Справа № 826/2556/18
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 червня 2019 року № 826/2556/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправним та скасування рішення, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу від 15.08.2017 року №26-15-17-02-33, за підписом начальника відділу стягнення та роботи з безхазяйним майном території обслуговування Голосіївського району у м. Києві управління погашення боргу ГУ ДФС у м. Києві Сурми В.О., прийнятого відносно ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 );

- визнати протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, Головного управління ДФС у м. Києві щодо невизнання податкового боргу, який рахується за ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) у сумі 137734,66 грн., безнадійним та списання його;

- зобов`язати Головне управління ДФС у м. Києві прийняти рішення про визнання податкового боргу, який рахується за ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) у сумі 137734,66 грн., безнадійним та списати його.

Враховуючи наявне клопотання, неналежного відповідача по справі - Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, було замінено на належного відповідача - Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

Відповідно до змісту, викладеного у позові, заявлені вимоги обґрунтовані зокрема тим, що за наявності у позивача податкового боргу, який фактично має статус безнадійного, контролюючим органом всупереч вимогам законодавства не приймається рішення про його списання, натомість прийнято оскаржуване рішення про опис майна у податкову заставу, при цьому з порушенням встановлених строків на примусове стягнення податкового боргу.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представники відповідачів проти позову заперечували, зокрема з мотивів, наведених у відзивах на позовну заяву.

Подальший розгляд справи суд ухвалив завершити в порядку спрощеного (письмового) провадження.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі наказу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 14.11.2013 року №1489, уповноваженою особою останнього була проведена документальна невиїзна перевірка фізичної особи - ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ), на підставі пункту 79.1 та пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 27.11.2013 року №45/1720/ про результати документальної невиїзної перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб з отриманого додаткового блага у вигляді суми боргу, анульованого кредитором ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року.

Відповідно до висновків акту від 27.11.2013 року №45/1720/, перевіркою встановлено порушення підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 та підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, а саме - не підтверджено сплату податку з доходів фізичних осіб з отриманого додаткового блага у вигляді суми боргу, анульованого кредитором в 2012 році, що слугувало підставою для донарахування ОСОБА_1 суми податку з доходів фізичних осіб у розмірі 110187,73 грн.

Так, у вищевказаному акті перевірки зазначено, що ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві в зв`язку з перевіркою відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Міндоходів України про суми виплачених доходів в 2012 році фізичній особі ОСОБА_1 до АТ "Укрсиббанк" було направлено письмовий запит від 02.08.2013 року №2197/10/26-50-17-03-11 щодо надання інформації про суми виплачених у 2012 році доходів фізичних осіб.

У відповідь на запит АТ "Укрсиббанк" повідомив, що фізичною особою ОСОБА_1 отримано дохід у вигляді додаткового блага (ознака доходу - 126), на загальну суму 649425,49 грн.

Фізичною особою ОСОБА_1 до ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві подано декларацію про майновий стан та доходи за 2012 рік, в якій не вказано отриманий дохід у вигляді додаткового блага (ознака доходу - 126), на загальну суму 649425,49 грн., що є порушенням підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 та підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Як наслідок, на підставі акту від 27.11.2013 року №45/1720/, ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 13.12.2013 року №, яким у відношенні позивача збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 137734,66 грн., у тому числі за основним платежем - 110187,73 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 27546,93 грн.

Оскільки станом на 02.02.2014 року за ОСОБА_1 обліковувалась сума податкового боргу за узгодженим грошовим зобов`язанням у розмірі 137734,66 грн., керуючись статтями 20, 59, 60 Податкового кодексу України, ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві на адресу позивача винесено податкову вимогу від 03.02.2014 року №20-17.

Позивач звернула увагу суду, що по проходженню більш як трьох років з моменту заявлення відповідачем вимог щодо стягнення податкового боргу, поштою нею було отримано від ГУ ДФС у м. Києві рішення від 15.08.2017 року №11370/Л/26-15-17-02-33 про опис майна ОСОБА_1 у податкову заставу.

Таким чином, зауважуючи на вимогах пункту 102.4 статті 102 Податкового кодексу України, яким встановлено строк в 1095 днів з дня виникнення податкового боргу на його примусове стягнення, позивачем наголошено на тому, що відповідно до підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України така заборгованість є безнадійною, а отже згідно положень статті 101 Податкового кодексу України підлягає списанню у спосіб, передбачений Порядком списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 року №577.

Власне, викладені обставини, якими мотивовано заявлені вимоги, і стали підставами для звернення позивача до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства Податковий кодекс України від 02.12.2010 року №2755-VI.

Статтею 16 Податкового кодексу України встановлені обов`язки платника податків, зокрема, у відповідності до підпунктів 16.1.2-16.1.5, 16.1.7, 16.1.8, 16.1.12 пункту 16.1 цієї статті платник податків зобов`язаний: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи; подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання; подавати контролюючим органам інформацію в порядку, у строки та в обсягах, встановлених податковим законодавством; виконувати законні вимоги контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів з питань оподаткування та митної справи і підписувати акти (довідки) про проведення перевірки; забезпечувати збереження документів, пов`язаних з виконанням податкового обов`язку, протягом строків, установлених цим Кодексом.

У відповідності до приписів пунку 22.1 статті 22, пункту 23.1, пункту 23.2 статті 23 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Базою оподаткування визнаються конкретні вартісні, фізичні або інші характеристики певного об`єкта оподаткування.

База оподаткування - це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об`єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов`язання.

База оподаткування і порядок її визначення встановлюються цим Кодексом для кожного податку окремо.

Згідно пункту 164.1 статті 164 розділу IV Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Так, за підпунктом "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 вказаної статті до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення про анулювання боргу та включає суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

За підпунктами 20.1.1, 20.1.2, 20.1.4, 20.1.14, 20.1.18, 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи наділені правом запрошувати платників податків, зборів, платежів або їх представників для перевірки правильності нарахування та своєчасності сплати податків, зборів, платежів, дотримання вимог іншого законодавства, у тому числі законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи. Письмові повідомлення про такі запрошення надсилаються в порядку, встановленому статтею 42 цього Кодексу, не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня запрошення рекомендованими листами, в яких зазначаються підстави запрошення, дата і час, на які запрошується платник податків (представник платника податків); для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом; проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; у разі виявлення порушення вимог податкового чи іншого законодавства України, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, надсилати платникам податків письмові запити щодо надання засвідчених належним чином копій документів; визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків; застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Водночас, згідно підпунктів 19№.1.1, 19№.1.2, 19№.1.10, 19№.1.11, 19№.1.21, 19№.1.22, 19№.1.34 пункту 19№.1 статті 19№ Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів; контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів; забезпечують ведення обліку податків, зборів, платежів; забезпечують перегляд рішень контролюючих органів нижчого рівня у встановленому законодавством порядку; організовують роботу та здійснюють контроль за застосуванням арешту майна платника податків, що має податковий борг, та/або зупинення видаткових операцій на його рахунках у банку; здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів; забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пункту 79.2 та пункту 79.3 статті 79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.

Згідно пункту 86.1, пункту 86.4, пункту 86.6 статті 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка) документальної невиїзної перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Акт (довідка) документальної невиїзної перевірки після його реєстрації вручається особисто платнику податків чи його законним представникам або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення. У разі відмови платника податків або його законних представників від підписання акта (довідки) перевірки посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Відмова платника податків або його законних представників від підписання акта перевірки не звільняє такого платника податків від обов`язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов`язання. Заперечення по акту перевірки розглядаються у порядку і строки, передбачені пунктом 86.7 цієї статті. Податкове повідомлення-рішення приймається у порядку і строки, передбачені пунктом 86.8 цієї статті.

Відмова платника податків або його законних представників чи особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта перевірки або отримання його примірника не звільняє платника податків від обов`язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов`язання.

При цьому, згідно приписів пункту 58.1, пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України у разі коли сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов`язання та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов`язань платника податків; суму грошового зобов`язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення результатів господарської діяльності або від`ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов`язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов`язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання та штрафних (фінансових) санкцій.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Разом з тим, згідно пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

За підпунктом 102.2.1 пунктом 102.2 статті 102 Податкового кодексу України грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано.

У разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним (пункт 102.4 статті 102 Податкового кодексу України).

За абзацом першим та другим пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Пунктами 59.3 та 59.5 статті 59 Податкового кодексу України встановлено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Так, за приписами пунктів 88.1 та 88.2 статті 88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Порядок застосування податкової застави встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пункт 93.3 статті 93 Податкового кодексу України).

Право податкової застави, зокрема згідно підпункту 89.1.2 пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України, виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1-93.1.5 пункту 93.1 цієї статті (пункт 93.2 статті 93 Податкового кодексу України).

Зокрема, майно платника податків згідно підпункту 93.1.2 пункту 93.1 статті 93 Податкового кодексу України звільняється з податкової застави з дня визнання податкового боргу безнадійним.

Списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг (пункт 101.1 статті 101 Податкового кодексу України).

Під терміном "безнадійний" розуміється, у тому числі, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений Податковим кодексом України (підпункт 101.2.3 пункту 101.2 статті 101 Податкового кодексу України).

Органи стягнення відкликають розрахункові документи, якими передбачено стягнення пені, штрафних санкцій та безнадійного податкового боргу, списаних відповідно до цього Кодексу (пункт 101.4 статті 101 Податкового кодексу України).

Контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пункт 101.5 статті 101 Податкового кодексу України).

Відповідно до статті 101 глави 9 розділу II Податкового кодексу України та пункту 9 Положення про Міністерство доходів і зборів України, затвердженого Указом Президента України від 18.03.2013 року №141, наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 року №577, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.10.2013 року за №1844/24376, затверджено Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків (надалі - Порядок №577).

Дія Порядку №577, згідно його абзацу першого пункту 1.2, поширюється на фізичних осіб (резидентів і нерезидентів), юридичних осіб (резидентів і нерезидентів) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з Кодексом або податковими законами і на яких покладено обов`язок сплати податків та зборів згідно з Кодексом.

У підпункті 3 пункту 2.1 Порядку №577 вказано, що під терміном "безнадійний податковий борг" слід розуміти, в тому числі, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений статтею 102 глави 9 розділу II Податкового кодексу України.

Визначення сум безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню органами доходів і зборів, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів (далі - ІС) станом на день виникнення безнадійного податкового боргу (пункт 3.1 Порядку №577).

Згідно приписів пункту 3.2 Порядку №577 днем виникнення безнадійного податкового боргу вважається, зокрема, у випадку, визначеному в підпункті 3 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, - дата прийняття рішення керівника органу доходів і зборів.

Відповідно до пунктів 4.3-4.5 Порядку №577, у випадках, передбачених зокрема підпунктом 3 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу.

Структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації (розрахунку) за звітний (податковий) квартал.

Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до ІС не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.

В той же час, звернення платника податків до органу доходів і зборів за місцем обліку безнадійного податкового боргу та/або за місцем обліку такого платника з письмовою заявою, в якій зазначаються суми податків та зборів, що підлягають списанню, згідно пункту 4.1 Порядку №577 необхідне лише у випадках, передбачених підпунктом 4 пункту 2.1 Порядку №577, а саме коли безнадійний податковий борг платника податків виник унаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Отже, за викладеного вище, у зв`язку з тим, що у поданій позивачем до контролюючого органу декларації про майновий стан та доходи за 2012 рік не було вказано отриманий дохід у вигляді додаткового блага (ознака доходу - 126), на загальну суму 649425,49 грн., останнім, згідно висновків акту перевірки від 27.11.2013 року №45/1720/, винесено податкове повідомлення-рішення від 13.12.2013 року №, яким по відношенню до позивача податковий орган самостійно визначив суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб загальним розміром 137734,66 грн.

Оскільки зазначене грошове зобов`язання у встановлений строк сплачене не було, через виникнення податкового боргу, що станом на 02.02.2014 року становив 137734,66 грн., контролюючим органом на адресу позивача направлено податкову вимогу від 03.02.2014 року №20-17.

З даних картки особового рахунку позивача, на яку посилаються відповідачі та знімок екрану якої розміщено у поданих відзивах на позовну заяву, а також згідно доповідної записки в.о. начальника ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві від 15.12.2016 року №742/26-56-17-09, убачається, що недоїмка в розмірі 137734,66 грн. обліковувалась за позивачем з 22.01.2014 року.

Таким чином, аналізуючи вказані раніше приписи податкового законодавства, можна зробити висновок, що вказаний податковий борг позивача (у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг) зі сплином строків давності, встановлених статтею 102 Податкового кодексу України, мав бути визнаний безнадійним та списаним відповідно до вимог статті 101 Податкового кодексу України та згідно Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків.

Відповідач 2 у своєму відзиві зазначив, що керуючись пунктом 87.1 статті 87 Податкового кодексу України доповідною запискою від 15.12.2016 року №742/26-56-17-09 до юридичного відділу останнього було передано матеріали на стягнення податкового боргу з ОСОБА_1 .

Надалі, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.01.2017 року було відкрито скорочене провадження в адміністративній справі №826/222/17 (за позовом ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 в сумі 137734,66 грн.)

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.03.2017 року встановлено строк для усунення недоліків в адміністративній справі №826/222/17.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.04.2017 року подовжено строк для усунення недоліків в адміністративній справі №826/222/17.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.05.2017 року позовну заяву ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві в адміністративній справі №826/222/17 залишено без розгляду, та якою доведено до відома позивача, що залишення позовної заяви без розгляду не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Оскільки матеріали справи не містять відомостей, що позивач повторно звертався до адміністративного суду з приводу стягнення заборгованості з ОСОБА_1 в сумі 137734,66 грн., відповідно, зважаючи на встановлені податковим законодавством строки давності, суд вважає обґрунтованими заявлені вимоги позивача стосовно визнання протиправною бездіяльності Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, Головного управління ДФС у м. Києві щодо невизнання податкового боргу, який рахується за ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) у сумі 137734,66 грн., безнадійним та списання його.

Беручи до уваги практику Європейського Суду з прав людини, зокрема рішення від 23.07.2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції", на яке міститься посилання у позові, в пункті 110 цього рішення вказано, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Як наслідок, рішення відповідача про опис майна позивача у податкову заставу від 15.08.2017 року №11370/Л/26-15-17-02-33, в контексті викладеного, є протиправним та підлягає скасуванню.

Частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункті 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10.07.2003, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Відповідно, суд погоджується з обраним позивачем способом захисту своїх порушених прав, а отже і з заявленою вимогою зобов`язати Головне управління ДФС у м. Києві прийняти рішення про визнання податкового боргу, який рахується за ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) у сумі 137734,66 грн., безнадійним та списати його.

Зобов`язати контролюючий орган прийняти вказане рішення є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, та належним способом захисту порушеного права.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд враховує, що чинним законодавством покладено на податковий орган обов`язок щодо прийняття рішення з приводу визнання боргу безнадійним та його списання. Тобто, фіскальному органу надано право вільно обирати одне з двох рішень, яке на його думку є законодавчо обґрунтованим та правильним. А отже, «свобода розсуду» фіскального органу, у разі встановлення судом протиправної бездіяльності щодо неприйняття рішення з приводу безнадійного боргу та його списання, звужується до єдиного юридично допустимого рішення, в даному випадку рішення про визнання боргу безнадійним та списання.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідачі не виконали покладеного на них обов`язку та не довели суду правомірності прийнятих ними рішень та допущеної бездіяльності, що були предметом оскарження позивачем у даній адміністративній справі.

Згідно частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 242-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

1. Позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу від 15.08.2017 року №26-15-17-02-33, за підписом начальника відділу стягнення та роботи з безхазяйним майном території обслуговування Голосіївського району у м. Києві управління погашення боргу ГУ ДФС у м. Києві Сурми В.О., прийнятого відносно ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).

3. Визнати протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, Головного управління ДФС у м. Києві щодо невизнання податкового боргу, який рахується за ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) у сумі 137734,66 грн., безнадійним та списання його.

4. Зобов`язати Головне управління ДФС у м. Києві прийняти рішення про визнання податкового боргу, який рахується за ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) у сумі 137734,66 грн., безнадійним та списати його.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (код: 39439980, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) судові витрати у сумі 2082,15 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко