Справа № 420/2275/19
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2019 р. Категорія 600010000м.ОдесаСправа № 420/2275/19
Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

час і місце ухвалення: письмове провадження,

м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюка Г.В.

суддів: Потапчука В.О. , Шляхтицького О.І.

при секретаріВишневській А.В.

за участю сторін:
Міністерство ЮстиціїСтойкова О.І. (довіреність)
Представник позивачаДунар Т.О. (адвокат, ордер)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року по справі за позовом Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Державне підприємство «Національні інформаційні системи», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Нотаріальна Палата України про визнання протиправним та скасування наказу № 108/5 від 11.01.2019 р. та визнання протиправними дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Державне підприємство «Національні інформаційні системи», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Нотаріальна Палата України про визнання протиправним та скасування наказу № 108/5 від 11.01.2019 р. та визнання протиправними дії.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року заяву представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову задоволено. Зупинено дію Наказу Міністерства юстиції України №108/5 від 11 січня 2019 року «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора-приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дикого С.П. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» до набрання законної сили рішенням суду у даній справі. Зобов`язано Державне підприємство «Національні інформаційні системи» відновити доступ державному реєстратору-приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Дикого С.П. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно через його розблокування до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Не погодившись з Рішенням суду першої інстанції, Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що тимчасове блокування доступу до Державного реєстру речових правне позбавляє можливості здійснювати інші нотаріальні дії.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач прийняв наказ №108/5 від 11.01.2019 р. про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дикого Сергія Петровича до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 37-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядку здійснення контролю у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 року № 990: 1. Тимчасово заблоковано доступ позивача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 14 (чотирнадцять) днів; 2. Виконання пункту 1 наказу покладено на державне підприємство "Національні інформаційні системи".

Однак до теперішнього часу позивачу не розблоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Суд першої інстанції при задоволенні заяви позивача про забезпечення позову виходив із наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки оскаржуваний наказ фактично позбавив останнього можливості виконувати свої посадові обов`язки, у зв`язку з чим існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів. Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1,2 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Підстави забезпечення позову, передбачені ч.2 ст.150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з ч.2 ст.151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до ч.6 ст.154 КАС України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Таким чином, ухвала про забезпечення позову повинна бути судом вмотивована, а саме із зазначенням: 1) висновків про існування обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі; 2) в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

З системного аналізу вищенаведених правових норм можна дійти висновку, що заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що зазначені позивачем у заяві про забезпечення позову доводи не свідчать про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених ст.151 КАС України, оскільки державні реєстратори жодним чином не позбавлені права на працю та вони вправі здійснювати діяльність, яка не стосується дій щодо вчинення державної реєстрації прав на нерухоме майно та державної реєстрації юридичних, фізичних осіб-підприємців.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі №808/2432/18 (К/9901/60285/18) та від 19 червня 2019 року по справі № 826/9263/17.

Крім того, забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу №108/5 від 11.01.2019 р. про тимчасове блокування доступу державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дикого Сергія Петровича до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є фактично вирішенням спору по суті, оскільки державні реєстратори в подальшому здійснюють діяльність у сфері реєстрації прав на нерухоме майно та державної реєстрації юридичних, фізичних осіб-підприємців, незважаючи на те, що оскаржуваний наказ, дію якого зупинено, був винесений з підстав порушень порядку державної реєстрації державними реєстраторами при вчиненні дій у зазначених вище сферах, що може в подальшому зашкодити правам третіх осіб.

Таким чином, вживаючи заходи забезпечення позову у вказаний спосіб до вирішення справи по суті (до встановлення протиправності або правомірності прийняття оскаржуваного наказу), суд першої інстанції фактично усунув всі наслідки, які на їх підставі були застосовані до позивачів (державних реєстраторів), що порушує принцип рівності сторін, регламентований ст.8 КАС України та є фактичним вирішенням справи по суті.

Крім того, відповідно до п.2 Порядку "Про реалізацію експериментального проекту у сферах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" затвердженого Постановою КМ України, від 24.10.2018, № 860, визначення професійної компетентності в обов`язковому порядку здійснюється щодо фізичних осіб, які мають намір здійснювати функції державних реєстраторів, під час призначення їх на відповідні посади/укладення трудових договорів із суб`єктами державної реєстрації, а також щодо державних реєстраторів, стосовно яких Мін`юстом прийнято рішення про тимчасове блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, перед відновленням їм доступу до відповідного Реєстру.

Згідно з ч. 4 п. 16 вказаного Порядку, сертифікат про підтвердження професійної компетентності у відповідній сфері державної реєстрації є обов`язковим документом для призначення особи на відповідну посаду/укладення трудового договору із суб`єктом державної реєстрації з метою виконання функції державних реєстраторів, а також для відновлення державному реєстратору доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Вказані норми кореспондуються з положеннями п.6 Порядку "Про впорядкування відносин з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", затвердженого Наказом Мінюсту від 15.12.2015 № 2586/5, тимчасове блокування доступу користувача до відповідного реєстру здійснюється на строк, указаний у рішенні Міністерства юстиції України, його територіального органу. Відновлення доступу користувачу, у тому числі нотаріусу, здійснюється на наступний робочий день з дня спливу відповідного строку за умови надання таким користувачем сертифіката про підтвердження професійної компетентності у відповідній сфері державної реєстрації, отриманого після прийняття Міністерством юстиції України, його територіальним органом рішення про тимчасове блокування доступу до відповідного реєстру.

В матеріалах справи відсутні докази того, що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Диким С.П. було надано сертифікат про підтвердження професійної компетенції.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для вирішення спірного питання, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову, а відтак вона підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заяву про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 152, 153, 154, 241, 243, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України, - задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року по справі № 420/2275/19, - скасувати.

У задоволенні заяви Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дикого Сергія Петровича про забезпечення позову, - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст Постанови складено 26 червня 2019 року.

Суддя-доповідач Семенюк Г.В.
Судді Потапчук В.О. Шляхтицький О.І.