу поліції в місті Одесі ГУНП в Одеській області з 25 вересня 2018 року;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 25 вересня 2018 року по дату прийняття судового рішення;

- стягнути з ГУНП в Одеській області на користь позивача моральну шкоду в сумі 7 000 грн.

Одеський окружний адміністративний суд своїм рішенням від 15 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовив повністю.

Вказане рішення П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 14 травня 2019 року скасував та прийняв нову постанову, якою позов задовольнив частково:

- визнав протиправним та скасував наказ відповідача від 31 серпня 2018 року № 2997 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Приморського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області»;

- визнав протиправним та скасував наказ відповідача від 24 вересня 2018 року № 1422 о/с в частині звільнення позивача зі служби в поліції відповідно до пункту 6 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення);

- поновив ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора з ювенальної превенції сектору превенції Приморського відділу поліції в місті Одесі ГУНП в Одеській області з 25 вересня 2018 року;

- стягнув з відповідача на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 36 881,04 (тридцять шість тисяч вісімсот вісімдесят одна гривня 04 копійок) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

В своїй касаційній скарзі ГУНП в Одеській області просить скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції повністю, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з частиною четвертою статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Проте, матеріали касаційної скарги, що надійшли до суду, не містять документа про сплату судового збору. Натомість, скаржник заявив клопотання про відстрочення його сплати до ухвалення судового рішення у справі у зв`язку з обмеженим фінансуванням ГУНП в Одеській області.

Частиною першою статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Умови, за яких суд може відстрочити сплату судового збору та перелік суб`єктів, до яких таке відстрочення застосовується, визначені статтею 8 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до статей 1 та 2 Закону України «Про судовий збір», судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом; судовий збір включається до складу судових витрат; платники судового збору - це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення.

Таким чином, судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Суд також виходить з того, саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про звільнення від сплати судового збору; обов`язок сплатити судові збори, встановлений відповідно до закону, має законну мету, а тому, за загальним правилом, не визнається судом непропорційним чи накладеним свавільно; застосовані згідно із законом процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити судовий збір, за загальним правилом, не зменшують для заявника можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

Крім того, суд враховує положення пункту 1 частини другої статті 129 Конституції України, згідно з яким однією з основних засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. У зв`язку з цим обставини, пов`язані з фінансуванням суб`єкта владних повноважень з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для відстрочення сплати судового збору.

Верховний Суд вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини, за якою вимога сплатити судовий збір не порушує право заявників на доступ до правосуддя, оскільки судовий збір є певним законним обмежувальним заходом, який є формою регулювання доступу до суду, а також попередження подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів. Таке обмеження не може розглядатись як таке, що саме по собі суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на розгляд його справи судом.

У справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia», заява № 26746/05, п. 108-112) Європейський суд з прав людини нагадує, що право на доступ до суду не є абсолютним та може бути обмеженим; це допускається, оскільки право доступу за своєю природою вимагає державного регулювання, що може змінюватися в часі та на місці відповідно до потреб та ресурсів громади та окремих осіб («Ashingdane v. the United Kingdom», Заява № 8225/78, п. 57).

З урахуванням викладеного, Верховний Суд прийшов до висновку про неможливість задоволення клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору.

Підпунктом 3 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 цього Закону ставка судового збору за подання адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою встановлена на рівні 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Цією ж нормою встановлено ставку судового збору за подання фізичною особою адміністративного позову майнового характеру, яка становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина третя статті 6 Закону України «Про судовий збір» визначає, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Частиною четвертою статті 6 Закону України «Про судовий збір» визначено, що якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Оскільки відповідач подав касаційну скаргу лише на постанову суду апеляційної інстанції, то судовий збір підлягає сплаті за ті вимоги, які задоволені цим судом, тобто за три вимоги немайнового характеру (1 - визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 31 серпня 2018 року № 2997; 2 - визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 24 вересня 2018 року № 1422 о/с; 3 - поновлення на службі) та одну вимогу майнового характеру (стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 36 881,04 грн.).

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» (чинному на час звернення позивача до суду першої інстанції) станом на 1 січня 2018 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 1762 грн.

Виходячи з цього, ГУНП в Одеській області за подання касаційної скарги на судове рішення у спорі з вимогами майнового і немайнового характеру має сплатити 5 638,40 грн., з яких 4 228,80 грн. (1 762 грн. х 0,4 х 3 х 200%) за вимоги немайнового характеру та 1 409,60 грн. (36 881,04 грн. х 1% = 368,81 грн., що менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому слід обраховувати таким чином: 1 762 грн. х 0,4 х 200%) за вимогу майнового характеру.

Реквізити для сплати судового збору:

УК у Печерському районі/Печерський район/22030102;

рахунок отримувача: 6007;

;

код банку отримувача: 899998;

банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

код класифікації доходів бюджету: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)";

призначення платежу: "*;101; _____ (код ЄДРПОУ/реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи або серія та номер паспорта громадянина України в установлених законом випадках); судовий збір, за позовом _____ (ПІБ/назва), Верховний Суд (Касаційний адміністративний суд)";

символ звітності банку: 207.

Отже, касаційна скарга не відповідає вимогам статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому суд дійшов висновку про залишення її без руху зі встановленням особі, яка її подала, строку для надання документа про сплату судового збору.

Керуючись статтями 248, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Головного управління Національної поліції в Одеській області про відстрочення сплати судового збору - відмовити.

Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди - залишити без руху.

Надати особі, яка подала касаційну скаргу, строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Роз`яснити, що в разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений судом строк касаційна скарга буде повернута особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач Н.М. Мартинюк