Справа № 400/757/19
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/757/19

Категорія:11.5 Головуючий в 1 інстанції: Устинова А.І. рішення суду першої інстанції прийнято у м. Миколаїв в порядку письмового провадження 18 квітня 2019 року

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Яковлєва О.В.,

суддів - Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, за участю третьої особи - Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, про визнання дій протиправними,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Заводському відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання протиправними дій щодо стягнення подвійного розміру адміністративного стягнення у вигляду штрафу, у сумі 13 600,00 грн., виконавчого збору, у сумі 1 360,00 грн., а також виконавчих витрат, у сумі 200,00грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог не відповідає встановленим обставинам справи, так як спірне виконавче провадження відкрито до моменту звернення позивача з позовом про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, а тому відповідні обставини не могли бути відомі державному виконавцю.

При цьому, апелянт вважає, що судом першої інстанції належним чином не обґрунтовано свій висновок щодо безпідставності стягнення виконавчого збору, а також взагалі не надано правової оцінки правомірності стягнення витрат виконавчого провадження.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області 07 березня 2018 року винесено постанову № 19 у справі про адміністративне правопорушення, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, на суму 6 800,00 грн.

Отримавши вказану постанову, позивач повідомив управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області про те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення оскаржуються в судовому порядку.

Між тим, державним виконавцем Заводського відділу ДВС м. Миколаїв 04 червня 2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56504220, якою постановлено стягнути з ОСОБА_1 штраф у розмірі 13 600,00 грн., виконавчий збір у розмірі 1 360,00 грн., а також виконавчі витрати, у розмірі 200 грн..

Крім того, заявою ОСОБА_1 від 27 вересня 2018 року повідомлено виконавчий орган про оскарження до Ленінського районного суду м. Миколаєва постанови у справі про адміністративне правопорушення № 19 від 07 березня 2018 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва у справі № 489/5895/18 відмовлено у задоволенні відповідного позову ОСОБА_1

В свою чергу, отримавши рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог позивач сплатив 17 січня 2019 року штраф, у сумі 6800,00грн., про що сповіщено державного виконавця.

Проте, державним виконавцем не закрито спірне виконавче провадження, а тому позивач звернувся до суду з даним адміністративним позов.

За наслідком встановлених обставин, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як державний виконавець протиправно стягнув з позивача подвійний розмір адміністративного стягнення та виконавчий збір у межах спірних правовідносин, з чим не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

При цьому, згідно ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною 4 вказаної статті встановлено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно ч. 1 ст. 42 КАС України, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин позивачем оскаржено дії державного виконавця щодо стягнення з нього подвійного розміру адміністративного стягнення у вигляду штрафу, на сумі 13 600,00 грн., виконавчого збору, у сумі 1 360,00 грн., а також виконавчих витрат, у сумі 200,00грн.

В даному випадку, із зібраних матеріалів у справі вбачається, що оскаржувані дії державних виконавців вчинено останніми у межах виконавчого провадження № 56504220, що відкрито на виконання постанови Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області у справі про адміністративне правопорушення № 19 від 07 березня 2018 року.

При цьому, з аналізу вищевикладених положень законодавства вбачається, що у разі несплати правопорушником штрафу у встановлені строки, постанова про накладення штрафу надсилається до органу державної виконавчої служби для примусового виконання у подвійному розмірі накладеного штрафу.

В свою чергу, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документу розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження із зазначенням у ній сум, включаючи кошти виконавчого провадження, які підлягають стягненню з боржника.

В даному випадку, управлінням ДАБІ в Миколаївській області передано органу державної виконавчої служби постанову у справі про адміністративне правопорушення на примусове виконання, що є підставою для стягнення з позивача подвійного розміру штрафу.

В свою чергу, у межах спірних правовідносин судом не перевіряється правомірність дій управління ДАБІ в Миколаївській області щодо передачі на примусове виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення.

При цьому, за наслідком отримання органом державної виконавчої служби постанови у справі про адміністративне правопорушення, останнім прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження від 04 червня 2018 року щодо стягнення з позивача подвійного розміру адміністративного стягнення, у сумі 13 600,00 грн., виконавчого збору, у сумі 1 360,00 грн., а також виконавчих витрат, у сумі 200,00 грн.

Між тим, варто зазначити, що вказана постанова від 04 червня 2018 року є чинною, так як її правомірність не оскаржувались учасниками відповідного виконавчого провадження у порядку та у строки, встановлені КАС України.

При цьому, про відкриття вказаного виконавчого провадження позивач знав, зокрема, станом на 27 вересня 2018 року, під час повідомлення Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Внаслідок чого, колегія суддів вважає правомірними оскаржувані дії державного виконавця щодо стягнення з позивача коштів, визначених у чинній постанові про відкриття виконавчого провадження від 04 червня 2018 року.

При цьому, про оскарження у судовому порядку постанови у справі про адміністративне правопорушення позивач мав повідомляти контролюючий орган, з наданням відповідних доказів, з метою зупинення процесу її передачі на примусове виконання.

В свою чергу, остаточне оскарження постанови у Ленінському районному суді м. Миколаєва відбулось після відкриття виконавчого провадження та не може впливати на розміри сум, визначені у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, зазначений у мотивувальній частині його рішення, про визнання протиправною постанови державного виконавця, так як у межах спірних правовідносин позивачем оскаржено тільки дії державного виконавця.

Більш того, як зазначалось колегією суддів вище, оскарження відповідної постанови має здійснюватись у встановлені процесуальним законодавством строки.

З аналогічних підстав колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково надав оцінку правомірності частині включених до постанови про відкриття виконавчого провадження сум.

При цьому, варто зазначити, що у межах поданої апеляційної скарги виконавчим органом не зазначається про порушення позивачем строків звернення до суду.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального та матеріального права, а наведені в скарзі доводи не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 272, 287, 308, 311, 315, 316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року скасувати, прийнявши у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, за участю третьої особи - Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, про визнання дій протиправними.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Градовський Ю.М. Крусян А.В.