Справа № 826/1312/17
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1312/17 Суддя (судді) першої інстанції: Качур І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Ганечко О.М.

за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Міністерства внутрішніх справ України до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.04.2019, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просить суд: визнати протиправними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 04.01.2017 про накладення штрафу у виконавчому провадженні ВП №49942884 та зобов`язати відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №49942884 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням виконавчого листа №813/1219/15, виданого 26.11.2015 Львівським окружним адміністративним судом у повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.04.2019 передано адміністративну справу № 826/1312/17 за позовом Міністерства внутрішніх справ України до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії до Львівського окружного адміністративного суду.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як таку, що прийняту з порушенням норм процесуального права, та направити справу для продовження розгляду.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм процесуального права, без врахування всіх фактичних обставин справи. Вказує, що справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Відтак, направлення даної справи на розгляд до Львівського окружного адміністративного суду призведе до затягування часу розгляду справи.

Крім того, зазначає, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 12.01.2017 позовну заяву МВС України повернуто позивачу на підставі того, що дана справа територіально підсудна Окружному адміністративному суду м. Києва.

У той же час, спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускається.

В судове засідання з`явився представник позивача, який підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити та ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу справити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Надаючи правову оцінку обставинам справи судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 у справі №813/1219/15 задоволено. Визнано неправомірними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо пересилання звернення ОСОБА_1 від 17.01.2015 до Державної міграційної служби України, зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути звернення ОСОБА_1 від 17.01.2015.

На підставі виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду від 26.11.2015 № 813/1219/15 про зобов`язання МВС України розглянути звернення ОСОБА_1 від 17.01.2015 головним державним виконавцем ВДВС Міністерства юстиції України Біловолом В.О. відкрито виконавче провадження №49942884.

З метою виконання рішення суду, МВС України розглянуто звернення ОСОБА_1 від 17.01.2015 та надано відповідь листом МВС України від 01.03.2016 № 3130/05/12-2016, про що позивачем повідомлено державного виконавця.

На підставі викладеного, позивач у зв`язку з виконання рішення суду, просив закінчити виконавче провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, 23.12.2016 МВС України отримано постанови державного виконавця від 14.12.2016 про стягнення виконавчого збору та від 14.12.2016 про накладення штрафу, в яких останній постановив стягнути з боржника (МВС України) виконавчий збір у розмірі 2040,00 грн. та штраф у розмірі 5100,00 грн.

У подальшому у зв`язку з повторним невиконанням рішення суду боржником, державним виконавцем 04.01.2017 винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 10 200,00 грн.

Не погоджуючись з такими діями відповідача щодо винесення постанови від 04.01.2017 та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Передаючи дану справу на розгляд до Львівського окружного адміністративного суду, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки виконавчий лист №813/1219/15 виданий Львівським окружним адміністративним судом, а позивач оскаржує дії державного виконавця щодо винесення постанови державного виконавця про накладення штрафу, винесеної в рамках виконавчого провадження №49942884 з примусового виконання вказаного виконавчого листа, адміністративна справа № 826/1312/17 не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Окружного адміністративного суду міста Києва.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На час відкриття виконавчого провадження №49942884 згідно постанови від 17.01.2015 чинним був Закон України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV«Про виконавче провадження», відтак, підстави, порядок та процедура здійснення виконавчого провадження регулюється Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV.

Разом з тим, відповідно до п. 7 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016, визначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що спірна постанова від 04.01.2017 про накладення штрафу у виконавчому провадженні №49942884 винесена на підставі норм Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до ст. 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, прийняття державним виконавцем певного процесуального акту, який має індивідуальний та самостійний характер, підпадає під поняття «виконавча дія».

Колегія суддів зазначає, що законодавцем не визначено, що, саме, виконавчі провадження, здійснення яких розпочато до набрання чинності новим Законом «Про виконавче провадження» виконуються до їх завершення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, а, натомість, визначено такий порядок виключно для здійснення окремих самостійних процесуальних дій (виконавчих дій), які розпочаті та не завершені на момент набрання Законом юридичної сили.

Прийняття відповідачем спірної постанови є окремою виконавчою дією, яка здійснена виконавцем 04.01.2017, тобто після набрання чинності новим Законом «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Частиною 1 статті 74 Закону № 1404-VIII передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За правилами частини 2 статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Аналіз наведених правових положень дають підстави для висновку, що спір з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, та/або витрат на проведення виконавчих дій, і накладенням штрафу, прийнятих під час дії Закону № 1404-VІІІ, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що знаходився на примусовому виконанні у державного виконавця.

Аналогічну правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц, від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 та від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17.

У той же час, спірним моментом залишається визначення територіальної юрисдикції (підсудності) суду, який є належним для розгляду та вирішення даної справи.

Згідно з частиною першою статті 181 КАС України (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви) учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

У той же час, як вже зазначалось, згідно частини другої статті 74 вказаного Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З матеріалів справи вбачається, що предметом оскарження у даній справі є дії органу державної виконавчої служби з винесення постанови про накладення штрафу від 04.01.2017 у виконавчому провадженні №49942884.

Колегія суддів враховує, що виконавче провадження №49942884 відкрито з примусового виконання виконавчого листа № 813/1219/15, виданого 26.11.2015 Львівським окружним адміністративним судом.

Боржником за вказаним виконавчим провадженням №49942884 є МВС України, стягувачем - ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

З урахуванням наведеного, оскільки у даному випадку МВС України є стороною виконавчого провадження (боржник), який оскаржує дії державного виконавця у виконавчому провадженні №49942884, відкритому з примусового виконання виконавчого листа, виданого 26.11.2015 Львівським окружним адміністративним судом у справі № 813/1219/15, належним судом для розгляду відповідного позову є саме Львівський окружний адміністративний суд.

Вказане узгоджується з правовою позицією, висловленою в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.05.2018 у справі № 826/9930/17 та від 06.06.2018 у справі № 823/275/17.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що даний спір підлягає розгляду Львівським окружним адміністративним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Посилання апелянта на те, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 12.01.2017 у справі № 813/185/17 позовну заяву Міністерства внутрішніх справ України до Міністерства юстиції України про визнання незаконними дій щодо направлення вимоги державного виконавця від 22.11.2016 №16-11-4/19 у виконавчому провадженні ВП № 49942884, та визнання неправомірними дій щодо винесення постанови від 14.12.2016 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП № 49942884 та від 14.12.2016 про накладення штрафу у виконавчому провадженні ВП № 49942884, повернуто з підстав територіальної підсудності даної справи Окружному адміністративному суду м. Києва, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки у вказаній справі був інший предмет оскарження та вказана ухвала прийнята на підставі норм КАС України в редакції, що діяли до 15.12.2017.

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами процесуального права, в судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, та колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.04.2019 у справі за адміністративним позовом Міністерства внутрішніх справ України до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.04.2019 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко

Повний текст постанови виготовлено 26.06.2019