Справа № 450/50/17
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/4431/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Довгополова О.М.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 лютого 2019 року (головуючого судді Мельничук І.І.) ухвалене у відкритому судовому засіданні о 11 год. 04 хв. в м. Пустомити повний текст рішення складено 15.02.2019 у справі №450/50/17 провадження №2-а/450/14/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства оборони України третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 11.01.2017 звернулися в суд з позовом до Міністерства оборони України третя особа Львівський обласний військовий комісаріат в якому просять
- визнати протиправними дії відповідача, щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві батьку та матері померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, солдата ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для непрацездатних осіб на дату смерті ОСОБА_3 , в сумі 689000 грн. 00 коп. в рівних долях кожному;

- скасувати рішення Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві батьку та матері померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, солдата ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для непрацездатних осіб на дату смерті ОСОБА_3 , в сумі 689000 грн. 00 коп. в рівних долях кожному, оформлене у вигляді пункту 3 протоколу засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України за № 83 від 30.09.2016 року;

- зобов`язати відповідача виплатити батьку померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, солдата ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) ОСОБА_2 та матері померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, солдата ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для непрацездатних осіб на дату смерті ОСОБА_3 , в сумі 689000 грн. 00 коп. в рівних долях кожному.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 лютого 2019 року задоволено позов.

Не погодившись з прийнятим рішенням Міністерство оборони України оскаржило його в апеляційному порядку, просить скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права. Вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки та не провів об`єктивного дослідження доказів, як лікарське свідоцтво про смерть № 267 від 29.12.2015 року (форма первинної облікової документації №106/о) та Протокол патологоанатомічного дослідження № 267 від 29 грудня 2015 року (форма первинної облікової документації № О13/о), та причина смерті ОСОБА_3 у протоколі патологоанатомічного дослідження № 267 від 29 грудня 2015 року (форма первинної облікової документації № О13/о) повинна чітко відповідати пункту 11 Лікарського свідоцтва про смерть № 267 від 29.12.2015 року (форма первинної облікової документації №106/о), та зазначається «Алкогольна хвороба», а у Лікарському свідоцтві відсутня. Таким чином, причина смерті ОСОБА_3 в даних документах зазначена лікарем - патологоанатомом ОСОБА_4 з розбіжностями формулювань, що суперечить приписам чинного законодавства, з питання що розглядається, і відповідним матеріалам справи.

Позивачами не подано відзив на апеляційну скаргу, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача Гудима В.О. та представник третьої особи Сибірякова А.В. апеляційну скаргу підтримали з підстав зазначених у скарзі, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача Гвоздюк Р.М. та позивач ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечили, просили скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 відповідно до наказу військового комісара Пустомитівського-Городоцького ОРВК Львівської області за № 120 від 16.06.2015 року призваний на військову службу під час мобілізації в особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою Пустомитівського-Городоцького ОРВК від 24.06.2015 за вих. № 1129.

Згідно довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в/ч польова пошта НОМЕР_2 від 07.10.2015 за вих. № 2734 солдат ОСОБА_3 з 24.08.2015 по теперішній час безпосередню брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції в Луганській області, Станично-Луганський район, с. Розквіт.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер у м. Львів, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 29.12.2015.

Відповідно до Акту службового розслідування затвердженого командиром військової частини польова пошта НОМЕР_2 ОСОБА_5 встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини від 26.12.2015 року за № 270 солдат ОСОБА_3 з 27.12.2015 року по 02.01.2016 року перебував у відпустці по місцю проживання, в яку вибув з військової частини 27.12.2015 року близько 08:30 год. 28.12.2015 під час перебування у відпустці у ОСОБА_3 різко погіршився стан здоров`я і його у вкрай важкому стані було госпіталізовано до ОКЗ ЛОР «Львівський обласний державний клінічний наркологічний диспансер» в той же день ОСОБА_3 помер. 29.12.2015 проведено розтин тіла ОСОБА_3 та видано лікарське свідоцтво про смерть № 267 від 29.12.2015 року. Слідів насильницької смерті не виявлено.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 267 від 29.12.2015 безпосередньою причиною смерті ОСОБА_3 стала печінково-ниркова недостатність, цироз печінки.

Згідно Довідки про причину смерті (до форми №106/о №267, видається до поховання) ОСОБА_3 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , причина смерті цироз печінки.

Наказом командира в/ч польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 11.02.2016 № 28 солдата ОСОБА_3 кухаря взводу забезпечення протитанкового дивізіону бригадної артилерійської групи, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 від печінково-ниркової недостатності, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 28.12.2015 року та вказано в наказі, смерть настала під час проходження військової служби.

Відповідно до витягу із протоколу № 3325 від 01.08.2016 засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця встановлено, що захворювання і причина смерті солдата ОСОБА_3 , 1981 року народження, «Цироз печінки. Печінково-ниркова недостатність», що стало причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 і підтверджено лікарським свідоцтвом про смерть № 267, виданим 29.12.2015 року патологоанатомічною лабораторією при КЗ «ЛОКПЛ» (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3 видано 29.12.2015 року Відділом ДРАЦ Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області), - «Захворювання і причина смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби» (аркуш справи 19 том 1).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є батьками померлого військовослужбовця (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , видане сільрадою с. Солонка Пустомитівського району Львівської області 17.01.1981) звернулися до Львівського обласного військового комісаріату з заявою про видачу посвідчення «Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби», при цьому долучили необхідні документи.

30.12.2016 комісією Львівського обласного військового комісаріату з розгляду матеріалів про визнання права на отримання посвідчення «Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби» прийнято рішення про відмову у праві на отримання посвідчень батькам померлого солдата ОСОБА_3 , прийшовши до висновку, що ОСОБА_3 помер внаслідок вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння, що відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не дає права батькам померлого на одержання посвідчення «Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби».

У липні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_4 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24.03.2016, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду ухвалою від 28.09.2017 у справі №813/2318/17 позов задоволено. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо відмови у видачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як членам сім`ї померлого солдата (військовослужбовця) Збройних Сил України ОСОБА_3 посвідчень «Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби» на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», форма і порядок видачі яких встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 № 379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби», які полягають у прийнятті рішення про відмову у праві на отримання посвідчення членами сім`ї померлого солдата ОСОБА_3 , оформленого протоколом засідання комісії № 19 від 30.12.2016. Зобов`язано Львівський обласний військовий комісаріат видати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як членам сім`ї померлого солдата (військовослужбовця) Збройних Сил України ОСОБА_3 посвідчення «Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби» на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», форма і порядок видачі яких встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 № 379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби».

Задовольняючи адміністративний позов, суди виходили з того, що захворювання і причина смерті ОСОБА_3 пов`язані з проходженням ним військової служби, тому його батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають право на отримання посвідчень «Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби» відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно із частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із частиною 1 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Також ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Міністерства оборони України через Львівський обласний військовий комісаріат із заявою про призначення та виплату їм одноразової грошової допомоги, долучивши необхідні документи.

Згідно із витягом з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби № 73 від 19.08.2016, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про можливість призначення одноразової грошової допомоги: відповідно до постанови КМУ від 25 грудня 2013 р. № 975: Батьку та матері померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, солдата ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на підставі свідоцтва про смерть НОМЕР_3 від 29.12.2015 в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для непрацездатних осіб на дату смерті, в сумі 689000 (Шістсот вісімдесят дев`ять тисяч) грн. 00 коп. в рівних долях кожному (том 1 аркуш справи 21).

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби № 83 від 30.09.2016 року, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги: відповідно до постанови КМУ від 25 грудня 2013 р. № 975: У зв`язку з надходженням додаткових документів (протоколу патологоанатомічного дослідження від 29.12.2015 року № 267, виданого Львівським обласним патологоанатомічним бюро Львівської облдержадміністрації) щодо призначення одноразової грошової допомоги батьку та матері померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, солдата ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), встановлено, що смерть військовослужбовця є наслідком алкогольної кардіоміопатії та алкогольного панкреатиту. У зв`язку з цим скасувати пункт 3 протоколу № 73 від 19.03.2016 засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби в частині призначення одноразової грошової допомоги батьку та матері померлого ОСОБА_3 . Згідно зі статтею 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, якщо загибель (смерть) військовослужбовця, є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.

Вважаючи таку відмову відповідача в призначенні одноразової грошової допомоги протиправною, позивачі звернулася до суду із даним адміністративним позовом.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі в Збройних Силах України, а також членів їх сімей.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно частини 3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу «від 25.03.1992 за №2232-ХІІ, (далі Закону №2232-ХІІ) військовий обов`язок включає проходження військової служби.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону №2232-ХІІ, військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 за №2011-XII (далі Закон №2011-XII) визначено, що соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Дія цього Закону поширюється на членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти (пункт 2 частини1 стаття 3 Закону №2011-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі одноразова грошова допомога), гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно до пункту 1 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Відповідно до частини 3 статті 16 Закону №2011-XII військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Як слідує з матеріалів справи, відповідно до наказу командира військової частини від 26.12.2015 року за № 270 солдат ОСОБА_3 з 27.12.2015 року по 02.01.2016 року перебував у відпустці по місцю проживання.

Згідно із частиною 1 статті 16-1 Закону №2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Частина 1 статті 16-2 Закону №2011-XII встановлює, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону.

Частинами 1, 6, 9 статті 16-3 Закону №2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її отримання. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від отримання одноразової грошової допомоги її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 16-4 Закону №2011-XII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Так, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначено постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 за №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Порядок №975 в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Пункт 4 Порядку №975 передбачає, що одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, у період проходження військовослужбовцем військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві військовослужбовцем строкової служби, військовозобов`язаним та резервістом, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори.

Згідно з пунктом 10 Порядку №975 призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (уповноважений орган), такі документи: заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги; витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу); витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

До заяви додаються копії: документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства; свідоцтва про смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста; свідоцтва про народження військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого (померлого); свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові); довідки органу реєстрації або відповідного житлово-експлуатаційного підприємства, організації чи органу місцевого самоврядування про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста; сторінок паспортів повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; свідоцтва про народження дитини - для виплати одноразової грошової допомоги дитині; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою); рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста); рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні).

Суд встановив, що позивачі є батьками ОСОБА_3 , а їхні пільги позивачів, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни підтверджуються постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24.03.2016, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду ухвалою від 28.09.2017 у справі №813/2318/17, якою суди виходили з того, що захворювання і причина смерті ОСОБА_3 пов`язані з проходженням ним військової служби, тому його батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають право на отримання посвідчень «Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби» відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно із частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги.

Згідно з пунктами 12, 13 Порядку №975, призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами (далі розпорядник бюджетних коштів).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Матеріали справи свідчать, що згідно із витягом з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби № 73 від 19.08.2016, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про можливість призначення одноразової грошової допомоги: відповідно до постанови КМУ від 25 грудня 2013 р. № 975: Батьку та матері померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, солдата ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на підставі свідоцтва про смерть НОМЕР_3 від 29.12.2015 в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для непрацездатних осіб на дату смерті, в сумі 689000 грн. 00 коп. в рівних долях кожному (том 1 аркуш справи 21).

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Дії або рішення суб`єкта владних повноважень вважаються такими, що суперечать принципу верховенства права, не тільки у тих випадках, коли такими діями порушуються суб`єктивні права і процесуальні гарантії, прямо передбачені чинним законодавством, але й у тих випадках, коли такі дії не задовольняють правомірних очікувань осіб, стосовно яких вони вчиняються (ухвалюються).

Правомірне очікування виникає у особи в тому випадку, коли внаслідок правового регулювання зі сторони суб`єкта владних повноважень у особи наявне розумне сподівання, що стосовно до неї суб`єкт владних повноважень буде діяти саме так, а не інакше.

Наявність «законних очікувань (яку в кожному окремому випадку встановлює Суд) є передумовою для відповідного захисту. В свою чергу, умовою наявності законного очікування в розумінні практики Європейського суду з прав людини є достатні законні підстави (sufficientlegalbasis) в національному праві або усталена практика публічної адміністрації. Іншими словами, законне очікування - це очікування можливості (ефективного) здійснення певного права, як прямо гарантованого, так і опосередкованого (того, яке випливає з інших прав), у разі якщо особа прямо не виключена з кола тих, хто є носіями відповідного права.

Згідно із статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.

А тому, колегія суддів вважає, що рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом від № 83 від 30.09.2016 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги порушує Порядок №975 та суперечить первинному рішенню про надання такої допомоги позивачам, рішенню суду, яке набрало законної сили про те, що батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають право на отримання посвідчень «Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби» відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та спростовує доводи скаржника із посиланням на хворобу ОСОБА_3 , які є необґрунтованими.

Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 року за № 402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі Положення).

Відповідно до пункту 1.3. Положення, що затверджено наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі Положення) одним із основних завдань військово-лікарської експертизи є визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.

Відповідно до пункту 2.1 Положення для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Центральною військово-лікарською комісією по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця прийнято постанову, оформлену протоколом № 3325 від 01.08.2016, витяг з якого наявний у матеріалах справи, про те, що захворювання і причина смерті солдата ОСОБА_3 , 1981 року народження, «Цироз печінки. Печінково-ниркова недостатність», що стало причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 і підтверджено лікарським свідоцтвом про смерть № 267, виданим 29.12.2015 року Патологоанатомічною лабораторією при КЗ «ЛОКПЛ» (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3 видано 29.12.2015 року Відділом ДРАЦ Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області), - «Так, пов`язані з проходженням військової служби» (аркуш справи 19 том 1).

У листі Комунальний заклад Львівської обласної ради «ЛОПАБ» від 19.07.2016 за вих. № 124/1, скерованому військовому комісару ЛОВК на запити № 5387 від 27.05.2016 та № 6640 від 04.07.2016 зазначено, що проведеним дослідженням на наявність етанолу в крові ОСОБА_3 під час його перебування на лікуванні в ОКЗ ЛОР «ЛОДКНД» з 28.12.2015 о 15:55 год. по 28.12.2015 19:50 год. (час смерті) встановлено 1,3 ммоль/л, що еквівалентно 0,05%, тобто етанол практично відсутній у крові.

Такі відомості щодо на наявність етанолу в крові ОСОБА_3 28.12.2015 відповідають даним анамнезу, долученого до протоколу патологоанатомічного дослідження від 29.12.2015 року № 267, виданого Львівським обласним патологоанатомічним бюро Львівської облдержадміністрації.

Згідно з листами від 07.06.2016 № 361 та від 13.07.2016 № 424 Львівського обласного державного клінічного наркологічного диспансеру ОСОБА_3 28.12.2015 був тверезий.

Допитана в судовому засіданні суду першої інстанції в якості експерта ОСОБА_6 , повідомила, що ОСОБА_3 був доставлений каретою швидкої медичної допомоги о 15 год. 55 хв. 28.12.2015 року до ОКЗ ЛОР «ЛОДКНД» та якого ОСОБА_6 приймала. В момент поступлення на лікування у ОСОБА_3 було відібрано біологічні зразки для проведення аналізів. За результатами проведених аналізів ОСОБА_3 , на момент поступлення в лікувальний заклад був тверезий, а описаний в огляді в приймальному покої запах алкоголю з рота ОСОБА_3 був виключно її суб`єктивним враженням, яке спростовується результатами проведених аналізів. Також зазначила, що востаннє ОСОБА_3 був госпіталізований (проходив лікування) до ОКЗ ЛОР «ЛОДКНД» в 2013 році, внаслідок чого в огляді в приймальному покої, було зазначено, що він поступив на лікування повторно. Зазначила, що ОСОБА_3 повідомлялося медичними працівниками в 2013 році про те, що йому не можна вживати алкоголю, оскільки, таке вживання може завдати шкоди його здоров`ю. 28.12.2015 року о 19 год. 50 хв. ОСОБА_3 помер внаслідок цирозу печінки, печінково-ниркової недостатності, які стали причиною явищ, що не могли розвинутись одномоментно, внаслідок короткотривалого вживання алкоголю.

Враховуючи вищевикладене та ту обставину, що ОСОБА_3 проходив службу у Збройних Сил України, приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей, на момент смерті був військовослужбовцем, можна зробити висновок, що на його членів сім`ї розповсюджуються пільги та права, встановлені нормами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Суд вважає, що рішення комісії Міністерства оборони України про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу з вищевказаної підстави не відповідає фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Таким чином, визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, зокрема, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення ним злочину або адмінправопорушення, або ж дій у стані алкогольного сп`яніння.

З цього приводу суд зазначає, що доводи скаржника про смерть ОСОБА_3 внаслідок алкогольної хвороби є помилковими.

Отже, Міністерство оборони України як суб`єкт владних повноважень не надало суду достатніх та беззаперечних доказів, які б свідчили, що рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для його прийняття.

Щодо способу захисту порушеного права в частині позовної вимоги зобов`язального характеру, суд враховує, що відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У рішенні Європейського суду з прав людини Олссон проти Швеції (Olsson v. Sweden) від 24 березня 1988 року суд констатував, що втручання повинно бути зумовлено досягненням правомірної цілі.

Також Європейський суд з прав людини вказує, що у відповідності зі сформованою практикою Суду, під поняттям необхідності мається на увазі, що втручання відповідає якій-небудь нагальній суспільній потребі і що воно пропорційно законній меті. При визначенні того, чи є втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд враховує, що за державами - учасницями Конвенції залишається певна свобода розсуду.

На підставі викладеного можна дійти до висновку, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) в суду є обов`язок відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Відтак, у разі встановлення протиправності дій суб`єкта владних повноважень у суду виникає обов`язок відновити порушене право особи, зумовлене цими протиправними діями, шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії, які максимально спрямовані на захист права особи, право якої порушене, та на відновлення законного становища. При цьому, важливого значення набуває чіткість та однозначність формулювання дій, які підлягають виконанню суб`єктом владних повноважень.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Щодо інших доводів відповідача, такі наводяться апелянтом такі не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального права при прийнятті рішення.

Аналогічна позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом у постанові від 20 березня 2018 року у справі № 813/4502/17, постанові від 11 квітня 2018 року у справі №802/1869/17-а, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідачем порушено норми чинного законодавства, що встановлено на підставі наявних матеріалів справи, а тому мотивація, яка наведена у апеляційній скарзі, не дає адміністративному суду апеляційної інстанції підстави для постановлення висновків, які спростовують правову позицію суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 лютого 2019 року у справі №450/50/17 провадження №2-а/450/14/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

О.М. Довгополов

Повний текст постанови складено 27.06.2019