Справа № 300/231/19
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 рокуЛьвів№857/4890/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання: Гнатик А.З.

за участю представників: позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року у справі №300/231/19 (головуючий суддя Чуприни О.В. справу розглянуто в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач в порушення вимог статей 4, 9, 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, 07.11.2018 сформував і скерував позивачу протиправну вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-134410-55у на загальну суму 15 819,54 гривень єдиного внеску. Позивач вказує на відсутність будь-яких відомостей чи доказів виникнення недоїмки, її збільшення (проведення документальних перевірок, за результатами яких мало місце визначення недоїмку, подання позивачем звітів про нарахування спірної суми єдиного внеску), періоду її нарахування, застосованого відсотку, бази єдиного внеску, доходу позивача, на підставі якого нараховано спірний розмір єдиного внеску. У зв`язку із вказаним ОСОБА_3 просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-134410-55у від 07.11.2018.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, тому підлягає скасуванню. Зокрема доводи апелянта зводяться до того, що суд першої інстанції вказав, що фізична особа-підприємець є платником мінімального страхового внеску (єдиного внеску) навіть за умови не отримання доходу (прибутку) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу. Проте, такий висновок є помилковим, оскільки, стаття 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає базу нарахування єдиного внеску. Зокрема єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Тобто, розмір єдиного внеску залежить від бази нарахування.

Також зазначає, що судом прийнято в якості доказу подану відповідачем облікову картку повноти і своєчасності сплати позивачем платежів за кодом класифікації доходів 71040000 (єдиний внесок), за результатами дослідження якої суд не знайшов помилок при обчисленні розміру єдиного внеску за спірний період. Однак, наданий відповідачем «витяг з облікової картки платника податків» не містить жодних реквізитів, що не дає можливості встановити його зв`язок та приналежність до Позивача, а тому він не має юридичної сили. Також в порушення п.4. ст.99 КАС України, відповідачем не зазначено про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Крім цього, звертає увагу на відсутність не тільки актів документальної перевірки, але й на відсутності звітності, що подається платниками до органу доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.

З урахуванням наведених обставин, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив апеляційну скаргу задовольнити рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення яким задовольнити позов повністю.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 13.02.2019, ОСОБА_3 з 25.04.2003 зареєстрований як фізична особа-підприємець, вид діяльності: роздрібна торгівля іншими продовольчими товарами. Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності позивача здійснена 24.01.2019.

29.04.2003 позивач взятий на облік платника єдиного внеску Івано-Франківською ДПІ Головного управління ДФС в області, а з 05.05.2003 ОСОБА_3 взятий на облік платників податків.

07.11.2018 Головне управління ДФС в Івано-Франківській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-134410-55, згідно якої повідомлено ОСОБА_3 , що станом на 31.10.2018 його заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування становить 15 819,54 гривень, яку необхідно сплатити на рахунок Івано-Франківської державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області.

Вказана вимога №Ф-134410-55 від 07.11.2018 була направлена рекомендованим листом позивачу за його податковою адресою: АДРЕСА_1 30 АДРЕСА_2 2 АДРЕСА_3 . АДРЕСА_4 , однак згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення конверт з вимогою повернувся до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області з відміткою установи поштового зв`язку «за закінчення встановленого строку зберігання».

15.01.2019 старшим державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №58081768 з примусового виконання вимоги про сплату боргу №Ф-134410-55 від 07.11.2018, яка супровідним листом від 15.01.2019 за №1218 надіслана ОСОБА_3 .

Вважаючи вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-134410-55у від 07.11.2018 протиправною, позивач оскаржив вимогу в судовому порядку.

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що відповідач формуючи 07.11.2018 вимогу про сплату боргу (недоїмки), діяв на підставі закону, обґрунтовано, з урахування усіх обставин, які маю значення для правильного вирішення питання у спірних відносинах.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 за №2464-VІ (надалі по тексту також Закон №2464-VІ).

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VІ, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі по тексту також єдиний внесок), визначено як консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Як встановлено судом вище, ОСОБА_3 з 25.04.2003 по 24.01.2019 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, вид діяльності: роздрібна торгівля іншими продовольчими товарами, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно частини 4 статті 6 Закону №2464-VІ у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою-підприємцем.

Разом з тим, положеннями абзаців 1 і 2 пункту 2 частини 1 статті 7 «База нарахування єдиного внеску» Закону №2464-VІ визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до абзацу 2 пункту 3 частини 1 статті 7 Закону №2464-VІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

За приписами пункту 4 частини 1 статті 1 Закону №2464-VІ максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (пункт 4 частини 1 статті 1 Закону №2464-VІ).

Відповідно до статті 9 Закону №2464-VІ єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Послідовний і системний аналіз коментованих норм закону вказує на те, що фізична особа-підприємець є платником мінімального страхового внеску (єдиного внеску) навіть за умови не отримання доходу (прибутку) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VІ визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_3 за спірний період нарахування єдиного внеску перебував на обліку в Головному управлінні ДФС в Івано-Франківській області як фізична особа-підприємець та відповідно як платник єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Подана відповідачем облікова картка повноти і своєчасності сплати позивачем платежів за кодом класифікації доходів 71040000 (єдиний внесок) свідчить про несплату ОСОБА_3 єдиного внеску (мінімального страхового внеску) за чотири квартали 2017 року в загальній сумі 8 448,00 гривень (3 200,00 гривень мінімальний розмір заробітної плати *22% = 704,00 гривень - мінімальний страховий внесок; 704,00 гривень * 12 місяців).

Аналогічно числиться заборгованість за І, ІІ і ІІІ квартали 2018 року в загальній сумі 7 371,54 гривень по 2 457,18 гривень в квартал (3 723,00 гривень мінімальний розмір заробітної плати * 22% = 819,06 гривень - мінімальний страховий внесок; 819,06 гривень * 9 місяців).

Всього разом, у позивача за 2017 рік і три квартали 2018 року обліковується заборгованість в загальному розмірі 15 8196,54 гривень.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність помилок при обчисленні розміру єдиного внеску за спірний період

Згідно пункту 3-1 частини 1 статті 1 Закону №2464-VІ органом доходів і зборів є центральний орган виконавчої влади, що формує податкову і митну політику (в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів, єдиного внеску) та забезпечує її реалізацію (центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), та його територіальні органи.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату (абзац 1 частини 4 статті 25 Закону №2464-VІ).

Отже, Головне управління ДФС в області є належним органом доходів і зборів, який у відношенні до ОСОБА_3 . наділений повноваженнями адміністрування єдиного внеску.

Щодо стосується доводів апелянта про те, що обов`язковим є проведення відповідачем документальних перевірок, лише за результатами яких може бути визначена недоїмка з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, то апеляційний суд також вважає вірними висновки суду першої інстанції з огляду на настпне.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону №2464-VІ обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина 3 статті 9 Закону №2464-VІ).

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів, визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 за №449, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 07.05.2015 за №508/26953 (надалі по тексту також Інструкція).

Відповідно до пункту 10 розділу ІV вказаної Інструкції, яка містить аналогічні положення, що й частина 3 статті 9 Закону №2464-VІ, обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів здійснюється на підставі актів документальної перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органу доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.

Отже, норми Закону №2464-VІ та Інструкції передбачають можливість обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів не лише на підставі актів документальної перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, але й на підставі звітності, що подається платниками до органу доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.

Згідно абзацу 3 частини 8 статті 9 Закону №2464-VІ платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи (абзац 5 частини 8 статті 9 Закону №2464-VІ).

Частиною 4 статті 25 Закону №2464-VІ визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Згідно пункту 3 розділу VI Інструкції органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Отже, органи доходів і зборів мають можливість надсилати (вручати) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) не лише якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів, але й тоді, коли платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску або борги зі сплати фінансових санкцій.

Оскільки позивач ОСОБА_3 не здійснював сплату єдиного внеску (мінімального страхового внеску) з початку 2017 року, відповідно вказане й спричинило формування недоїмки за кожний квартал за названий вище період.

Абзацом 7 пункту 3 розділу VI Інструкції визначено, що у випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається), зокрема, платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

При цьому, згідно пункту 4 розділу VI Інструкції вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Так, згідно даних облікової картки повноти і своєчасності сплати позивачем платежів за кодом класифікації доходів 71040000 (єдиний внесок), оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-134410-55у від 07.11.2018 винесена відповідачем після збільшення суми недоїмки зі сплати єдиного внеску ОСОБА_3 в третьому кварталі 2018 року до 15 819,54 гривень.

Що стосується обставин про неотримання позивачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-134410-55у від 07.11.2018, то першої інстанції дійшов вірного висновку з огляду на наступне.

Пунктом 4 розділу VI Інструкції передбачено, що після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається в органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис, - в органі доходів і зборів.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

В даному випадку, вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-134410-55 від 07.11.2018 була направлена відповідачем рекомендованим листом ОСОБА_3 за його податковою адресою: АДРЕСА_5 , однак згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 76 8 конверт з вимогою повернувся до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області з відміткою установи поштового зв`язку «за закінчення встановленого строку зберігання».

З огляду на зміст вищевказаних норм пункту 4 розділу VI Інструкції, свідчать про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-134410-55 від 07.11.2018 вважається надісланою (врученою) позивачу, що, в свою чергу, підтверджує факт дотримання відповідачем порядку надсилання вказаної вимоги ОСОБА_3 як платнику єдиного внеску.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимога відповідача від 07.11.2018, є правомірною, і відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправною і скасування такої вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року у справі №300/231/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
В. С. Затолочний
Повний текст постанови складено 24.06.2019р.