Справа № 420/635/19
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/635/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.,

при секретарі: Казарян С.Б.

сторін:

позивач: ОСОБА_1

Непочатов Р.В.(представник за довіреністю)

відповідач: Дубчак Д.В. (представник за довіреністю)

третя особа: не з`явилась

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, Повітрофлотський п-т, буд 6, Код ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки(65044, м. Одеса, вул. Пироговська, буд. 6, Код ) про визнання неправомірними дій щодо не призначення одноразової грошової допомоги, зобов`язання здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просить:

визнати неправомірними дії Міністерства оборони України щодо не призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей;

зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 одноразової грошової допомогу у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, у відповідності зі ст.16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013р. Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно зі свідоцтвом про хворобу № 3693 від 15.12.1983 року позивач отримав хворобу під час виконання службових обов`язків. В подальшому 19.06.1984 року його визнано інвалідом II групи з діагнозом шизофренія (довідка МСЕК № 031230) з поміткою, що захворювання отримано під час проходження служби. Після повторного огляду 15.01.2016 року з діагнозом f-20 (шизофренія) позивачу встановлено II групу інвалідності безстроково (довідка МСЕК серії 12 ААВ № 792199) з поміткою що хвороба отримана при знаходженні в країнах, де велись бойові дії. Витягом з протоколу ВЛК № 141 від 08.04.2016 р. також встановлено, що захворювання «Шизофренія, параноїдальна форма» пов`язано з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, а постанову від 15.12.1983 року скасовано. У зв`язку з наявністю підстав для виплати одноразової допомоги у зв`язку з інвалідністю позивач звернувся до Міністерства оборони України з заявою про виплату допомоги, у задоволенні якої останньому відмовлено з посиланням на те, що зміна інвалідності відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.

Посилаючись на п. 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивач зазначає, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти. Оскільки інвалідність ІІ групи безстроково зі зміною причини інвалідності була встановлена з 11.04.2016р., на позивача поширюється дія Порядку №975, в зв`язку з чим у нього наявне право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, у відповідності зі ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому дії щодо непризначення останньої, на переконання позивача, є неправомірними.

Ухвалою від 07.02.2019 р. відкрито провадження по справі та визначено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін); встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву; встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив; встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення; встановлено третій особі п`ятиденний строк з дня отримання позову/відзиву для подання письмових пояснень щодо позову або відзиву; встановлено учасникам справи п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання заяв з процесуальних питань; призначено судове засідання по справі на 27.02.2019 р. об 11 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 27.02.2019 р., яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено судове засіданні на 18.03.2019 р. 10 год. 00 хв.

06.03.2019 року відповідач надав відзив на позов (Вх. № 8213/19), відповідно до якого позовні вимоги не визнає та просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідач у відзиві зазначає, що на день встановлення II групи інвалідності (19.07.1984), внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги.

Питання призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року. Відповідно до ч. 3 Закону військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", який почав діяти з 1992 року, тобто після встановлення позивачу ОСОБА_1 ІІ групи інвалідності.

Вперше правова норма щодо права військовослужбовців чи осіб, звільнених з військової служби на отримання виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності з`явилась в законодавстві України після набуття чинності ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції Закону України від 04.04.2006 року №3597-IV (набрав чинності з 10 травня 2006 року) та ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону України від 03.11.2006 року №328-V (набрав чинності з 1 січня 2007 року).

Враховуючи дату набрання чинності Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 4 квітня 2006 року, вбачається що вперше правова норма у законодавстві України щодо виплати військовослужбовцям чи особам, звільненим з військової служби, одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності набула чинності у часі з 10 травня 2006 року.

Також законодавством встановлено термін для реалізації права на допомогу. Відповідно до ч. 8 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Виходячи з цього, норма Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо виплати одноразової грошової допомоги особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, поширюється лише на тих осіб, які звільнені з військової служби та стали інвалідами після 10 травня 2006 року.

Також станом на час подання заяви позивачем та на дату прийняття рішення комісією Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум законодавством України забороняється виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися: зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, (абз 2 ч. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Отже, відповідач стверджує, що позивач був звільнений з військової служби до набуття чинності вищезазначених Законів України, що пов`язують виникнення у позивача права на допомогу виключно із днем встановлення 2 групи інвалідності - 19.06.1984. Обставина повторного огляду після спливу 32 років та підтвердження 2 групи інвалідності (без будь-яких змін) також не надає право позивачу на призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

Крім цього відповідач зазначає, що позивач невірно посилається в обґрунтування своїх доводів на норми законодавства щодо розміру допомоги, яка встановлюється для звільнених осіб з військової строкової служби, внаслідок відповідного захворювання (в редакції Порядку на час повторного огляду). Так, відповідно до пп.3 п.6 Порядку, конкретно визначені розміри грошової допомоги, а саме: військовослужбовцю, інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі: 90- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Ухвалою суду від 18.03.2019 р. призначено проведення розгляду справи в порядку загального позовного провадження зі стадії проведення підготовчого засідання; запропоновано позивачу надати до суду копію заяви, що подавалась ним для призначення одноразової грошової допомоги разом з доданими до неї документами; зобов`язано Міністерство оборони України та Одеський обласний військовий комісаріат надати письмові докази по справі; встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву; встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив; встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення; встановлено третій особі, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, п`ятиденний строк з дня отримання позову/відзиву для подання письмових пояснень щодо позову або відзиву; встановлено учасникам справи п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання заяв з процесуальних питань; призначено підготовче засідання по справі на 11.04.2019 р. о 12 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 11.04.2019 р. клопотання представника Міністерства оборони України про витребування письмових доказів задоволено. Ухвалою суду від 11.04.2019 р., яку занесена до протоколу судового засідання, здійснено заміну третьої особи на Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки явку позивача визнано обов`язковою, відкладено розгляд справи у зв`язку з необхідністю направлення ухвали про витребування доказів по справі та виклику позивача на 13.05.2019р. об 11-00.

Ухвалою суду від 13.05.2019р. продовжено строк підготовчого провадження по справі на тридцять днів, оголошено перерву у підготовчому засіданні по справі до 27.05.2019 р.

Ухвалою суду від 27.05.2019р.підготовче провадження в адміністративній справі закрито, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 13.06.2019 р.

Ухвалою суду від 13.06.2019р., яку занесено до протоколу судового засідання, у судовому засіданні оголошено перерву до 19.06.2019 р.

До судового засідання 19.06.2019 р. з`явилися позивач, представники позивача та Міністерства оборони України.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити.

У відкритому судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 проходив військову службу з 18.06.1982 по 15.12.1983 (а.с. 91-96).

19.12.1983 позивача звільнено зі строкової військової служби. 19.07.1984р. під час первинного огляду органами МСЕК визнано інвалідом II групи внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням військової служби (довідка МСЕК серії ОДЕ-Р-82 № 031230 від 19.07.1984) (а.с. 13).

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 3693 від 15.12.1983р., хворобу отримано під час виконання службових обов`язків (а.с.79-80).

Згідно довідки МСЕК серії МСЕ №083346 від 18.08.1992р. за наслідками повторного огляду ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності безстроково, підстава- захворювання отримано в період проходження військової служби (а.с.129).

Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки МСЕК серії 12 ААВ № 792199 від 11.04.2016р. за повторним оглядом встановлено II групу інвалідності безстроково з поміткою що хвороба отримана при знаходженні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 14).

Згідно Витягу з протоколу ВЛК № 141 від 08.04.2016 р. захворювання рядового у відставці ОСОБА_1 «Шизофренія, параноїдальна форма» пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, постанову ВЛК 340 ОВГ в свідоцтві про хворобу від 15.12.1983р. скасовано (а.с. 15).

15.05.2018р. ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України з заявою, про виплату допомоги, до якої надав: копії довідок МСЕК серії ОДЕ-Р-82 № 031230 від 19.07.1984; серії 10 ААВ від 11.04.2016р. №792199; військового квитка, сторінок паспорта та ІНН; свідоцтва про хворобу від 15.12.1983р. №3693; витягу з протоколу ВЛК № 141 від 08.04.2016 р.; довідки про участь в бойових діях від 02.05.18р. №Ф/360 (а.с. 141).

З витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №65 від 22червня 2018 року вбачається, що розглянувши подані позивачем документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги. Зазначено, що на день встановлення ІІ групи інвалідності (19.07.1984р.), внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням військової служби не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги. Крім того, зміна групи інвалідності відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.

Вважаючи таку відмову необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Встановивши обставини, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

При цьому, пунктом 2 наведеної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 року № 284 і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 року № 1331;

допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до пункту 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Предметом спору у цій справі є вимога про визнання протиправними дій щодо не призначення одноразової допомоги та вимога щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи.

Другу групу інвалідності позивачу вперше було встановлено 19.07.1984р., за наслідками повторного огляду встановлено II групу інвалідності безстроково згідно довідки МСЕК серії МСЕ №083346 від 18.08.1992р., а отже до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності вперше) передбачалося, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом «б» пункту 6 Умов державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 488, встановлено, що НАСК «Оранта» виплачує страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів), - у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Отже, позивач у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності набув право на отримання страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням на умовах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 488.

Право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 9 листопада 2018 року у справі № 759/5707/16-а.

В той же час, на зміну обсягу прав особи у сфері соціального захисту військовослужбовців, зокрема на отримання одноразової грошової допомоги, може впливати настання обставин, з якими законодавство прямо пов`язує рівень соціального захисту, зокрема зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, що передбачено Порядками №499 та №975.

Такий підхід відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 22 березня 2018 року у справі № 278/307/17, відповідно до якої законодавством визначені однакові умови для виплати військовослужбовцям як страхових сум, так і одноразової грошової допомоги. «Обов`язкове особисте державне страхування» та «одноразова грошова допомога» є двома рівнозначними компенсаційними механізмами соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Відтак, у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Разом з тим, періодичне підтвердження раніше встановленої групи інвалідності або відсотка втрати працездатності не є обставиною, яка спричиняє виникнення у військовослужбовця нових прав у сфері соціального захисту, якщо про це прямо не вказано у законодавстві, що регулює ці правовідносини.

Згідно з ч.1 ст.3 Закону №2011 дія даного Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Приписами ч. 1 ст. 16 Закону №2011 визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Отже, Закон №2011 пов`язує право на отримання одноразової допомоги з настанням певних обставин, а саме: у разі загибелі, у разі встановлення інвалідності, у разі встановлення ступеня втрати працездатності.

Статтею 16 Закону №2011 встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цимЗаконом мають право на її отримання.

Разом з цим, відповідно до ч. 4 ст. 16-3 Закону №2011, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Разом з тим, порядок, у якому необхідно реалізовувати право на отримання допомоги залежить від часу встановлення інвалідності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що додається (далі - Порядок №975).

Пунктом 8 Порядку №975 визначено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

З огляду на викладене, законодавством України передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Згідно документів, що містяться в матеріалах адміністративної справи, позивачу за наслідками первинного огляду було встановлено з 19.06.1984 року ІІ групу інвалідності внаслідок отриманого захворювання при виконанні обов`язків військової служби.

На час первинного встановлення інвалідності не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги.

За наслідками повторного огляду позивачу встановлено II групу інвалідності безстроково згідно довідки МСЕК серії МСЕ №083346 від 18.08.1992р.; з 11.04.2016 за наслідками повторного огляду позивачу встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, так, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при знаходженні в країнах, де велись бойові дії.

Отже, позивачу не встановлено вищу групу інвалідності.

Таким чином, оскільки законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності, однак право на отримання такої допомоги обмежено дворічним строком з моменту первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, суд вважає помилковим твердження позивача, що він набув відповідне право.

Суд не приймає до уваги доводи позивача, що п. 4 ст. 16-3 Закону не може застосовуватись відносно нього, оскільки дана норма застосовується до військовослужбовців, військовозобов`язаних або резервістів, а позивач є особою, яка звільнена з військової служби, однак, позивач є особою з інвалідністю, яка пов`язана із захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби, а згідно п. 2 ч. 1 Закону №2011 його дія поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Таким чином, відповідачем в межах у спосіб та в порядку визначених діючим законодавством, розглянуто заяву позивача та прийнято рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, яке позивачем в рамках даної справи не оскаржується.

З урахуванням встановлених судом обставин суд не вбачає в діях відповідача порушень вимог законодавства, в зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання неправомірними дій Міністерства оборони України щодо не призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги не ґрунтуються на приписах чинного законодавства.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, правову позицію Верховного Суду України, суд приходить до висновку що адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, Повітрофлотськийп-т, буд 6, Код ), третя особа Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (65044, м. Одеса, вул. Пироговська, буд. 6, Код ) про визнання неправомірними дій щодо не призначення одноразової грошової допомоги, зобов`язання здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги,- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 27.06.2019 р.

Суддя Г.П. Самойлюк

.