Справа № 640/19095/18
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військово-медичного управління Служби безпеки України, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом до Військово-медичного управління Служби безпеки України в якому просила:

- визнати незаконною відмову відповідача у медичному обслуговуванні позивача у Військово-медичному управлінні Служби безпеки України, як члена сім`ї військовослужбовця;

- зобов`язати Військово-медичне управління Служби безпеки України відновити на обліку ОСОБА_1 для подальшого медичного обслуговування у Військово-медичному управлінні Служби безпеки України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2019 року в задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши сторін, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , є дружиною ОСОБА_2 - підполковника Служби безпеки України у відставці, який має вислугу років: календарну - 19 років 10 місяців 23 дні; пільгову 5 років 10 місяців 21 день; навчання у ВНЗ 2 роки 4 місяці 17 днів, всього 28 років 2 місяці 1 день та відповідно має право на медичне забезпечення в ВМУ СБ України.

ОСОБА_2 звільнено в запас за станом здоров`я (за п. б ст.59 Положення «Про проходження військової служби офіцерським складом Збройних сил СРСР») з 02.09.1992 року на підставі наказу Служби безпеки України № 368-лс із збереженням медичного обслуговування в ВМУ СБ України для ОСОБА_2 та членів його сім`ї.

Як зазначено позивачем, що ОСОБА_2 пройшов чергову переатестацію щодо подальшого медичного обслуговування у ВМУ СБ України, а позивача знято з обліку у ВМУ СБ України, на підставі п.2 ст.11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції від 27.06.2018 та п.7 розділу ІІ Інструкції про організацію методичного забезпечення в СБУ, затвердженого наказом СБ України №740 від 21.12.2017, зареєстрованої у Мінюсті 18.01.2018 за №78/31530.

Вважаючи протиправними вищезазначені дії відповідача, позивач звернулася до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що зв`язку з тим, що календарна вислуга років ОСОБА_2 , що підтверджено архівною довідкою Галузевого державного архіву СБУ, становить менше 20 календарних років (19 років 10 місяців 23 дні), у позивача відсутні підстави перебування на медичному обліку у відповідача.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 09.02.1974 року, підполковника СБУ у відставці, звільненого з військової служби в СБУ згідно з наказу СБУ від 26.08.1992 року №368-лс. Вислуга років станом на день звільнення складає 28 років 2 місяці 1 день (19 років 10 місяців 23 дні; пільгову 5 років 10 місяців 21 день; навчання у ВНЗ 2 роки 4 місяці 17 днів).

Тобто, календарна вислуга років ОСОБА_2 складає 19 років 10 місяців 23 дні.

Згідно з обліковими даними, ОСОБА_2 перебував на медичному обліку у ВМУ СБУ з 28.11.1991 року по липень 2018 року.

Як зазначає відповідач, помилковість постановки та перебування, обумовлена тим, що на період постановки позивача - 28.11.1991 року на медичний облік, порядок медичного забезпечення, зокрема членів сімей діючих військовослужбовців регулювався Положенням про пільги для військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, та їх сімей, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 17.02.1981 № 193.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про соціальних і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який регулює відносини щодо надання медичної допомоги членам сімей осіб, звільнених з військової служби в Службі безпеки України та Положенням про пільги для військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, та їх сімей, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 17.02.1981 № 193 (далі - Положення).

Так, п.35 Положення визначено, що члени сімей військовослужбовців (крім сімей військовослужбовців строкової - військової служби) за неможливості отримати медичну допомогу у цивільних закладах охорони здоров`я забезпечуються усіма видами медичної допомоги у відповідних військово-медичних закладах нарівні з військовослужбовцями (витяг додається, додаток 3).

Таким чином, для постановки членів сімей діючих військовослужбовців на медичний облік у військово-медичних закладах необхідно надати документ про неможливість отримати медичну допомогу у цивільних закладах охорони здоров`я у тому числі про відсутність таких закладів за місцем проживання позивача у м. Києві.

Між тим, зазначеної інформації, в обґрунтування підстав для постановки на медичний облік, від позивача на адресу відповідача не надходила, а тому права на забезпечення медичною допомогою у військово-медичних закладах на вказаний період у позивача не виникло.

Частиною 2 ст.11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (який введено в дію 10.01.1992 і який діяв до дня звільнення чоловіка позивача з військової служби згідно) зазначено, що медична допомога членам сімей військовослужбовців надається на загальних підставах. У разі неможливості надання допомоги у лікувально-профілактичних закладах Міністерства охорони здоров`я України медична допомога їм надається у відповідних військово-медичних закладах.

Після звільнення ОСОБА_2 з військової служби у відставку, тобто з 02.09.1992 року, останнього виключено з списків особового складу, а позивач набула статусу члена сім`ї особи з числа військовослужбовців Службі безпеки України, звільнених у запас (відставку).

Згідно ст.11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній станом на момент звільнення ОСОБА_2 з військової служби) право членів сім`ї колишніх військовослужбовців на медичну допомогу у військово-медичних закладах не передбачалось.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що право на отримання позивачем медичної допомоги у військово-медичних закладах після звільнення з військової служби чоловіка - ОСОБА_2 , законом не було передбачене.

Крім того, Законом України від 03.11.2006 №328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, не призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» статтю 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції: «Члени сімей військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби та курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають військові навчальні підрозділи) за відсутності за місцем їх проживання державних або комунальних закладів охорони здоров`я отримують медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Члени сімей військовослужбовців та осіб, звільнених у запас або у відставку, а також військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни) чи під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки, якщо ці особи прослужили у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях та правоохоронних органах не менш як 20 календарних років, мають право на медичне обслуговування у закладах Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів».

Тобто, право на отримання медичної допомоги членам сімей військовослужбовців, після звільнення з військової служби, визначено на підставі Закону України від 03.11.2006 №328-V, який вступив силу 01.01.2007) за умови наявності вислуги не менше 20 років військової служби у календарному обчисленні.

Згідно архівної довідки від 15.06.2018 року №24/6-2122, наданої Галузевим державним архівом СБУ, календарна вислуга років ОСОБА_2 становить - 19 років 10 місяців 23 дні.

Відповідно до п.6 ст.11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, звільнені з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, члени сімей військовослужбовців приймаються на обстеження і лікування до військово-медичних закладів охорони здоров`я в порядку, встановленому Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами.

Відповідачем зазначено, що на виконання даного закону в Інструкції про порядок медичного забезпечення в Службі безпеки України, затвердженій наказом СБУ від 08.10.2007 № 718, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 31.10.2007 за № 1238/14505, визначено наступний порядок прикріплених контингентів належать такі категорії осіб відносяться члени сімей разом з особами, зазначеними у підпунктах 1-4 пункту 3.3 цієї Інструкції, а також члени сімей співробітників-військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження військової служби або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни) чи під час участі в міжнародних миротворчих операціях, якщо ці особи прослужили у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях та правоохоронних органах не менш як 20 календарних років.

До членів сім`ї (при наданні безоплатної медичної допомоги), зокрема належать: дружина (чоловік).

Крім того, в Інструкції про організацію медичного забезпечення у Службі безпеки України, затвердженій наказом Центрального управління СБУ від 21.12.2017 №740, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 18.01.2018 за №78/31530, закріплено аналогічну норму (пп.7 п.1 р.II) .

Разом з тим, календарна вислуга років ОСОБА_2 становить менше 20 календарних років, а саме: 19 років 10 місяців 23 дні, а тому у його дружини - ОСОБА_1 відсутні законні підстави перебування на медичному обліку у відповідача.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст рішення виготовлено 24.06.2019 року