Справа № 280/1703/19
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року Справа № 280/1703/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження, без виклику учасників справи (у письмовому провадженні), адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя (вул. Гагаріна, буд. 2Б, м. Запоріжжя, 69005) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

16.04.2019 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач або ОСОБА_1 ) до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя (далі відповідач або Центральне ОУПФУ м.Запоріжжя), в якій позивач просить: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в розрахунку позивачу пенсії за віком з урахуванням ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком відповідно до ч.2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2016-2018 роки (6188,89 грн.), із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, починаючи з 26.02.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 2006 року отримує пенсію зі зниженням пенсійного віку, призначену на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до п. «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». З 28.0.2011 він набув право на пенсію за віком на загальних підставах, у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 26.02.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах. Проте листом від 13.03.2018 відповідач повідомив позивача, що він не має права на призначення нової пенсії за віком, оскільки вже отримує пенсію за віком на пільгових умовах, яка призначена зі зменшенням пенсійного віку. Позивач вважає, що оскільки у 2006 року йому було призначено пенсію на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», а за призначенням пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач звернувся вперше 26.02.2019, то відповідач протиправно не призначив йому пенсію за віком та не розрахував її відповідно до ст.ст. 26, 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою від 18.04.2019 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.

02.05.2019 від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 06.05.2019 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі № 280/1703/19. Судове засідання призначено на 04.06.2019 без виклику сторін.

Відповідач позов не визнав, надав суду відзив від 24.05.2019 за вх. №21227, в якому зазначив, що з 26 липня 2006 року позивач вже отримує пенсію за віком, призначену відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначеним Законом не передбачена можливість повторного призначення та обчислення пенсії за віком, яка вже виплачується позивачу. Також посилається на те, що показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2016-2018 роки (6188,89 грн.) застосовується при первинному призначенні пенсії в період з 01.01.2019 по 31.12.2019. Оскільки позивачу первинно уже була призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в 2006 році, тому підстави для застосування показника середньої заробітної плати в Україні за 2016-2018 роки, передбаченого ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 26.02.2019 відсутні. Просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

12.06.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№24205) в якій зазначено, що пенсія за вислугою років, яку він отримував з 28.07.2006 не передбачена Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Порядок її призначення, підстави та умови даного виду пенсії передбачені Законом України «Про пенсійне забезпечення». Таким чином твердження відповідача про первинне призначення пенсії позивачу за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є хибним. Крім того вважає, що практика Верховного Суду, на яку посилався відповідач у відзиві, на стосується даної ситуації. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Центральному ОУПФУ м.Запоріжжя та з 28 липня 2006 року отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2 розділу Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зі зниженням пенсійного віку.

Зазначене зокрема підтверджується заявою про призначення пенсії та протоколом №706717 від 14.10.2006.

26 лютого 2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах, відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2016-2018 роки (6188,89 грн.) та з застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1% (а.с. 8).

Листом від 13.03.2019 за №179/В-9 відповідач відмовив позивачу у перерахунку пенсії в зв`язку з тим, що позивачу вже призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсію за віком призначено із зниженням пенсійного віку, в зв`язку з наявністю стажу роботи на посаді, передбаченої п. «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Положення ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застосовується виключно для призначення нових пенсій, тобто пенсій, на які особи набувають право у 2019 році. Звернення із заявою про призначення пенсії за віком у 2019 році не може вважатись відстроченням виходу на пенсію за віком, оскільки вказану пенсію позивач вже отримував з 2006 року по 2019 рік. В зв`язку з зазначеними обставинами, відсутні також підстави для обчислення розміру пенсії з застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2016 - 2018 роки. (а.с. 9).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Пунктом «3» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Таким чином, дія Закону України «Про пенсійне забезпечення» поширюється на визначення права особи на пенсію, тоді як умови виплати цієї пенсії регулюються нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній в постанові від 19.06.2018 по справі №185/866/17 (провадження №К/9901/23568/18).

Відповідно до пункту 2 розділу Прикінцевих положень Закону №1058-ІV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди вищезазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, призначення та виплата пенсії позивачу у липня 2006 року здійснювалися у відповідності до Закону №1058-ІV.

Положеннями частини першої статті 9 Закону №1058-ІV закріплено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону №1058-ІV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Частиною другою статті 40 Закону №1058-ІV передбачено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

У випадку призначення пенсії на підставі Закону №1058-ІV, при обчисленні пенсії враховується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 10 Закону №1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Приписи частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV визначають, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV.

Вказане відповідає позиції, викладеній Верховним Судом України у постанові від 31 березня 2015 року у справі № 21-612а14 та Верховним Судом в постанові від 20 березня 2018 року по справі №336/368/16-а (2-а/336/59/16).

Водночас, позивач в позовній заяві стверджує, що він набув право на нове призначення пенсії за віком на загальних підставах із її новим обчисленням у відповідності до приписів статті 40 Закону № 1058-IV, оскільки за таким призначенням він звернувся вперше.

Вказані доводи суд вважає необґрунтованими з огляду на те, що статтею 13 Закону №1788-ХІІ для відповідних категорій осіб передбачено не окремий вид пенсійного забезпечення, а пільгові умови надання пенсій за віком, які полягають у зменшенні пенсійного віку. Втім вид пенсії та порядок її призначення відповідає умовам, що визначені Законом №1058-IV. Оскільки заява позивача до відповідача фактично стосувалась призначення йому того самого виду пенсії (пенсії за віком), яка вже була призначена у 2006 році, то вона не може бути призначена повторно на підставі положень статті 40 Закону №1058-IV.

Вказана правова позиція суду узгоджується з судовими рішеннями Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №334/2653/17, від 19.06.2018 у справі №185/866/17, від 19.06.2018 у справі №334/1625/17, від 08.05.2018 у справі №337/1539/17(2-а/337/135/2017), від 03.07.2018 у справі №336/613/16-а (2-а/336/76/2016), від 02.05.2018 у справі №334/10787/15-а, від 15.05.2018 у справі №127/20271/17, від 20.03.2018 у справі №336/368/16-а та іншими.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Стосовно вимоги позивача щодо призначення пенсії з застосуванням показників середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2016-2018 роки (6188,89 грн.), із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, суд зазначає наступне.

Пунктом 4-3 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1058-IV передбачено, що пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу з 01.10.2017 було проведено перерахунок пенсії із застосуванням показників середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України з три попередніх роки 2014-2016 рр. в розмірі 3764,40 грн. та застосовано величину оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. Вказана обставина підтверджується розпорядженням на перерахунок пенсії з 01.10.2017, яке долучено до матеріалів справи.

Починаючи з 01.03.2019 показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, збільшено. В зв`язку з чим, позивачу проведено перерахунок пенсії, відповідно до частини другої статті 42 Закону № 1058-IV, виходячи з середнього заробітку за три попередні роки - 4404,35 грн.

Показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2016-2018 роки (6188,89 грн.) застосовується при первинному призначенні пенсії в період з 01.01.2019 по 31.12.2019.

Оскільки позивачу первинно уже була призначена пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV в 2006 році, тому підстави для застосування показника середньої заробітної плати в Україні за 2016-2018 роки передбаченого ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-IV з 26.02.2019 відсутні.

Аналогічне правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі №336/613/16-а (2-а/336/76/2016).

Так, у постанові Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі №336/613/16-а (2- а/336/76/2016) вказано наступне: «Аналізуючи зазначені норми, колегія дійшла висновку, що статтею 13 Закону № 1788-XII для відповідних категорій осіб передбачено не окремий вид пенсійного забезпечення, а пільгові умови надання пенсій за віком, які полягають у зменшенні пенсійного віку. Втім, вид пенсії та порядок її призначення здійснюється на умовах, що визначені Законом № 1058-IV.

Колегія суддів приходить до висновку, що заява позивача до Управління стосувалась призначення того ж виду пенсії (пенсії за віком), що була призначена йому в 2006 році, тому такий самий вид пенсії не може бути призначений повторно на підставі положень Закону № 1058-IV, а тому і не може бути застосований при обчисленні пенсії новий показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески».

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному випадку Центральним ОУПФУ м.Запоріжжя доведено правомірність своїх дій, якими відмовлено ОСОБА_1 в призначенні та перерахунку пенсії за віком.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

В зв`язку з відмовою у задоволенні адміністративного позову, відповідно до вимог ст.139 КАС України, судові витрати з відповідача не стягуються.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя (вул. Гагаріна, буд. 2Б, м. Запоріжжя, 69005) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.В. Кисіль