Справа № 520/1523/19
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 червня 2019 р.Справа № 520/1523/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача - Мельнікової Л.В.,

суддів - Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяни Леонідівни про скасування постанови, -

В с т а н о в и л а:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.03.2019 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. про скасування постанови.

17.04.2019 року означене судове рішення оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Одночасно в апеляційній скарзі позивачем заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.05.2019 року у задоволенні заявленого клопотання позивачу відмовлено, та ухвалою цього ж суду від 21.05.2019 року апеляційна скарга залишена без руху для усунення її недоліків: зазначення інших поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

На виконання цих вимог, позивачем до Другого апеляційного адміністративного суду подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.03.2019 року.

В якості інших поважних причин, що обумовили пропуск процесуального строку, скаржник вказує, вона є матір`ю дитини-інваліда, і у період часу, протягом якого потрібно було подати апеляційну скаргу, дитина тяжко хворіла та потребувала постійного догляду. За наведених обставин вказує, що об`єктивно була позбавлена можливості належним чином підготувати апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів клопотання ОСОБА_1 надано копії: свідоцтва про народження дитини, медичного висновку, посвідчення дитини-інваліда, довідку про хворобу.

Згідно положень ч. 3 ст. 121 КАС України, розгляд клопотання проведено в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи клопотання та матеріали справи, колегія суддів вважає, що заявлене клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця урегульовані статтею 287 КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 287 КАС України, апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Строки подання апеляційних скарг у цій категорії справ визначені статтею 287 КАС України, норми якої є спеціальними по відношенню до норм статті 295 КАС України. Тобто, строк подання апеляційної скарги в цій категорії адміністративних справ становить десять днів із дня проголошення оскаржуваного рішення, а не з часу отримання копії рішення суду.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 14.02.2019 року по справі № 826/15730/17.

Як вбачається з матеріалів справи, у судовому засіданні 14.03.2019 року судом першої інстанції проголошено оскаржуване судове рішення /а.с. 56-59/.

Рекомендоване поштове відправлення скеровано на адресу позивача 14.03.2019 року /а.с. 60/.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, рішення отримано позивачем 18.03.2019 року /а.с. 75/.

Із апеляційною скаргою позивач звернулась засобами поштового зв`язку 17.04.2019 року, тобто поза межами строку, встановленого ч. 6 ст. 287 КАС України, що підтверджується штампом поштового відділення на конверті.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Кодексом адміністративного судочинства України також визначено принципи здійснення адміністративного судочинства, одним з яких є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень суду. Даний принцип полягає в тому, що особам, які беруть участь у справі, а також іншим особам, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи чи інтереси, у випадках та порядку визначених цим Кодексом, надається право оскарження прийнятих судом рішень.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25.12.1997 року № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11 - рп/2012).

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Таке право гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129), (пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.12.2012 року № 11 - рп/2012).

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 року № 11-рп/2007).

Крім цього, у низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцією якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі «Скорик проти України» Європейський суд з прав людини нагадав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачених статтею 6 Конвенції. Суд також зазначив, що мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішеннях по справі «Мірагаль Есколанро та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 року та по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що застосування процесуального обмеження за своєю суттю буде свідченням необґрунтованого позбавлення заінтересованої особи права на апеляційне оскарження рішення суду, тобто права на справедливий суд.

Наведене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.03.2018 року по справі № 804/243/16, відповідно до якого, вияв надмірного формалізму під час застосування норм права міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, задовольняючи клопотання скаржника, колегія суддів вважає необхідним поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.03.2019 року по справі № 520/1523/19.

На підставі наведеного, керуючись ст. 121, 287, 293, ч. 2 ст. 321 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року по справі № 520/1523/19.

Ухвала Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач (підпис)Мельнікова Л.В.
Судді(підпис) (підпис)Кононенко З.О. Калиновський В.А.