Справа № 640/21268/18
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Літвіної Н.М.та Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Аріс Плюс" до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Аріс Плюс» (далі - позивач, ТОВ «Фірма «Аріс Плюс») звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Миколаївській області) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 06.06.2018 № 801/2018, яким позивачу анульовано свідоцтво платника ПДВ; зобов`язання відповідача направити ДФС України документи щодо скасування рішення від 06.06.2018 № 801/2018, яким позивачу анульовано свідоцтво платника ПДВ, для внесення відповідних змін до Реєстру платників податку на додану вартість та поновити реєстрацію позивача платником податку на додану вартість.

Рішенням рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги вказує на правомірність свого рішення з посиланням на неподання позивачем декларацій протягом травня 2017 року -квітня 2018 року.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач з 01.04.2017 зареєстрований платником ПДВ, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом ДПІ у Центральному районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 16.03.2017 №093 з реєстру платників ПДВ.

08.06.2018 рішенням ГУ ДФС у Миколаївській області про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість № 801/2018 анульовано реєстрацію ТОВ «Фірма «Аріс Плюс» в якості платника податку на додану вартість відповідно до пп. «г» п. 184.1 ст. 184 Податкового кодексу (далі - ПК України) у зв`язку з неподанням податковому органу протягом дванадцяти послідовних податкових місяців декларацій з ПДВ, що підтверджено довідкою від 04.06.2018 № 3788/14-29-12-03-06/41207378.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 66.3 ст. 66 ПК України у разі проведення державної реєстрації зміни місцезнаходження або місця проживання платника податків, внаслідок якої змінюється адміністративно-територіальна одиниця та контролюючий орган, в якому на обліку перебуває платник податків (далі - адміністративний район), а також у разі зміни податкової адреси платника податків, контролюючими органами за попереднім та новим місцезнаходженням (місцем проживання) платника податків проводяться процедури відповідно зняття з обліку/взяття на облік такого платника податків. Підставою для зняття з обліку платника податків в одному контролюючому органі і взяття на облік в іншому є надходження хоча б до одного з цих органів даних, що свідчать про належну державну реєстрацію таких змін органами державної реєстрації.

Згідно з п.п. 10.5-10.7 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 22.04.2014 № 462) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.05.2014 за № 503/25280, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 1588) у разі отримання з Єдиного державного реєстру даних про зміну місцезнаходження (місця проживання) платника податків, пов`язану зі зміною адміністративного району, контролюючий орган, в якому платник податків перебуває за основним місцем обліку, вносить зміни до Єдиного банку даних юридичних осіб або Реєстру самозайнятих осіб та передає до Єдиного державного реєстру відомості про внесення відповідних відомостей до реєстрів Центрального контролюючого органу із зазначенням: дати внесення таких даних до відомчого реєстру, дати та номера запису про взяття на облік, найменування та ідентифікаційного коду контролюючого органу, у якому платник податків перебуває на обліку, та терміну, до якого платник податків перебуває на обліку у контролюючому органі за попереднім місцезнаходженням (місцем проживання), що відповідає даті спливу одного місяця після отримання зазначеним контролюючим органом даних про зміну місцезнаходження (місця проживання) платника податків. У разі отримання контролюючим органом за новим місцезнаходженням (місцем проживання) платника податків заяви про зміну місцезнаходження (місця проживання) платника податків такий орган вносить до Єдиного банку даних юридичних осіб або Реєстру самозайнятих осіб дані із заяви та засобами інформаційної системи таких баз в електронному вигляді формує та надсилає контролюючому органу за попереднім місцезнаходженням (місцем проживання) повідомлення про взяття на облік/зняття з обліку платника податків у зв`язку зі зміною місцезнаходження (місця проживання) за формою № 11-ОПП (додаток 11) із заповненим I розділом. Протягом двадцяти днів після отримання відомостей або заяви про зміну місцезнаходження платника податків контролюючий орган за попереднім місцезнаходженням (місцем проживання) платника податків засобами інформаційної системи в електронному вигляді формує та надсилає до контролюючого органу за новим місцезнаходженням (місцем проживання) платника податків повідомлення за формою № 11-ОПП (із заповненими I та II розділами). Дані про надсилання повідомлення за формою № 11-ОПП заносяться до журналу реєстрації заяв, повідомлень, інших документів про припинення чи зняття з обліку платників податків за формою № 6-ОПП (додаток 12), а також до Єдиного банку даних юридичних осіб або до Реєстру самозайнятих осіб.

Відповідно до п.п. 10.8-10.11 Порядку № 1588 протягом двох робочих днів після надходження повідомлення за формою № 11-ОПП контролюючий орган за новим місцезнаходженням (місцем проживання) платника податків здійснює взяття його на облік (основне місце обліку), про що вносить відповідні зміни до Єдиного банку даних юридичних осіб або до Реєстру самозайнятих осіб. Якщо до дати спливу одного місяця після отримання документів про зміну місцезнаходження (місця проживання) платника податків контролюючий орган за новим місцезнаходженням (місцем проживання) не здійснив взяття такого платника на облік (основне місце обліку), то взяття на облік за новим місцезнаходженням (місцем проживання) здійснюється автоматично у день спливу такого строку. Дані про взяття на облік вносяться до двох примірників повідомлень за формою № 11-ОПП (заповнюється III розділ) та надсилаються до контролюючого органу за попереднім місцезнаходженням (місцем проживання). Зняття з обліку (за основним місцем обліку) за попереднім місцезнаходженням (місцем проживання) здійснюється автоматично одночасно із взяттям на облік (за основним місцем обліку) за новим місцезнаходженням (місцем проживання). Інформація про зняття з обліку вноситься до Єдиного банку даних юридичних осіб або до Реєстру самозайнятих осіб. Дані про взяття на облік платника податків, відомості щодо якого містяться в Єдиному державному реєстрі, передаються до Єдиного державного реєстру у день взяття на облік у контролюючому органі за новим місцезнаходженням (місцем проживання) із зазначенням: дати та номера запису про взяття на облік, назви та ідентифікаційного коду контролюючого органу, у якому платника податків взято на облік.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, з наявної в матеріалах справи службової записки начальнику юридичного управління ГУ ДФС у Миколаївській області від 21.01.2019 № 14-29-08-07 (реєстраційний номер від 23.01.2019 № 32/14-29-08-01-07) вбачається, що згідно з базою даних позивач станом на 01.01.2019 перебуває на обліку в ГУ ДФС у м. Києві, ДПІ У Дарницькому районі. Протягом 2018 року неодноразово змінював податкову адресу, а саме:

07.03.2018 відбулась зміна місцезнаходження з 49054, Дніпропетровська область, м. Дніпро, Центральний р-н, вул. Сергія Подолинського, буд, 31- Б, кв. (офіс) 310 на 54058, Миколаївська область, м. Миколаїв, Заводський р-н, вул. Озерна, буд. 9;

28.07.2018 з 54029, Миколаївська область, м. Миколаїв, Заводський р-н, пр-т Центральний, буд. 24 на 54030, Миколаївська область, м. Миколаїв, Центральний р-н, вул. Потьомкінська, буд. 13/5;

19.11.2018 з 54030, Миколаївська область, м. Миколаїв, Центральний р-н, вул. Потьомкінська, буд. 13/5, на 02095, м. Київ, Дарницький р-н, вул. А. Ахматової, буд . 7/15, кв. 1.

Водночас, відповідно до ч. 8 ст. 45 Бюджетного кодексу України у разі зміни місцезнаходження суб`єктів господарювання - платників податків сплата визначених законодавством податків і зборів після реєстрації здійснюється за місцем попередньої реєстрації до закінчення поточного бюджетного періоду.

Згідно з п. 10.13 Порядку № 1588 у разі зміни місцезнаходження суб`єкта господарювання - платника податків сплата визначених законодавством податків і зборів після такої реєстрації здійснюється таким платником податків за місцем попередньої реєстрації до закінчення поточного бюджетного періоду: 1) у такому випадку одночасно із зняттям з обліку юридичної особи (крім юридичних осіб, які включені до Реєстру неприбуткових установ та організацій) або фізичної особи - підприємця за основним місцем обліку здійснюється взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку згідно із розділом VII цього Порядку без подання заяви платником податків та з урахуванням особливостей, визначених пунктами 10.14 - 10.21 цього розділу; 2) до закінчення року платник податків обліковується в контролюючому органі за попереднім місцезнаходженням (неосновне місце обліку) з ознакою того, що він є платником податків до закінчення року, а в контролюючому органі за новим місцезнаходженням (основне місце обліку) - з ознакою того, що він є платником податків з наступного року.

У контролюючому органі за неосновним місцем обліку платник податків сплачує всі податки та збори, які згідно із законодавством мають сплачуватись на території адміністративно-територіальної одиниці, що відповідає неосновному місцю обліку, щодо таких податків подає податкові декларації (розрахунки, звіти) та виконує інші обов`язки платника податків, а контролюючий орган стосовно платника податків здійснює адміністрування таких податків, зборів (п. 7.3 розділу VII Порядку № 1588).

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, у зв`язку зі зміною місцезнаходження позивач до закінчення поточного бюджетного періоду 2018 року, обліковувався у контролюючому органі за попереднім місцезнаходженням - ДПІ у Центральному районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області (неосновне місце обліку), а в контролюючому органі за новим місцезнаходженням (основне місце обліку) - ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області (у період з 07.03.2018 по 27.0' 8.2018) та ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області (у період з 28.07.2018 по 19.11.2018) - обліковувався з ознакою того, що він є платником податків з наступного року, тобто з 01.01.2019, що також підтверджується витягом з електронного кабінету платника податків щодо його облікових даних.

Питання процедури анулювання реєстрації платника податку на додану вартість визначено у розділі V ПК України та Положенні про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 14 листопада 2014 року №1130 (далі - Положення №1130).

Відповідно до підпункту «г» пункту 184.1 статті 184 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі якщо особа, зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту.

Пунктом 184.2 статті 184 ПК України передбачено, що анулювання реєстрації на підставах, визначених у підпунктах «б»-«з» пункту 184.1 цієї статті, може здійснюватися за заявою платника податку або за самостійним рішенням відповідного контролюючого органу.

За змістом пункту 5.5 розділу V Положення №1130 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) анулювання реєстрації за самостійним рішенням контролюючого органу може бути здійснене на підставах, визначених у підпунктах «б» - «з» пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу (підпункти «б» - «з» пункту 5.1 цього розділу). Контролюючі органи здійснюють постійний моніторинг платників ПДВ, включених до Реєстру, та приймають рішення про анулювання реєстрації платників ПДВ у разі існування відповідних підстав.

Рішення про анулювання реєстрації за самостійним рішенням контролюючого органу приймаються за наявності відповідних підтвердних документів (відомостей). Такими документами є, зокрема, довідка про подання/неподання платником ПДВ контролюючому органу декларації з податку на додану вартість протягом 12 послідовних податкових місяців та/або реєстр (перелік) податкових декларацій (податкових розрахунків) особи за 12 послідовних податкових місяців, які свідчать про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту у таких деклараціях (податкових розрахунках) протягом 12 послідовних податкових місяців (підстава - підпункт «г» пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу). У реєстрі (переліку) зазначаються дані про реєстрацію особи платником ПДВ та по кожній декларації (податковому розрахунку) - податковий період, дата надходження декларації (податкового розрахунку) до контролюючого органу, загальні обсяги постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту звітного періоду, вказані у відповідних рядках та колонках податкової декларації (податкового розрахунку).

Згідно пункту 5.2 розділу V Положення №1130 при розгляді питання анулювання реєстрації згідно з підпунктом «г» пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу (підпункт «г» пункту 5.1 цього розділу) 12 місяців визначаються із урахуванням того, що включаються останні 12 послідовних податкових місяців, за які подані податкові декларації (у разі подання декларацій) або сплив строк подання податкових декларацій (у разі неподання декларацій) до отримання чи складання контролюючим органом документа, який є підставою для анулювання реєстрації.

Згідно з пунктом 5.6 розділу V Положення №1130 за наявності зазначених підтвердних документів (відомостей) контролюючий орган за місцем перебування на обліку платника податків приймає рішення про анулювання реєстрації особи - платника ПДВ незалежно від здійснення контролюючим органом документальних та камеральних перевірок такої особи і їх результатів, а також обов`язку такої особи бути зареєстрованою та/або нараховувати чи сплачувати податок на додану вартість відповідно до законодавства.

Рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ за самостійним рішенням контролюючого органу оформляється за формою №6-РПДВ (додаток 5). Таке рішення складається у двох примірниках комісією, утвореною відповідно до розпорядження контролюючого органу, та підписується керівником контролюючого органу. У рішенні про анулювання реєстрації платника ПДВ обов`язково вказуються підстави (одна або декілька) для такого анулювання з посиланням на відповідні норми Кодексу.

Зміст наведених положень свідчить про те, що анулювання реєстрації платника податку за рішенням податкового органу на підставі підпункту «г» пункту 184.1 статті 184 ПК України можливе у разі неподання платником ПДВ декларацій та/або подання таких декларацій з показниками про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту, протягом 12 послідовних податкових місяців безпосередньо до отримання чи складання контролюючим органом документа, який є підставою для анулювання реєстрації, зокрема, довідки про таке подання/неподання, про що прямо зазначено у пункті 5.2 розділу V Положення №1130.

Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом під час розгляду подібної справи, постанова від 30 травня 2019 року (справа №826/11485/15).

Разом з тим, відповідачем, на підтвердження неподання платником ПДВ контролюючому органу декларації з податку на додану вартість протягом 12 послідовних податкових місяців, довідки від 04.06.2018 № 3788/14-29-12-03-06/41207378, яка в силу вимог п. 5.5 Положення № 1130 є передумовою для прийняття рішення про анулювання свідоцтва платника ПДВ, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи, надано не було, та, відповідно, не виконано покладений на нього обов`язок доказування правомірності свого рішення.

При цьому, як вірно враховано Окружним адміністративним судом міста Києва, позивач звертався до ДПІ за місцем реєстрації органів управління підприємством - у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області із заявами про приєднання до договору про визнання електронних документів від 12.04.2018, від 23.05.2018, від 24.05.2018, від 05.06.2018, що також підтверджується письмовими поясненнями відповідача та наявними в матеріалах справи квитанціями та самими заявами, проте, у прийнятті заяв відмовлено через невідповідність реєстраційних даних автора, зазначених у заяві про приєднання до Договору, даним Єдиного державного реєстру та Державного реєстру фізичних осіб - платників податків.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що з відповідними заявами позивач також звертався і до ДПІ у Центральному районі м. Дніпра, що спростовує доводи апелянта обґрунтовані поданням таких заяв лише до контролюючих органів міста Миколаєва.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підтвердження наміру позивача подати відповідну податкову звітність у електронному вигляді, як того вимагає чинне законодавство, та як наслідок, відхиляє посилання відповідача в апеляційній скарзі на недобросовісність та умисний характер дій платника податків.

Так, 06.06.2018 позивач подав до ДПІ у Центральному районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області, а контролюючий орган прийняв паперову форму декларацій з ПДВ за лютий-квітень 2018 року, що підтверджується, як витягом з електронного кабінету платника податків щодо вихідних документів позивача за 2018 рік, так і листами ДПІ у Центральному районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 25.07.2018 № 1761/10/04-65-08 та ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 27.07.2018 № 45163/10/04-36-08-01-14.

Крім того, зі змісту наявних в матеріалах справи податкових декларацій з ПДВ за вказані періоди видно, що вони містять відповідні показники з метою формування податкового кредиту, тобто такі декларації не можуть свідчити про відсутність постачання/придбання товарів.

Зважаючи на вимоги вищенаведених норм, вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про передчасність тверджень контролюючого органу щодо неподання позивачем декларації з податку на додану вартість протягом 12 послідовних податкових місяців, а тому, рішення ГУ ДФС у Миколаївській області від 06.06.2018 №801/2018, яким позивачу анульовано свідоцтво платника ПДВ, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком Окружного адміністративного суду міста Києва, що оскільки судом встановлено протиправність рішення відповідача та скасовано його, ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача направити ДФС України документи щодо скасування рішення від 06.06.2018 №801/2018, яким позивачу анульовано свідоцтво платника ПДВ, для внесення відповідних змін до Реєстру платників податку на додану вартість та поновити реєстрацію позивача платником податку на додану вартість.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: