Справа № 820/6577/17
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 р. Справа № 820/6577/17
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Любчич Л.В.

суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2019, суддя Сліденко А.В., майдан Свободи 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 15.02.19 по справі № 820/6577/17

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України(далі відповідач), третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 ,в якому, з урахуванням уточнень, просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, в частині відмови у призначенні йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, як особі звільненої з військової служби інвалідності вперше безстроково з 24 листопада 2015 року, внаслідок поранення, контузії, захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, що зазначено в пункті №38 протоколу № 121 від 24 листопада 2017 року;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням йому, як особі звільненої з військової служби інвалідності II групи вперше безстроково з 24 листопада 2015 року, внаслідок поранення, контузії, захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, відповідно до ст. 16 Закону України Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності;

- зобов`язати Міністерство оборони України подати у місячний строк, після набрання законної сили рішенням суду, звіт про виконання судового рішення, який передбачено ч. 1 ст. 382 КАС України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 частково задоволено позовні вимоги.

Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України в особі Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби у формі п. 38 протоколу від 24.11.2017 №121.

Зобов`язано Міністерство оборони України в особі Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби повторно вирішити по суті питання з приводу призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у порядку ст. 16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-ХІІ ( далі Закон №2011) та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499. (далі Порядок №499).

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погодившись з даним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що має право на отримання спірної одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність ІІ групи була встановлена 24.11.2015, тобто після набрання чинності нової редакції ст. 16 Закону № 2011 та Порядку

призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 ( далі Порядок №975). Вважає помилковим врахуванням судом першої інстанції довідки МСЕК від 06.02.2013 про первинний огляд якою була встановлена 2 група інвалідності з 25.12.2012. Апеянт посилається на те, що він звернувся за призначенням одноразової грошової допомоги вперше у 2015 по ІІ групі інвалідності встановленої з 24.11.2015 безстроково. Порядк №975 не пов`язує право на отримання одноразовї допомоги лише здовідкою МСЕК виданої при первинному огляді. Жодним нормативно-правовим актом не визначено який вид огляду МСЕК має бути (первинний чи повторний) при призначенні даної одноразовї грошової допомоги у разі настання інвалідності. Законодавець пов`язує право з датою, що зазначена в довідці МСЕК і не позбавляє права особу отримати одноразову грошову допомогу на підставі довідки МСЕК виданої при повторному огляді. А тому позивач вважає, що право на отримання одноразової грошової допомоги у нього виникло з дати, що зазначена у довідці МСЕК від 09.12.2015 з 24.11.2015

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від16.04.2019 призначено до розгляду клопотання позивача про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в порядку письмового провадження та ухвалою суду від 22.04.2019 задоволено вищезазначене клопотання, строк на апеляційне оскарження судового рішення поновлено.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.04.2019, у зв`язку з усуненням недоліків апеляційної скарги, відкрито провадження по справі № 820/6577/17.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2019 закінчено підготовку справи до розгляду та призначено у відкритому судовому засіданні.

Сторони в судове засідання не з`явилися про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями.

Відповідно до положень ч.2 ст.313 КАС України справа розглянута без участі сторін.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзіта (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції були встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

Позивач під час проходження військової служби у якості кадрового офіцера у військовому званні капітана брав участь у бойових діях Збройних Сил СРСР на території Демократичної Республіки Афганістан, де одержав поранення, через яке рішеннями МСЕК від 06.02.2013 (з 25.12.2012), 29.12.2014 р. (з 23.12.2014), 09.12.2015 (з 24.11.2015) визнавався інвалідом ІІ групи.

На виконання постанови Чугуївського міського суду Харківської області від 07.07.2017 р. по справі №820/1944/16 матеріали звернення позивача з приводу призначення одноразової грошової допомоги у порядку ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» були передані до Міністерства оброни України.

Міністерством оборони України в особі Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби було прийнято рішення у формі п. №38 протоколу № 121 від 24.11.2017 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України в частині належного, правильного та обґрунтованого вирішення питання про призначення спірної виплати за заявою позивача.

Суд апеляційної інстанції з даним висновком суду погоджується з огляду на наступне.

Як слідує з доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 вважає про наявність у нього права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги в зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності безстроково (довідка МСЕК від 09.12.2015) з урахуванням положень законодавства чинного на дану дату, а не на дату первинного встановлення інвалідності.

Стосовно даних доводів колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.. 41 Закону України «Про військовий обов*язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ ( далі Закон №2232) встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених №2011.

Визначення соціального захисту військовослужбовців міститься у статті 1 Закону №2011, та означає діяльність (функція) держави, спрямовану на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1-2 Закону № 2011, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закону № 2011 дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону №2011, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з ч. 9 ст. 16-3 Закону №2011 передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві .

Відповідно до п. 2 наведеної вище постанови, особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 , Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 , і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 ;

допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Пунктом 3 Порядку №975 визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Враховуючи викладені вище положення Порядку № 975, колегія суддів зазначає, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІ групи інвалідності 25.12.2012 (довідка МСЕК від 06.02.2013).

Враховуючи викладені вище положення Порядку № 975, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, а саме Порядок №499.

Право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 9 листопада 2018 року у справі № 759/5707/16-а.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

З огляду на вищезазначене, рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм процесуального права, у відповідності до вимог норм матеріального права, тому суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для його скасування немає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року по справі № 820/6577/17 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Любчич
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін
Постанова складена в повному обсязі 01.07.19.