Справа № 1340/5458/18
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2019-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/3577/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів :

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Бруновської Н.В.

при секретарі судового засідання: Дроздовській Ю.А.,

з участю представника позивача: Каверіна С.М.

представника відповідача: Фельпель І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року (суддя- Коморний О.І., ухвалене в м. Львові о 13:02, повний текст складено 18.02.2019р.) у справі № 1340/5458/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

15.11.2018 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним рішення Адміністрації Державної прикордонної служби України від 11.10.2018 № 11/К-13893 про відмову в наданні йому статусу ветерана військової служби відповідно до ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист»; зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України оформити встановленим порядком із видачею йому відповідного посвідчення статусу ветерана військової служби відповідно до ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду його оскаржив ОСОБА_1 , з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд ухвалюючи оскаржуване рішення застосував ст. ст. 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції на час ухвалення рішення, а не редакцію вказаного закону на час його навчання на військовій кафедрі вищого навчального закладу.

На час навчання ОСОБА_1 на військовій кафедрі вищого навчального закладу та його закінчення, відповідно до п. 1 ст. 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» в редакції станом на 1993 рік видом військової служби визначено військову службу за контрактом курсантів (слухачів) військово-навчальних закладів і студентів військових кафедр (факультетів військової підготовки, відділень військової підготовки) вищих цивільних навчальних закладів.

Так як жодним нормативним актом не визначено порядку обрахунку вислуги років служби відповідної категорії громадян для набуття статусу ветерана військової служби, то у даному випадку єдиними актами правового регулювання, є акти з питань обрахунку вислуги років відповідних категорій громадян з питань пенсійного забезпечення, яким обґрунтовано позовні вимоги.

Вважає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновків, що до даних правовідносин не застосовуються норми законодавства щодо обрахунку вислуги років, передбачені в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України віл 17.07.1992 № 393, а також відомчими нормативними актами, щодо обчислення вислуги років для виплати надбавок та винагород за вислугу років військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, Державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, Службі цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, як п. 2 Інструкції про порядок обчислення стажу служби для виплати відсоткової надбавки за вислугою років особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 20.06.2004 № 684, зареєстрованого в МЮ України 09.07.2004 за № 860/9459; п.1 наказу МВС України від 20.04.2013 №418 «Про порядок обчислення вислуги років для виплати надбавки за вислугу років та для визначення тривалості відпустки особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, зареєстрованого в МЮ України 30.05.2013 за №835/23367 «зарахувати особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років та для визначення тривалості чергової відпустки пріоди служби (роботи, навчання) відповідно до статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пунктів 1 і 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі Порядок №393); п. 1 Розділу IV «військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) щомісячно виплачується надбавка за вислугу років на військовій службі у відсотках посадового окладу…. Для виплати надбавки за вислугу років зараховуються періоди зазначені в постанові Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 «Про обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом МО України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованого в МЮ України 26.06.2018 №745/32197; п. 2.2 Порядку обчислення стажу служби для виплати надбавки за вислугою років особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом МЮ України від 10.09.2012 № 1341/5, зареєстрованого в МЮ України 11.09.2012 за № 1564/21876).

Питання ж обрахунку вислуги років для набуття особою статусу ветерана відповідної служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

В той же час, такі питання врегульовані законодавством про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб.

На помилковість висновків суду першої інстанції, що до спірних правовідносин не застосовується Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» вказують правові висновки Верховного Суду сформовані у постанові від 27.06.2018 у справі № 817/1269/167.

Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позов задоволити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що Порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 393 визначає, що час навчання не являється календарною військовою службою, а зараховується до вислуги років лише при призначенні пенсії на визначених умовах.

Апеляційна скарга в частині того, що нормами спеціального законодавства в правовідносинах щодо набуття статусу ветерана військової служби є « ? , ? ?, » 393 1992 є безпідставною, оскільки вказане законодавство визначає виключно порядок розрахунку та порядку призначення пенсії військовослужбовцям та є загальними саме в даних та інших правовідносинах, норми законодавства про які, відсилають до 393 1992 .

Спеціальним законодавством в даних правовідносинах є норми Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист». Саме цим Законом визначено підстави умови та обставини надання військовослужбовцю статусу ветерана військової служби.

Просить відхилити апеляційну скаргу та залишити без змін рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, представника позивача, який просить задоволити апеляційну скаргу, представника відповідача, який просить залишити без змін рішення суду, дослідивши матеріали справи, відзив, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 06.07.2017 № 338-ос ОСОБА_1 звільнено з військової служби та виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення відповідно до наказу начальника Львівського прикордонного загону від 01.08.2017 № 180-ос.

Відповідно до наказу про виключення із списків особового складу вислуга років військової служби ОСОБА_1 у календарному обчисленні складала 23 роки 03 місяці 06 днів.

Наказом від 28.09.2017 № 241-ос внесено відповідні зміни щодо вислуги років останнього, відповідно до яких, вислуга років військової служби у календарному обчисленні станом на час звільнення з військової служби становить 25 років 07 місяців 26 днів

Відповідно до листа Сокальського районного військового комісаріату від 19.07.2018 №2106, наказу Львівського прикордонного загону від 28.09.2017 № 241-ос, записів військового квитка, ОСОБА_1 навчався у період 1988 - 1992 років на військовій кафедрі Львівського лісотехнічного інституту, після закінчення якої здобув військово-облікову спеціальність з присвоєнням військового звання «лейтенант запасу».

Після звільнення з військової служби позивачем подано заяву до відповідача про видачу посвідчення ветерана військової служби і нагрудного знака відповідно до ст. ст. 5, 10 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», оскільки прослужив на військовій службі більше 25 років.

У відповідь на таку заяву, листом адміністрації Державної прикордонної служби України від 11.10.2018 року №11/К-13893 відмовлено позивачеві у наданні статусу ветерана військової служби відповідно до п. 5 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», оскільки, навчання ОСОБА_1 у вищому навчальному закладі у розумінні ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не є видом військової служби, а тому не враховується при обчисленні вислуги років для набуття особою статусу ветерана військової служби.

Позивач не погоджуючись із таким рішенням звернувся із даним позовом до суду.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем правомірно відмовлено позивачу у наданні статусу ветерана війнської служби, виходячи з наступного.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно п.1 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» ветеранами військової служби визнаються громадяни України, які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, податковій міліції, державній пожежній охороні, державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються: до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Аналогічний порядок обчислення вислуги років особам, які мають право на пенсію за цим Законом міститься і в пункті 2 Порядку № 393.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» передбачено, що статус ветерана військової служби може надаватися військовослужбовцям, які бездоганно прослужили на військовій службі 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД.

З системного аналізу даних норм, апеляційний суд не приймає до уваги твердження апелянта про необхідність застосування до даних спірних правовідносин Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», оскільки вказаний Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, позаяк, до спірних правовідносин підлягає застосуванню спеціальна норма - Закон України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», який визначає умови, норми та порядок для отримання статусу ветерана військової служби.

Дане стосується і Порядку № 393.

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, який правильно зазначив, що рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2003р. №4-рп, розтлумачено положення ст.5 зазначеного Закону (справа про ветеранів органів внутрішніх справ), за аналогією ветерана військової служби.

Частиною 6 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено виключний перелік видів військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділенні військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Підготовка громадян України до військової служби включає патріотичне виховання, допризовну підготовку, підготовку призовників з військово-технічних спеціальностей, підготовку у військових оркестрах, військових ліцеях та ліцеях з посиленою військово-фізичною підготовкою, підготовку до вступу у вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів, військову підготовку у вищих навчальних закладах за програмою підготовки офіцерів запасу, фізичну підготовку, лікувально-оздоровчу роботу, підвищення рівня освітньої підготовки, вивчення державної мови - п.1 ст. 8 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно статті 11 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова підготовка громадян України за програмою підготовки офіцерів запасу зазначеного закону встановлює: військова підготовка за програмою підготовки офіцерів запасу включається до навчальних планів вищого навчального закладу як окрема навчальна дисципліна. Програми військової підготовки розробляються згідно з вимогами кваліфікаційних характеристик офіцерів запасу за відповідною військово-обліковою спеціальністю. Порядок розроблення та затвердження кваліфікаційних характеристик офіцерів запасу та програм військової підготовки офіцерів запасу визначається Міністерством оборони України.

Громадянам України, які мають освітній ступінь вищої освіти не нижче бакалавра, пройшли повний курс військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу, склали встановлені іспити та атестовані до офіцерського складу, присвоюється відповідне первинне військове звання офіцера запасу. У разі потреби вони за наказом Міністра оборони України підлягають призову для проходження військової служби осіб офіцерського складу.

Обов`язковою умовою для проходження військової служби та набуття статусу військовослужбовця є прийняття ними військової присяги на вірність Українському народові.

З витягу з послужного списку на майора запасу ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_1 військову присягу на вірність Українському народові прийняв 08.08.1992 року. Дійсна військова служба розпочата із зарахуванням до списку відповідної військової частини, а саме з 25.04.1994 року, коли ОСОБА_1 зарахований до списку військової частини, наказ Прикордонних військ України №130-ос від 13.05.1994. Первинне військове звання офіцерського складу лейтенант запасу, присвоєно наказом МОУ від 19.05.1993р. №191. В частині освіти зазначено «військова: курс військової підготовки при Львівському лісотехнічному інституті у 1992 році». (а.с.74 78)

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, і з таким погоджується апеляційний суд, що час навчання позивача у цивільному вищому навчальному закладі, в тому числі проходження ним військової підготовки не відноситься до військової служби і не може бути обрахований до вислуги років передбаченої Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», оскільки в цей час позивач не був призваний на військову службу.

Стаж військової служби для отримання статусу ветерана та стаж для призначення пенсії мають різну правову природу.

Аналогічна правова позиція відображена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №817/1269/16.

Апеляційний суд не приймає до уваги твердження апелянта про те, що суд першої інстанції застосував законодавство, яке не діяло при спірних правовідносинах, оскільки судом під час розгляду справи по суті розглядались та враховувались норми законодавства, яке діяло на час навчання позивача на військовій кафедрі при Львівському лісотехнічному інституті та норми законодавства, яке діяло на час спірних правовідносин при відмові позивачеві у наданні статусу ветерана військової служби. Позивач не оскаржує, а відповідач не заперечує, що ОСОБА_1 проходив курси військової підготовки при Львівському лісотехнічному інституті в період з 1992 по 1993р.р., а час такого навчання зараховується до вислуги років для призначення пенсії.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 1340/5458/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді О. І. Довга
Повний текст судового рішення складено 27.06.2019р. Н. В. Бруновська