Справа № 400/888/19
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

01 липня 2019 р.справа № 400/888/19
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., за участю секретаря судового засідання Кафанової Г.Г.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: Білецької О.В.,

у відкритому судовому засіданні, у спрощеному позовному провадженні із повідомленням учасників справи, розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідачаГоловного управління Національної поліції в Миколаївській області, вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001

провизнання протиправним і скасування наказу від 26.02.19 р. № 56 о/с, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1 ) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (надалі - відповідач або ГУ НП), в якому просить суд:

- визнати протиправним і скасувати наказ відповідача від 26 лютого 2019 р. № 56 о/с, яким його звільнено зі служби в поліції;

- поновити його на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Корабельного відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 лютого 2019 р. до дня поновлення на роботі.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказав на таке. Спірним наказом відповідача, він був звільнений зі служби в поліції. Як слідує з матеріалів службового розслідування, його звільнення відбулось на підставі вчинення дисциплінарного проступку, який виразився в керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП). Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2019 р. провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення зазначеного адміністративного правопорушення закрито, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, тобто суд встановив відсутність події правопорушення з боку позивача. Крім того, поза увагою відповідача залишилось те, що за приписами ст. 14 ч. 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 р. № 2337-VIII (надалі - Дисциплінарний статут), у випадку надходження до відповідача матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, службове розслідування не призначається, а рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приймається на підставі зазначених матеріалів, а тому відповідач взагалі не мав права призначати службове розслідування. Позивач наголошує, що його звільнення відбулось в період тимчасової непрацездатності, про яку відповідач був обізнаний, так як ним до ГУ НП подавався листок непрацездатності.

Відповідач адміністративний позов не визнав, у відзиві просив відмовити в його задоволенні. Наголошує, що на позивача, як поліцейського, покладено обов`язок суворого дотримання вимог законодавства України, в тому числі і щодо дотримання Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, але ОСОБА_1 допустив їх порушення, керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Відповідач звертає увагу суду на той факт, що позивача звільнено зі служби в поліції не у зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення, а за порушення службової дисципліни, що встановлено службовим розслідуванням, а тому постанова Центрального районного суду м. Миколаєва, не може бути прийнята судом до уваги, так як в ній констатується відсутність складу адміністративного правопорушення, тоді як службовим розслідуванням встановлено факт вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, а саме перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, що підтвердили патрульні поліцейські і два свідка. Посилання позивача на неможливість призначення службового розслідування на підставі ст. 14 ч. 5 Дисциплінарного статуту помилкові, так як в ній йде мова про випадок надходження матеріалів у справі про адміністративне правопорушення до ГУ НП, тоді як відповідач таких матеріалів не отримував, а тому і не був позбавлений права призначити службове розслідування. З приводу звільнення позивача в період його тимчасової непрацездатності, то звільнення відбулось 26 лютого 2019 р., а відповідно до поданої ОСОБА_1 довідки, останнім днем його перебування на лікарняному було 11 лютого 2019 р. і інших документів про тимчасову непрацездатність він до ГУ НП не подавав, що засвідчено довідкою Управління кадрового забезпечення ГУ НП. Також, відповідач у відзиві послався на системність порушень ОСОБА_1 службової дисципліни, його незадовільні моральні якості, факт порушення кримінального провадження за вимагання хабара (а. с. 36-48).

В судовому засіданні позивач, його представник та представник відповідача підтримали свої доводи, викладені в заявах по суті справи.

Позовна заява залишалась без руху, у зв`язку з її невідповідністю вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) (а. с. 18-19).

Справа розглянута у спрощеному позовному провадженні із повідомленням учасників справи.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до наказу ГУ НП від 13 серпня 2018 р. № 215, ОСОБА_1 перед звільненням займав посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Корабельного відділу поліції (а. с. 8).

9 грудня 2018 р. відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, серія БД № 280161, відповідно до якого у вказаний день, о 6 год., він керував автомобілем BMW X5, державний номер НОМЕР_1 , із явними ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини, млява мова, тремтіння пальців рук. Зазначені обставини кваліфіковані за ст. 130 ч. 1 КУпАП (керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння). Від проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, ОСОБА_1 відмовився (а. с. 70 зворот).

10 грудня 2018 р. наказом ГУ НП № 144 за даним фактом призначено службове розслідування (а. с. 65).

Стаття 15 ч. 5 Дисциплінарного статуту визначає, що у разі надходження до органу поліції матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, що складені в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення, службове розслідування не призначається, а рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приймається на підставі зазначених матеріалів.

Відповідно до наведеної норми, службове розслідування не призначається у випадку надходження до органу поліції матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, але відповідно до ст. 221 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП розглядають суди, відповідно, відповідач і не повинен був отримувати матеріали про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а тому, на думку відповідача, службове розслідування призначено правомірно.

Суд вважає, що дану норму Дисциплінарного статуту слід тлумачити не буквально до її граматичного змісту, а розуміти як обізнаність відповідача про наявність провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно поліцейського.

Факт призначення службового розслідування, свідчить про наявність у ГУ НП інформації щодо обставин складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1

Змістовним наповненням даної норми, є запобігання випадкам, коли одні й ті ж самі обставини правопорушення будуть встановлюватись і підлягати оцінці різними органами - якщо особа вчинила адміністративне правопорушення, розгляд такої справи і прийняття рішення повинні відбутись за правилами КУпАП, хоча в наступному відповідач має право за тим же самим фактом притягти особу і до дисциплінарної відповідальності, або накласти дисциплінарне стягнення за порушення, яке не утворює складу адміністративного правопорушення, але порушує інші норми законодавства. При цьому, встановлення в порядку провадження у справі про адміністративне правопорушення відсутності або недоведеності події правопорушення, виключає можливість протилежного висновку у справі про дисциплінарну відповідальність за тими ж обставинами.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відсутність у ГУ НП підстав для призначення службового розслідування - відповідач повинен був приймати своє рішення за наслідками розгляду судом справи про адміністративне правопорушення.

28 грудня 2018 р. відповідач склав висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Корабельного ВП ГУ НП капітаном поліції Шльоміним В.В. (надалі - Висновок) (а. с. 66-69).

В описовій частині Висновку відповідач зазначив, що негідна поведінка ОСОБА_1 в поза службовий час, керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, мають негативний вплив на імідж і репутацію Національної поліції та підривають довіру населення до поліцейських. В резолютивній частині Висновку зазначено, що позивач підлягає звільненню за порушення ст. 1 Дисциплінарного статуту (службова дисципліна), ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" (основні обов`язки поліцейського), ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" (учасники дорожнього руху), так як порушення цих норм потягло за собою скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП. Обираючи вид дисциплінарного стягнення, відповідач вказав на безальтернативність звільнення поліцейських, відносно яких в результаті службового розслідування встановлено факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Наказом від 28 грудня 2018 р. № 385 о/с "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Корабельного ВП ГУ НП" ОСОБА_1 , на підставі ст. 77 ч. 1 п. 6 Закону України "Про Національну поліцію", звільнено зі служби в поліції (а. с. 49-51). При цьому, цей наказ також містить посилання на скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.

За ст. 22 ч. 1 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Спірний наказ № 56 о/с про звільнення ОСОБА_1 було видано ГУ НП 26 лютого 2019 р. (а. с. 9).

Як вказав відповідач і позивач підтвердив ці обставини, з листопада 2018 р. і до 31 січня 2019 р. позивач знаходився на лікарняному. В наступному, позивач подав до ГУ НП довідку № 613 про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України, відповідно до якої період тимчасової непрацездатності позивачу продовжено з 1 до 11 лютого 2019 р. (а. с. 15).

Відповідач стверджує, що жодних інших документів, які б підтверджували тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 після 11 лютого 2019 р., останній до ГУ НП не подавав. На підтвердження цього відповідач послався на доповідну записку начальника Корабельного ВП, повідомлення Управління охорони здоров`я і довідку ДУ ТМО, але ці документи ним до відзиву не додані, в судовому засіданні клопотань про їх долучення до матеріалів адміністративної справи не заявлялось.

В свою чергу, позивач подав суду листок непрацездатності, серія АДЖ № 149589, в якому містяться такі записи про непрацездатність ОСОБА_1 .: 1) з 12 до 15 лютого, 2) з 16 до 20 лютого і 3) з 21 до 28 лютого 2019 р. Стати до роботи 1 березня 2019 р. (а. с. 15).

Позивач стверджує, що подав цей листок непрацездатності відповідачу.

Оскільки жодним нормативним актом на особу не покладено обов`язок фіксувати факт здачі листка непрацездатності роботодавцю, то в даному випадку тягар доказування протилежного покладається на суб`єкта владних повноважень, але, як зазначено судом вище, документи які б підтверджували відсутність у ГУ НП листка непрацездатності, відповідачем не надано, а тому суд приходить до висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 відбулось в період його тимчасової непрацездатності, що суперечить приписам ст. 40 ч. 3 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України).

Стаття 22 ч. 5 Дисциплінарного статуту, на яку посилається відповідач в своєму відзиві, визначає, що за відсутності на службі без поважних причин поліцейського, до якого застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади чи звільнення із служби в поліції, таке дисциплінарне стягнення виконується, а витяги з наказів про застосування та виконання дисциплінарного стягнення надсилаються рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі.

Ця норма не може бути застосована до спірних правовідносин, так як вона регулює випадки, коли звільнений поліцейський відсутній на роботі без поважних причин, але ОСОБА_1 був відсутній на роботі на день звільнення - 26 лютого 2019 р. у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Щодо факту самого порушення позивачем ст. 130 ч. 1 КУпАП, про який йдеться в матеріалах службового розслідування, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 130 ч. 1 КУпАП, адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Фактично дана норма містить три склади адміністративного правопорушення:

1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів;

2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів;

3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів.

Протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Хоча даний протокол і фіксує відмову позивача від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, матеріали з цього приводу до суду не передавались.

Постановою Центрального районного суду від 21 лютого 2019 р., яка набрала законної сили 4 березня 2019 р., провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративно відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (а. с. 10).

В рішенні суду зазначено, що факт знаходження ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння не доведений. Відмова позивача від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, яка утворює самостійний склад правопорушення в рамках ст. 130 ч. 1 КУпАП, судом не оцінювалась.

За правилами ст. 78 ч. 6 КАС України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду (частина 7 цієї ж статті).

Таким чином, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, є обов`язковою для адміністративного суду в питанні факту (обставин), але не в питанні права (правової оцінки).

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва встановлено відсутність саме факту - перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, а тому така обставина є обов`язковою для врахування при розгляді даної адміністративної справи.

Доводи представника відповідача про те, що в постанові суду йдеться про відсутність у позивача стану наркотичного сп`яніння, тоді як службовим розслідуванням встановлено, що він перебував в стані алкогольного сп`яніння, помилкові - з тексту рішення суду вочевидь слідує, що суд встановив факт відсутності саме алкогольного сп`яніння.

Стаття 74 ч. 2 КАС України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 9 листопада 2015 р. № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858, огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом;

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Отже, підтвердження стану алкогольного сп`яніння відбувається або шляхом огляду водія на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічних засобів або в медичному закладі, а тому дані обставини не можуть встановлюватись або спростовуватись поясненнями патрульних поліцейських або свідків, як це зробив відповідач під час службового розслідування.

Суд підкреслює, що суперечить самої сутності юридичної відповідальності ситуація, коли в рамках провадження у справі про адміністративне правопорушення встановлено факт відсутності у особи стану сп`яніння, а в рамках службового розслідування встановлюється протилежне, при чому відповідач стан сп`яніння позивача встановлює за допомогою пояснень осіб, в той час коли його профільним нормативним актом приписується встановлювати такий факт за допомогою огляду водія.

Відповідач має право після притягнення особи до адміністративної відповідальності, накласти на відповідача і дисциплінарне стягнення, але лише у випадку, коли факт порушення має місце.

Аргументація відповідача про те, що ОСОБА_1 звільнений за вчинення дисциплінарного проступку, а не за адміністративне правопорушення, безпідставна, так як у Висновку та наказі, яким на позивача накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення, йдеться про те, що порушення службової дисципліни позивачем виразилось у вчиненні адміністративного правопорушення, тоді як в судовому порядку встановлено протилежне.

Не може бути розцінена в якості порушення службової дисципліни і відмова позивача від огляду на стан алкогольного сп`яніння, так як з цього приводу позивач повинен був окремо притягатись до адміністративної відповідальності судом.

Що стосується посилань ГУ НП на негативні характеристики особи позивача (наявність кримінального провадження, притягнення раніше до дисциплінарної відповідальності, незадовільний стан тактичної, загально-профільної, фізичної та вогневої підготовки), то слід зазначити, що адміністративний суд розглядає спори з суб`єктом владних повноважень безвідносно особи позивача, і такі дані, як правило, враховуються судом при призначенні покарання, тоді як адміністративний суд перевіряє законність дій суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач діяв протиправно, приймаючи наказ про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із порушенням службової дисципліни, яке виразилось у вчиненні адміністративного правопорушення, так як подія правопорушення відсутня.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік (ст. 235 ч. 2 КЗпП України).

Відповідно до довідки, середньомісячне грошове забезпечення позивача за два місяці, які передували звільнення складає 15 314,50 грн., а середньоденне - 459,43 грн. (а. с. 63).

Кількість днів вимушеного прогулу з 26 лютого 2019 р. і до 1 липня 2019 р. складає 84 дні (лютий 3 дні, березень і квітень по 20 днів, травень 22 дні, червень 18 днів і липень 1 день), відповідно, грошове забезпечення позивача за цей період дорівнює 38 592,12 грн. (84х459,43=38 592,12).

За правилами ст. 371 ч. 1 п. 2 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

На підставі наведеної норми, стягнення грошового забезпечення ОСОБА_1 за один місяць (червень), що складає 8 269,74 грн. (18 робочих днів в червні 2019 р. х 459,43=8 296,74), в межах загальної суми стягнення в розмірі 38 592,12 грн., підлягає негайному виконанню.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, так як на підставі ст. 5 ч. 1 п. 1 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення інших судових витрат сторони суду не подавали.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, ) задовольнити.

2. Наказ № 56 о/с "По особовому складу", прийнятий 26 лютого 2019 р. Головним управлінням Національної поліції в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, ), яким ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) звільнено зі служби в поліції на підставі ст. 77 ч. 1 п. 6 Закону України "Про Національну поліцію", визнати протиправним і скасувати.

3. Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Корабельного відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області з 26 лютого 2019 р.

4. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 26 лютого 2019 р. до 1 липня 2019 р. в сумі 38 592,12 грн. (тридцять вісім тисяч п`ятсот дев`яносто дві гривні дванадцять копійок), без врахування грошового забезпечення за один місяць в сумі 8 269,74 грн. (вісім тисяч двісті шістдесят дев`ять гривень сімдесят чотири копійки).

5. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) грошове забезпечення за один місяць в сумі 8 269,74 грн. (вісім тисяч двісті шістдесят дев`ять гривень сімдесят чотири копійки).

6. Рішення суду в частині стягнення грошового забезпечення за один місяць в сумі 8 269,74 грн. (вісім тисяч двісті шістдесят дев`ять гривень сімдесят чотири копійки), в межах загальної суми стягнення в розмірі 38 592,12 грн. (тридцять вісім тисяч п`ятсот дев`яносто дві гривні дванадцять копійок), підлягає негайному виконанню.

7. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз