Справа № 520/1516/19
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 р.Справа № 520/1516/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Чалого І.С. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Флавія" на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.04.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., м. Харків, повний текст ухвали виготовлено 26.04.2019 по справі № 520/1516/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Флавія"

до Державного реєстратора комунального підприємства "Центр реєстрації прав" П`ятигорської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області Яцюка Миколи Івановича треті особи Комунальне підприємство "Центр реєстрації прав" П`ятигорської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області , Товариство з обмеженою відповідальністю "Динеро-Капітал"

про визнання незаконними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Флавія" (далі по тексту - ТОВ "Флавія", позивач), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного реєстратора комунального підприємства "Центр реєстрації прав" П`ятигорської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області Яцюка Миколи Івановича (далі по тексту - державний реєстратор Яцюк М.І., відповідач), за участю третіх осіб - Комунальне підприємство "Центр реєстрації прав" П`ятигорської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області (далі по тексту - КП "Центр реєстрації прав"), Товариство з обмеженою відповідальністю "Динеро-Капітал" (далі по тексту - ТОВ "Динеро-Капітал"), в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр реєстрації прав» П`ятигорської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області Яцюка Миколи Івановича (35710, Рівненська область, Здолбунівський район, с. П`ятигори, вул. Вишнева, б.3) від 07.08.2018, індексний номер 42421877, про припинення права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Флавія» () на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 46;

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр реєстрації прав» П`ятигорської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області Яцюка Миколи Івановича (35710, Рівненська область, Здолбунівський район, с. П`ятигори, вул. Вишнева, б.3) від 07.08.2018, індексний номер 42421850, про закриття у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно розділу по об`єкту нерухомого майна реєстраційний номер 46.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного від 24.04.2019 по справі № 520/1516/19 закрито провадження у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Флавія" до Державного реєстратора комунального підприємства "Центр реєстрації прав" П`ятигорської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області Яцюк Миколи Івановича, треті особи: - КП "Центр реєстрації прав" П`ятигорської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, ТОВ "Динеро-Капітал" про визнання незаконними та скасування рішень.

Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.04.2019 року по справі № 520/1516/19 скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що під час оскарження дій державного реєстратора спором про цивільне право є спір між двома особами, що фактично оспорюють належність об`єкта нерухомості одна одній. Однак, у даній справі відсутній цивільний спір про право щодо належності нерухомості, третя особа, яка б претендувала на право власності нерухомості, в даній справі відсутня. Припинення права власності позивача виникло виключно внаслідок неправомірного рішення державного реєстратора, який використовував надані йому публічно-владні управлінські функції у сфері державної реєстрації. З огляду на викладене, з посиланням на п.2 ч.1 ст.4 КАС України, ст.ст.2, 6, 10, 12, 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтіжень, вважає, що дана справа повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що право власності позивача порушено внаслідок дій третьої особи - ОСОБА_1 , тому у даній справі існує цивільно-правовий спір про право, отже, відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України, дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

У пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що "фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

У відповідності до ч.1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як встановлено частиною 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку (ч.5 ст.5 КАС України).

За визначенням п.п.1, 2 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За правилами п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Вжитий у вищенаведеній процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст. 4 КАС України).

Отже, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто, спору, в якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і виникнення якого пов`язане з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Спір в адміністративній справі виникає між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній, відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 по справі № 914/2006/17.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні предметної юрисдикції справи слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних відносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У свою чергу, приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

При цьому, під час оскарження дій державного реєстратора спором про цивільне право є спір між двома особами, що фактично оспорюють належність об`єкта нерухомості одна одній.

Відповідно до приписів ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі по тексту - Закон №1952-IV), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження є засадою державної реєстрації прав (п.1 ч.1 ст.3 Закону №1952-IV).

Правовий статус і компетенція державного реєстратора прав та їх обтяжень безпосередньо визначені статтею 10 Закону №1952-IV.

Так, за приписами п.п.1,2,8 ч.3 цієї статті, державний реєстратор, зокрема:

- встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

- перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Згідно із ч.1 ст.11 вказаного Закону, державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Як вбачається з матеріалів справи, у цій справі вимоги стосуються захисту інтересу позивача шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію припинення права власності на об`єкт нерухомого майна права.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки № 133032240 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.08.2018, зареєстровано право власності ТОВ "Флавія" на об`єкт нерухомого майна - механічний корпус, загальною площею 17200,00 м.кв з реєстраційним номером 46, що розташований за адресою АДРЕСА_1 а.

З наявної в матеріалах копії Інформаційної довідки №144422942 з Державного реестру речових прав на нерухоме майно від 07.11.2018 вбачається, що 07.08.2018 Державним реєстратором Комунального підприємства "Центр реєстрації прав" П`ятигорської ради Здолбунівського району Рівненської області Яцюком Миколою Івановичем прийняте рішення, індексний номер 42421877, яким здійснено державну реєстрацію припинення права власності ТОВ "Флавія" на вищезазначений об`єкт нерухомого майна.

Крім того, у зв`язку із припиненням права власності, відповідачем у той же день прийняте рішення індексний номер 42421850 про закриття відповідного розділу об`єкту нерухомого майна у Реєстрі.

Реєстрації права власності на вказаний вище об`єкт нерухомого майна за іншою особою державним реєстратором здійснено не було.

Предметом позовних вимог по даній справі є скасування рішення відповідача, індексний номер 42421877, яким здійснено державну реєстрацію припинення права власності ТОВ "Флавія" на вищезазначений об`єкт нерухомого майна та рішення індексний номер 42421850 про закриття відповідного розділу об`єкту нерухомого майна у Реєстрі.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, приймаючи вказане рішення, порушив вимоги п.3 ч.1 ст.2, ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п.6, 9, 18, 19 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2015 № 1127, оскільки не виконав свого обов`язку щодо перевірки документів, поданих для реєстрації припинення права власності та прийняв оскаржуване рішення на підставі документів, поданих неуповноваженою особою.

Припинення права власності позивача на вказане вище нерухоме майно є похідним від рішення відповідача про державну реєстрацію припинення права власності на нерухоме майно (нежитлова будівля), раніше зареєстрованого за ТОВ «Флавія».

При цьому, після прийняття вказаного рішення державним реєстратором було закрито відповідний розділ Державного реєстру, та не зареєстровано право власності на вказане майно за жодною особою.

Таким чином, спірні відносини склалися виключно між ТОВ «Флавія» та державним реєстратором, а цивільно-правовий спір про право власності на цю будівлю між двома конкуруючими суб`єктами - відсутній.

Тобто, у цій справі дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії державного реєстратора.

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів. Судом першої інстанції належним чином не визначено характеру спору, суб`єктного складу правовідносин, предмету та підстав заявлених вимог, унаслідок чого зроблено помилковий висновок щодо належності спору до юрисдикції цивільного суду.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постановах від від 04.04.2018 по справі № 826/9928/15, 13.06.2018 по справі № 820/2675/17, яка є обов`язковою для врахування в силу ч.5 ст.242 КАС України.

Відповідно до п.п.1, 4 ст.320 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 24.04.2019 по справі № 520/1516/19 підлягає скасуванню з направленням до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Флавія" задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.04.2019 року по справі № 520/1516/19 скасувати.

Справу № 520/1516/19 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) С.П. Жигилій І.С. Чалий

Повний текст постанови виготовлений 25.06.2019 року.