Справа № 120/3871/18-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3871/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Вільчинський О.В.

Суддя-доповідач: Шидловський В.Б.

25 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Граб Л.С. Кузьменко Л.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Ткач В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (правонаступник Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області (правонаступником якої є Головне управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області) № 1666-17 від 17 червня 2015 року про визначення податкового зобов"язання за платежем "Транспортний податок з фізичних осіб", код платежу 18011000.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю податкового повідомлення-рішення про визначення йому податкового зобов`язання з транспортного податку за 2015 рік в сумі 25000 грн. На переконання позивача, визначення йому транспортного податку за 2015 рік є передчасним, оскільки рішення Вінницької міської ради про введення на території Вінниці цього податку було прийняте лише 23.01.2015.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25 січня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що таке прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Тому просить скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 січня 2019 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником легкового автомобіля марки Ford F150 2012 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1 з об`ємом циліндрів двигуна, що перевищує 3000 куб. см., дата державної реєстрації 17.01.2013.

17.06.2015 Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області прийняла податкове повідомлення-рішення № 1666-17 яким нарахувала суму податкового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25 000,00 грн.

Не погодившись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся з цим позовом до суду та зазначив, що у нього відсутні зобов`язання сплати транспортного податку у 2015 році, оскільки зміни до будь-яких податків та зборів не можуть вноситись пізніше як за шість місяців до початку бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, а податки та збори, їх ставки, податкові пільги не можуть змінюватись протягом бюджетного року, а розмір вказаного податку був введений рішенням 59 сесії Вінницької міської ради від 23.01.2015 № 1984, що менш ніж за шість місяців до початку бюджетного періоду.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи позивача про те, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року, є необґрунтованими, оскільки законодавець не змінює вид податку, а запроваджує новий. Також посилання позивача на рішення 59 сесії Вінницької міської ради від 23.01.2015 № 1984, як на підставу того, що відповідний податок повинен нараховуватись з 2016 року є неправильним, оскільки рішення органу місцевого самоврядування не може вплинути па підстави нарахування та обов`язок платниками сплачувати податки та збори, оскільки такі прямо закріплені законодавцем нормами ПК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року замінено сторону по справі Вінницьку об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області його правонаступником Головним управлінням Державної фіскальної служби у Вінницькій області.

Щодо строків оскарження.

Вінницькою ОДПІ надсилалась ОСОБА_1 податкова вимога форми "Ф" № 2547 від 19.10.2015 року на суму 25 000 грн. Дана вимога вручена його представнику під розписку 11.11.2015 року. До суду позивач звернувся 24.10.2018 року, про що свідчить штамп на конверті (а.с.37), тобто в межах строку 1095 днів, передбаченого п. 56.18 ст.56 та п.102.1 ст.102 ПК України.

Отже строк звернення до суду позивачем не пропущено.

Щодо суті спору.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VІІІ, який набрав чинності з 01.01.2015 до Податкового кодексу України внесені зміни, зокрема статтю 267 викладено в новій редакції "Транспортний податок", тобто фактично запроваджено цей податок.

Згідно з підпунктом 267.1.1 пункту 267.1 цієї статті платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

Підпунктом 267.2.1, у свою чергу, встановлено, що об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об`єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Відповідно до пункту 267.4 зазначеної статті ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті, а до пункту 267.5 базовий податковий (звітний) період як елемент транспортного податку дорівнює календарному року.

Відповідно до підпункту 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України передбачено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно з підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями Податкового кодексу України з 01.01.2015, власники транспортних засобів, які використовувалися до 5 років та з об`ємом циліндрів двигуна більше 3000 куб. см є платниками транспортного податку.

Згідно із пунктом 10.2 статті 10 Податкового кодексу України місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VIII рекомендовано органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Відповідно до положень пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначено порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Зазначені рішення офіційно оприлюднюються відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Наведеною нормою передбачено обов`язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення. Зазначена норма розрізняє період опублікування рішення ради, плановий період та наступний період, кожен з яких має самостійне правове значення та не може співпадати в часі.

Згідно з пунктом 2.1 статті 2 Податкового кодексу України зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.

Жодних змін до вищезазначених положень Податкового кодексу України внесено не було, дія зазначених положень на 2015 рік законодавцем не зупинялась.

Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що місцеві ради мають обов`язково встановити (відповідним рішенням місцевої ради) транспортний податок і вирішити питання (на власний розсуд), чи запроваджувати податок ( і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Статтею 57 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом.

Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.

Транспортний податок був встановлений Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VIII, який набрав чинності 01.01.2015, отже, лише у 2015 році місцеві ради отримали повноваження і одночасно набули обов`язку встановлення транспортного податку.

З огляду на неможливість збігу між періодом опублікування рішення та плановим періодом (у якому планується встановити місцевий податок) відповідно до норми підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, прийняте Вінницькою міською радою 23.01.2015 року рішення № 1984 "Про встановлення місцевих податків і зборів та затвердження порядків їх справляння", яким запроваджено транспортний податок у м.Вінниці, не могло бути застосовано у 2015 році, оскільки плановим періодом для застосування цього рішення є 2016 рік.

Наявність у Податковому кодексі норм, які регулюють правила справляння транспортного податку, не є підставою для його справляння за відсутності відповідного рішення місцевої ради, оскільки Верховна Рада України відповідно до підпункту 12.1.2 пункту 12.1 статті 12 Податкового кодексу України лише встановлює перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, що не було враховано судом апеляційної інстанції та призвело до помилкового скасування рішення суду першої інстанції.

Щодо застосування наслідків, передбачених підпунктом 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України згідно якого у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю, то для цього повинна мати місце протиправна бездіяльність місцевої ради щодо неприйняття обов`язкового рішення про встановлення місцевого податку, зокрема, транспортного.

В свою чергу, відповідна бездіяльність може виникнути лише після того, як сплинуть строки протягом яких місцева рада має прийняти рішення про встановлення обов`язкового для справляння місцевого податку, відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3статті 12 Податкового кодексу України.

Відповідно, висновок про те, чи скористалася місцева рада своєю компетенцією щодо встановлення місцевого податку, можна зробити лише після закінчення бюджетного періоду, протягом якого мало бути реалізоване відповідне повноваження.

Аналогічний правовий висновок висвітлений Верховним Судом в постановах від 14.05.2019 року по справі № 826/16259/16, від 20.11.2018 року по справі № 805/4461/15-а, від 13.11.2018 року по справі № 807/8787/16, від 18.10.2018 року по справі № 807/581/17 та інших.

Зазначена правова позиція Верховного Суду не була врахована судом першої інстанції, що призвело до ухвалення помилкового рішення.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області № 1666-17 від 17 червня 2015 року про визначення податкового зобов"язання за платежем "Транспортний податок з фізичних осіб", код платежу 18011000.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (правонаступник Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області ) на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у сумі 1762 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 червня 2019 року.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Граб Л.С. Кузьменко Л.В.