Справа № 803/1125/18
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/5000/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Довгополова О.М., Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами (головуючий суддя Ковальчук В.Д.) ухвалена у відкритому судовому засіданні в м. Луцьк о 11 год. 54 хв. повний текст складено 24.04.2019 у справі №803/1125/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фурніро» до Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про стягнення пені,-

ВСТАНОВИВ:

Луцька об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області 02.04.2019 звернулася в суд із заявою про перегляд постанови Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2018 року за нововиявленими обставинами, рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити в повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції Головне управління ДФС у Волинській області подало апеляційну скаргу. В якій просить ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити, апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального та процесуального права, а саме висновок Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі №826/7380/15 не був відомим суду при винесенні рішення.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає апеляційному розгляду.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача Ярошик Т.В. апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відповідно до приписів частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що постановою Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2018 року у справі №803/1125/18 адміністративний позов задоволено повністю, стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фурніро» 104508,67 грн. пені, нарахованої на суму заборгованості з бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за період з 20 грудня 2017 року по 20 червня 2018 року по декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року (аркуші справи 95-98).

Постанова суду набрала законної сили 17 грудня 2018 року на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року, який апеляційну скаргу Луцької ОДПІ залишив без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30.08.2018 року у справі №803/1125/18 залишив без змін (аркуші справи 162-166).

Згідно із частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Предметом розгляду зазначеної адміністративної справі слугувало те, що позивач є платником ПДВ. 13 жовтня 2017 року Волинським окружним адміністративним судом у справі №803/121/16 за позовом «Фурніро» до Луцької ОДПІ про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити дії позов задоволено повністю та зобов`язано Луцьку ОДПІ внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні дані щодо відшкодування ТзОВ «Фурніро» суми податку на додану вартість за червень 2015 року у розмірі 1197967 грн. Дана постанова суду набрала законної сили 19 грудня 2017 року на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року, який апеляційну скаргу Луцької ОДПІ залишив без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2017 року у справі №803/121/16 без змін. Вищезазначена сума бюджетного відшкодування стала узгодженою з моменту набрання законної сили постановою Волинського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2017 року у справі №803/121/16, тобто 19 грудня 2017 року. Оскільки ця узгоджена сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість не відшкодована товариству, тому відповідно до п.200.23 ст.200 Податкового кодексу України (далі ПК України) було стягнуто на його користь пеню в сумі 104508,67 грн. за порушення строків відшкодування податку на додану вартість за період з 20.12.2017 року по 20.06.2018 року по декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року.

Обґрунтовуючи заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду в цій справі, відповідач вважає, що підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 року у справі №826/7380/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про визнання протиправною бездіяльності й стягнення заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість, в якій Верховний Суд зробив висновок про те, що ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, є стягнення з Державного бюджету України через ГУ ДКС України у місті Києві на користь товариства заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ та пені, нарахованої та суму такої заборгованості.

Надаючи правову оцінку обгрунтовності вищевказаної заяви про перегляд за нововиявленими обставинами, суд виходив із наступного.

За приписами пункту 1 частини другої статті 361 КАС України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, серед іншого, є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

На думку суду, наведені у заяві підстави про перегляд постанови Волинського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року не є нововиявленими обставинами в розумінні пункту 1 частини другої статті 361 КАС України.

Нововиявленими слід вважати обставини, які зокрема: 1) об`єктивно існували на момент вирішення адміністративної справи та не були встановлені судом; 2) не були відомі і не могли бути відомі на час прийняття рішення суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі. Наявність обох цих умов для визнання обставини нововиявленою є обов`язковою.

Суд зазначає, що істотними обставинами справи вважаються такі, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це передусім ті, що взагалі не були предметом розгляду по даній адміністративній справі в адміністративному суді, у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи. Істотними для справи обставинами вважаються такі факти і події, які мають юридичне значення для взаємовідносин сторін, що звернулись до суду з метою розгляду спірної ситуації, тобто ці факти існували вже під час розгляду спірної ситуації в суді, але не були і не могли бути відомі ні особам, які брали участь у розгляді адміністративної справи, ні суду, який її розглядав та вирішував її по суті.

Отже, умовами для перегляду рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є істотність нововиявлених обставин для вирішення спору, існування їх на момент вирішення адміністративної справи та виявлення таких після прийняття рішення зі спору, станом на час звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення за правилами глави 4 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд зазначає, що перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто, перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.

Заявник посилається у своїй заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та апеляційній скарзі саме з підстав зміни правової позиції суду касаційної інстанції, про те висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №803/1125/18 не є застосованими у даній справі, оскільки останні висловлені до правовідносин, що мали інше правове регулювання (функціонування Тимчасового реєстру).

Суд звертає увагу, що новий розгляд справи, що використовується для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, не повинен використовуватись як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що обставини, що повідомлені заявником не є нововиявленими в розумінні пункту 1 частини другої статті 361 КАС України.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Зокрема, як вбачається із рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia, заява № 69529/01) та рішення у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v. Moldova № 2, заява № 19960/04), процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

У пункті 33 рішення у справі «Христов проти України» (заява № 24465/04) Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), заява N 28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII, у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04, пункт 42).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (пункт 34), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява N 52854/39, пункт 52, ECHR 2003-IX, у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04, пункт 43).

Суд також враховує позицію, вказану у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Відповідно до частини четвертої статті 368 КАС України суд за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Крім цього суд зазначає, що рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2018 року в адміністративній справі №803/1125/18 узгоджується з рішенням Великої Палати Верховного Суду, на яке, як на нововиявлену обставину покликається заявник.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи ухвалу суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви Луцької ОДПІ про перегляд рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2018 року за нововиявленими обставинами в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фурніро» до Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про стягнення пені, оскільки обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими в розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, а тому в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовлено правомірно, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2018 року у справі №803/1125/18 залишено в силі.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 322, 325, 329, 361, 368, 369 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року у справі №803/1125/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді О.М. Довгополов

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови складено 27.06.2019