Справа № 240/5568/18
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2019-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/5568/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Горовенко А.В.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

24 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Драчук Т. О. Совгири Д. І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року (повний текст якого складено 15 березня 2019 року у м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року позов задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття у встановлений законодавством строк та у порядку рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням йому другої групи інвалідності; зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому з 03.04.2018 другої групи інвалідності та прийняти рішення відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 та з урахуванням висновків суду; у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Також відповідачем зазначено, що Міністерством внутрішніх справ України належним чином розглянуто документи позивача і правомірно відмовлено у затвердженні висновку щодо призначення одноразової грошової допомоги, посилаючись на пункт 4 Порядку № 850, оскільки з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років.

20 травня 2019 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та відповідно до наказу управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 10.04.2014 №94 о/с був звільнений за п.64 "в" (через обмежений стан здоров`я) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с.15).

Відповідно до свідоцтва про хворобу №123/29 від 24 березня 2014 року військово-лікарською комісією управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області за розпорядженням УКЗ управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 17.03.2014 здійснено медичний огляд ОСОБА_1 та зазначено, що захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.14).

Відповідачем не заперечується, що при первинному огляді медико-соціальною експертною комісією позивачу з 05.03.2015 встановлено третю групу інвалідності, внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.45).

Згідно із випискою із акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12ААА №206104 від 03.04.2015 Обласною медико-соціальною експертною комісією №2 позивачу при первинному огляді встановлена третя група інвалідності з 05.03.2015, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.45).

У зв`язку із встановленням позивачу третьої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, ОСОБА_1 виплачено одноразову грошову допомогу в сумі 182700 грн, що сторонами не заперечується.

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №100705 від 24.04.2018 Обласною медико-соціальною експертною комісією №2 позивачу встановлено другу групу інвалідності з 03.04.2018, причиною інвалідності зазначено: захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.44).

Позивач звернувся до Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області із заявою від 02.07.2018 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, яка була скерована в подальшому до Міністерства внутрішніх справ України, що сторонами не оспорюється (а.с.41).

Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області листом від 15.08.2018 №1167/29/04/105-2018 повідомило позивача, що Департаментом фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України розглянуто та повернуто без прийняття рішення матеріали щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, з тих підстав, що відповідно до п.4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 (далі - Порядок №850) з дати первинного огляду медико-соціальною експертною комісією позивача, а саме встановлення йому третьої групи інвалідності з 05.03.2015, по дату повторного огляду медико-соціальною експертною комісією, якою встановлено другу групу інвалідності з 03.04.2018, пройшло більше 2 років, що не дає права на отримання грошової допомоги в більшому розмірі (а.с.17).

Позивач, вважаючи, що він має право на отримання та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, звернувся до суду.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що п. 4 Порядку №850 регулює лише порядок визначення розміру допомоги, проте не встановлює підстави для її призначення та виплати, а відтак не може слугувати підставою для позбавлення позивача права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про міліцію" та Порядку № 850.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч.ч.1, 2, 6 статті 23 Закону України "Про міліцію" (в редакції, чинній чинної на час встановлення третьої групи інвалідності 05.03.2015) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, позивачу виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 182700 грн.

Відповідно до п. 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" (який набрав чинності 07.11.2015) визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про міліцію". Відповідно до п.15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

До набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію", тобто до 07 листопада 2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України "Про міліцію" та Порядком №850.

Так, згідно статті 23 Закону України "Про міліцію" у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням групи інвалідності внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ визначає Порядок № 850.

Згідно пункту 3 Порядку № 850, грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі, зокрема, 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Відповідно до пп. 2 п. 2 Порядку № 850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно п. 4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги відповідача стосовно помилковості висновку суду першої інстанції про протиправність оскаржуваної відмови, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" Закон України "Про міліцію" визнано таким, що втратив чинність.

Однак, за змістом пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Згідно з п. 7 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Положеннями п. 8 Порядку № 850 визначено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Згідно з п. 9 Порядку № 850, МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

З матеріалів справи слідує, що в порушення вимог п. 9 Порядку № 850, заява позивача, з доданими документами, відповідачем повернена без прийняття рішення з підстав, визначених п. 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції №850 (а.с.17).

Окрім того, Законом України "Про міліцію" не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені п. 4 Порядку №850. Вказана норма Порядку №850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу двохрічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, у постанові від 13 лютого 2018 року у справі №808/1866/16 та від 19.09.2018 у справі №530/1280/17.

Вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку №850, однак підстави з якої виходив відповідач вказана норма не містить.

За таких обставин, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача стосовно належного розгляду поданих позивачем документів.

Оскільки заява про виплату позивачу одноразової грошової допомоги Міністерством внутрішніх справ України не розглянута та відповідного рішення не прийнято, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо неприйняття у встановлений законодавством строк та порядку рішення стосовно виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Щодо доводів відповідача про необхідність дослідження причинно-наслідкового зв`язку між фактично-виконуваними обов`язками в органах внутрішніх справ та погіршенням стану здоров`я, що призвело до інвалідності, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями Порядку №850 свідоцтво про хворобу №123/29 оформлене військово-лікарською комісією управління Міністерства внутрішніх справ в Житомирській області та довідка до акту огляду медико-соціальної експертної комісії відповідно до яких встановлено причинно-наслідковий зв`язок між захворюванням та несенням військової служби, є належним документом, що вказує на причини та обставини отриманого позивачем захворювання. У свою чергу, саме відповідач, як уповноважений суб`єкт владних повноважень, зокрема, користувач архівних матеріалів, зобов`язаний був довести протилежне, а саме, те, що позивач отримав захворювання при вчиненні кримінального чи адміністративного правопорушення або у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинив собі тілесні ушкодження тощо.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM" № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY" № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Оскільки суд дійшов висновку, що за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію" відповідно до Порядку №850, який діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію України", але виходячи з положень вказаних вище норм права, обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні одноразової грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з обґрунтуванням суду першої інстанції щодо необхідності вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України, яка полягає у неприйнятті у встановлений законодавством строк та порядку рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги позивачу та зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути заяву щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку із встановленням йому другої групи інвалідності, та прийняти рішення відповідно до Порядку №850, з урахуванням висновків суду.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 червня 2019 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Драчук Т. О. Совгира Д. І.