Справа № 128/2402/17
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2019-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 128/2402/17

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Жданкіна Наталія Володимирівна

Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М.

24 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Боровицького О. А. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року (проголошено в м. Вінниці, повний текст складено 22.12.2018) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

в вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування рішення.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням третя особа - ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, що, на її думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі ч. 1 ст. 311 КАС України.

Третьою особою подало клопотання про зупинення провадження у справі №128/2402/18 до набрання чинності рішенням Верховного Суду у справі №128/1758/15-ц.

Клопотання обґрунтоване тим, що існує об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи клопотання про зупинення провадження у справі, судова колегія приходить до висновку, що таку необхідно залишити без задоволення з наступних міркувань.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 25.01.2019 у справі №128/1758/15-ц відкрито касаційне провадження.

Колегія судів звертає увагу на те, що зібрані у справі 128/2402/17 докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти) щодо необхідності розгляду справи.

Таким чином, підстави, які б перешкоджали подальшому розгляду даної справи судом апеляційної інстанції - відсутні.

З огляду на наведене колегія суддів приходить до висновку, що клопотання третьої особи про зупинення провадження у справі необхідно залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_2 належить на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 31 кв.м., з яких житлова площа 13,4 кв.м., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 06, запис від 15.10.2015 року.

Також судом з`ясовано, що відповідний запис про право власності внесено до реєстру на підставі рішення Вінницького районного суду від 13.07.2015 року у цивільній справі №128/1758/15-ц, яким, окрім іншого, визнано за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вищевказане судове рішення набуло законної сили.

З метою набуття права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі по АДРЕСА_1 .

При цьому, рішенням Стрижавської селищної ради 10 сесії 7 скликання від 18.08.2016 №29 позивачу було відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі по АДРЕСА_2 , посилаючись на те, що вказана у заяві земельна ділянка є приватизованою.

Перебування відповідної земельної ділянки у володінні третьої особи підтверджується наявним в матеріалах справи Актом про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 27.04.2005, виданим на ім`я ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із отриманою відмовою позивач оскаржив її до Вінницького міського суду (справа №128/4409/16-ц). Під час розгляду вказаної справи (24.03.2017) позивачу стало відомо, що вказана земельна ділянка приватизована ОСОБА_1 .

З метою встановлення обставин, за яких вказана земельна ділянка була приватизована третьою особою, позивач звернувся в архівний відділ Вінницької РДА з відповідним запитом.

Листом від 12.07.2017 позивачу було надіслано рішення Стрижавської селищної ради №508 від 15.07.2004 "Про затвердження уточненої площі земельної ділянки та видачу державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 ", зі змісту якого було встановлено, що вищезазначена земельна ділянка була передана у власність третьої особи за рішенням відповідача "Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_1 " від 05.06.2003.

Не погодившись з указаними рішеннями, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Надаючи оцінку рішенням Стрижавської селищної ради №508 від 15.07.2004 "Про затвердження уточненої площі земельної ділянки та видачу державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 " та "Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_1 " від 05.06.2003 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян. Одними з основних принципів земельного законодавства є забезпечення рівності права власності на землю громадян та забезпечення гарантій прав на землю.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з частиною першою статті 120 ЗК у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Крім цього, згідно з частиною першою статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч.2 ст.120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішенням Вінницького районного суду від 13.07.2015 у цивільній справі №128/1758/15-ц, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції за позивачем визнано право власності на будинковолодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За наведених вище обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач набув переважне право користування земельною ділянкою, на якій розміщено відповідний об`єкт нерухомості, в зв`язку з набуттям права власності на нього за рішенням Вінницького районного суду від 13.07.2015.

При цьому, як було встановлено під час розгляду справи, та підтверджено наявною в матеріалах справи технічною документацією, відповідна земельна ділянка була оскаржуваними рішенням відповідача, за заявою третьої особи, у 2005 році передана у власність третьої особи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції. що в межах даної адміністративної справи підлягають дослідженню виключно обставини, які стосуються дотримання відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень норм чинного на той час законодавства, при цьому не надаючи оцінку підставам набуття позивачем та третьої особою права користуватись земельною ділянкою розташованою під будинковолодінням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, у даному випадку відповідач, як суб`єкт владних повноважень, має обов`язок щодо доказування.

Згідно з матеріалами справи судом першої неодноразово витребовувалась технічна документація на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів звертає увагу, що вищевказаної технічної документації надано не було.

При цьому, предметом розгляду у вказаній справі є рішення органу місцевого самоврядування, які були прийняті на підставі відповідної технічної документації.

Таким чином оскаржуване судове рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та винесеним з урахуванням всіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Боровицький О. А. Сушко О.О.