Справа № 826/3702/18
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 червня 2019 року № 826/3702/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Національної поліції України,

Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про

визнання учасником бойових дій поліцейських, державних службовців та

інших працівників Національної поліції України

третьої особи Головне управління Національної поліції в Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовною заявою до Національної поліції України (далі - відповідач/НПУ), третя особа: Головне управління Національної поліції в Київській області (далі - третя особа/ГУ НП у Київській області) в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Національної поліції України щодо відмови у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Національну поліцію України повторно розглянути питання щодо надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2019 року залучено до участі у справі співвідповідача - Комісію Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 21.08.2017 №1493 "Про направлення на стажування особового складу ГУНП в Київській області" був направлений на стажування у період з 21.08.2017 по 21.11.2017 (терміном на 93 доби) в підпорядкування Головного управління Національної поліції в Донецькій області (ГУНП в Донецькій області), де проходив стажування на посаді помічника дільничного офіцера поліції сектору превенції Дружківського відділення поліції Краматорського відділу поліції ГУНП в Донецькій області.

Позивач стверджує, що місто Дружківка та місто Краматорськ відносяться до населених пунктів, на території яких проводиться антитерористична операція. Після повернення із стажування, він звернувся до відповідача з заявою про визнання його учасником бойових дій, однак відповідач в наданні статусу учасника бойових дій відмовив. Позивач вважає таку відмову протиправною, стверджує про наявність правових підстав на отримання статусу учасника бойових дій, оскільки неодноразово знаходився на чергуванні на блокпосту.

Відповідач проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. В обґрунтування заперечень зазначає, що позивач був направлений в підпорядкування ГУНП в Донецькій області, де проходив стажування. Проте, враховуючи відсутність даних про виконання позивачем під час стажування завдань антитерористичної операції, а також ненадання належних доказів, які є обов`язковими для надання статусу учасника бойових дій та підтверджують залучення поліцейського до проведення антитерористичної операції, зокрема: наказ керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України про залучення до проведення антитерористичної операції, або наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення, - вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 21.08.2017 №1493 "Про направлення на стажування особового складу ГУНП в Київській області" рядовий поліції ОСОБА_1 (0117230), поліцейський взводу №4 роти №2 батальйону з охорони зони радіоактивного забруднення відділу поліції зони ЧАЕС, був направлений на стажування у період з 21.08.2017 по 15.12.2017 (терміном на 120 діб) в підпорядкування ГУНП в Донецькій області.

В подальшому наказом від 13.11.2017 №2001 до наказу від 21.08.2017 №1493 було внесено зміни, а саме: зміст «із 21.08.2017 по 15.12.2017 (терміном на 120 діб)» викласти в редакції: «із 21.08.2017 по 21.11.2017 (терміном на 93 доби)».

Відповідно до наказу Дружківського відділення поліції Краматорського відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 23.08.2017 №284 "Про організацію та проведення стажування працівників ГУ НП в Київській та Кіровоградських областях у Дружківському відділенні поліції Краматорського відділу поліції ГУНП в Донецькій області" позивач проходив стажування на посаді помічника дільничного офіцера поліції сектору превенції Дружківського ВП Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області, із закріпленням за ним керівника стажування - старшого дільничного офіцера поліції СП Дружківського ВП Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області капітана поліції Курін С.С.

Після завершення стажування, позивач звернувся до відповідача із заявою про надання йому статусу учасника бойових дій, як такий, що безпосередньо брав участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції та підтриманні громадського порядку на території проведення антитерористичної операції, оскільки перебував у місті Дружківка Донецької області, а також залучався до несення служби на блок посту у місті Краматорськ на виїзді за межі міста з метою недопущення поширення меж конфлікту.

Рішенням відповідача від 01.02.2018 (протокол №1) ОСОБА_1 у наданні статуту учасника бойових дій відмовлено. Підстави: пункт 19 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; абзац 2 пункту 2 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення.

За результатами розгляду заяви позивача відповідач листом від 02.02.2018 №1422/04/12-2918 повідомив позивача про відсутність документів, які б підтверджували залучення його до виконання завдань антитерористичної операції, в той час, коли надані докази підтверджують направлення позивача до ГУ НП в Донецькій області на стажування, що не надає право на визнання учасником бойових дій.

Позивач, вважаючи вищевказане рішення протиправним, звернувся до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Спірні правовідносини між сторонами у даній справі щодо підстав надання статусу учасника бойових дій та процедури розгляду матеріалів за зверненнями осіб щодо надання статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, регулюються правовими нормами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII, а також Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413, у редакції чинній на день виникнення спірних відносин.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій, зокрема, визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Так, за приписами пункту 2 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, - статус учасника бойових дій, окрім інших осіб, надається поліцейським, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення. Як зазначено в пункту 2-1 цього Порядку статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення.

Тобто, обов`язковою складовою для визначення статусу учасника бойових дій є залучення особи до проведення антитерористичної операції та її безпосередня участь в ній.

Відповідно до вимог пункту 4 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, - підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення:

- витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України про залучення до проведення антитерористичної операції;

- витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції;

- документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції;

- інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Судом встановлено, що позивач звертаючись до відповідача, документів, зазначених в пункті 4 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, - на підтвердження факту залучення до проведення антитерористичної операції, не надав. Таких документів не надано позивачем і в ході розгляду справи.

Суд критично оцінює доводи позивача про наявність документів про направлення його у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інших офіційних документів, виданих органами поліції, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Так, наданий до суду наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 21.08.2017 №1493 "Про направлення на стажування особового складу ГУНП в Київській області", відповідно до якого позивач був відряджений в підпорядкування ГУНП в Донецькій області, не містить жодних даних про безпосередню участь позивача у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення, а вказує саме про направлення на стажування.

Аналогічно наказ Дружківського відділення поліції Краматорського відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 23.08.2017 №284 "Про організацію та проведення стажування працівників ГУ НП в Київській та Кіровоградських областях у Дружківському відділенні поліції Краматорського відділу поліції ГУНП в Донецькій області", відповідно до якого організовано стажування позивача інспектора сектору превенції Дружківського відділення поліції Краматорського відділу поліції ГУНП в Донецькій області, із закріпленням за ним керівника стажування, також не містять жодних даних про безпосередню участь цієї особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Суд зазначає, що типовий план роботи не можна ототожнювати із "офіційними документами, виданим державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення". Крім цього, план роботи взагалі не містять жодної інформації про безпосередню участь позивача у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Щодо наданих позивачем копій наказів начальника Краматорського відділу поліції ГУНП в Донецькій області щодо затвердження розстановки особового складу для несення служби на блокпосту на виїзді за межі міста напрямком міста Дружківка в окремі календарні дні вересня-жовтня 2017 року, то суд зазначає, що вказані рішення позивачем помилково ототожнюються із "офіційними документами, виданим державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення".

По-перше, такі накази не містять посилання на їх прийняття з метою виконання наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України про залучення до проведення антитерористичної операції, або наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення.

По-друге, відповідно до статті 2 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

В зазначених наказах вказано про винесеннях їх у тому числі з метою виявлення та припинення діяльності організованих груп та злочинних організацій, профілактики вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів їх учасниками, недопущення фактів екстремізму та сепаратизму, забезпечення охорони громадського порядку та безпеки громадян, своєчасного реагування на можливі протиправні дії тощо, що кореспондує з положенням статей 2, 18, 23 Закону України "Про Національну поліцію", які визначають завдання поліції, обов`язки та повноваження поліцейського при несенні служби.

Тобто, зазначені накази та плани роботи лише підтверджують участь позивача в охороні публічного порядку на окремих маршрутах чи постах, що відносяться до лінії зіткнення та до району проведення антитерористичної операції. Водночас, такі рішення не містять жодної інформації про безпосередню участь позивача у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Окрім того, позивач був вправі оскаржити як наказ про направлення на стажування, так і накази керівника стажування щодо несення служби на блокпосту у місті Краматорськ, у разі незгоди з їх змістом. Проте, доказів оскарження позивачем вказаних наказів суду не надав.

Отже, ОСОБА_1 помилково ототожнює виконання службових обов`язків із охорони публічного порядку на території, що відносяться до лінії зіткнення та до району проведення антитерористичної операції, з безпосередню участю особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

В зв`язку з цим, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача, що рішення про відмову у наданні позивачу статусу учасника бойових дій є обґрунтованим та прийняте у порядку, у спосіб та у відповідності до вимог закону, враховуючи, що позивач направлений до ГУ НП в Донецькій області з метою проходження стажування, а не в підпорядкування керівника Антитерористичної операції та у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів про залучення позивача до проведення антитерористичної операції в районах її проведення чи безпосередню участь у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Водночас, суд також враховує, що матеріали справи не містять, серед іншого, відповідного наказу керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України про завершення позивачем виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення або інших документів, які б вказували на безпосередню участь позивача в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об`єктивному дослідженні.

Поряд з тим, що на суб`єкта владних повноважень, у випадку, якщо він є відповідачем в адміністративній справі, покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, КАС України на кожну сторону, в не залежності від того чи є вона суб`єктом владних повноважень, покладено обов`язок щодо доведення обставин на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, позивач не довів факт виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення чи факт залучення до участі в антитерористичній операції, що виключає можливість задоволення позовних вимог.

Таким чином, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В даному випадку позивач в силу норм Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору не звільнений та відомості щодо понесених відповідачем судових витрат відсутні, а тому судові витрати за рахунок позивача на користь відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 6-11, 73-77, 79, 90, 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко