Справа № 826/9611/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 червня 2019 року № 826/9611/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі

ГУ ДФС у місті Києві

про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва (далі - ДПІ у Шевченківському районі м. Києва) з вимогами про зобов`язання зарахувати надміру сплачені грошові зобов`язання у сумі 9 680,43 грн. в рахунок авансу по сплаті земельного податку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є платником земельного податку з фізичних осіб за користування частиною земельної ділянки, площею 502,88 кв.м., що розташована у м. Києві, вул. Лук`янівська, 1.

Згідно з податковими повідомленнями-рішеннями податкового органу від 09 квітня 2014 року № та від 25 травня 2015 року №2618-17 сума земельного податку за 2014 та 2015 роки була визначена у розмірі 19 799,82 грн. та 34 922,49 грн. відповідно.

Позивач зазначені у податкових повідомленнях-рішеннях суми земельного податку сплатив у повному обсязі, проте вважає, що вони були не вірно обраховані відповідачем, у зв`язку з чим ним надмірно переплачено податку на суму 9 690,43 грн.

Після звернення до відповідача із заявами про повернення надміру сплачених коштів, позивач отримав відмову з тих підстав, що суми податку були сплачені та вважаються узгодженими.

Посилаючись на такі обставини, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 08 серпня 2017 року відкрито провадження у справі, призначено її до судового розгляду.

Відповідачем заперечень, пояснень, заяв, клопотань або інших документів протягом розгляду справи до суду не подавалося.

Судове засідання 19 жовтня 2017 року не відбулося з причини неявки представників сторін.

Після заслуховування пояснень представника позивача в судовому засіданні 14 грудня 2017 року суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України та викладено його у новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України у новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

За таких обставин суд завершує розгляду справи по суті за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 є платником земельного податку з фізичних осіб, оскільки користується частиною земельної ділянки, площею 502,88 кв.м. (код ділянки 91:102:001), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, податковим повідомленням-рішенням ДПІ у Шевченківському районі м. Києва від 09 квітня 2014 року № позивачу визначено суму податкового зобов`язання по податку за землю на 2014 рік у розмірі 19 799,82 грн., а податковим повідомленням-рішенням від 25 травня 2015 року у розмірі 34 922,49 на 2015 рік (а.с.7,90).

Зазначені суми податку позивач належно сплатив, що підтверджується квитанціями від 11 червня 2014 року №ПН/891 та від 28 липня 2015 року № ПН 12461 (а.с.8,10).

26 квітня 2017 року позивач звернувся до ДПІ у Шевченківському районі м. Києва із заявою про повернення надміру сплаченого податку, у якій зазначив, що згідно листа Департаменту земельних ресурсів Київської міської ради від 16 вересня 2016 року станом на 01 січня 2014 року нормативна грошова оцінка 1 кв.м. земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 у разі її комерційного використання складала 3 386,06 грн., а отже земельний податок становив 17 027,82 грн. (502,88 х 3 386,06 грн. х 1%). Водночас, згідно податкового повідомлення-рішення від 09 квітня 2014 року суму податку визначено на рівні 19 799,82 грн., отже сума переплати податку за 2014 рік становить 2 772,00 грн.

У 2015 році грошова оцінка 1 кв.м. цієї ж земельної ділянки з 01 січня 2015 року по 30 червня 2015 року з урахуванням коефіцієнтів індексації складала 4 229,19 грн., а станом на 01 липня 2015 року - 6 912,27 грн.

За підрахунками позивача сума земельного податку за 2015 рік мала становити 28 014,06 грн., проте податковим повідомленням-рішенням від 25 травня 2015 року суму податку визначено на рівні 34 922,49 грн., а отже сума переплати складає 6 908,43 грн., та загалом за 2014 та 2-15 роки сума переплати склала 9 680,43 грн.

Виходячи з таких міркувань позивач просив: надміру сплачену суму податку у розмірі 9 680,43 грн. зарахувати в рахунок майбутніх платежів.

Листом від 06 червня 2017 року №5935/Х/26-15-13-05-18 відповідач відмовив ОСОБА_1 у задоволенні його заяви за відсутністю підстав, зазначивши, що зазначені у податкових повідомленнях-рішенням суми податку є узгодженими та сплаченими до бюджету, а питання, які піднімає позивач у заяві від 29 квітня 2017 року, мають вирішуватися в іншому порядку, визначеному Податковим кодексом України.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань визначає стаття 43 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 43.1 цієї статті передбачено, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків (пункт 43.2. статті 43 Податкового кодексу України).

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми (пункт 43.3. статті 43 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 43.5. статті 43 Податкового кодексу України, контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Положення статті 43 Податкового кодексу України узгоджуються з нормами Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 1146 від 15 грудня 2015 року, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31 грудня 2015 року за № 1679/28124 (далі - Порядок № 1146).

Порядок регламентує взаємовідносини територіальних органів Державної фіскальної служби України з місцевими фінансовими органами та територіальними органами Державної казначейської служби України в процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань за платежами, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби, з метою належного виконання положень статей 43, 102 Податкового кодексу України, частини другої статті 45 та частини другої статті 78 Бюджетного кодексу України.

Пунктом 6 Порядку № 1146 передбачено, що у заяві платник вказує суму і вид помилково та/або надміру сплаченого платежу та визначає напрям(и) перерахування коштів, що повертаються 1) на поточний рахунок платника податку в установі банку; 2) на погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби, незалежно від виду бюджету; 3) готівкою за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в установі банку; 4) готівкою з рахунків банків у разі відсутності у платника податків рахунку в установі банку; 5) поштовим переказом через підприємства поштового зв`язку; 6) для подальших розрахунків як авансові платежі (передоплата) або грошова застава: на небюджетний рахунок з обліку коштів забезпечення сплати майбутніх митних та інших платежів - рахунок 3734, відкритий на балансі Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві; банківський балансовий рахунок 2603, відкритий для органу Державної фіскальної служби у відповідному уповноваженому банку (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати), доплати тощо вносилися готівкою).

Після реєстрації в органі Державної фіскальної служби заява платника про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань (крім грошових зобов`язань з митних та інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів) передається на розгляд до структурних підрозділів, що виконують функції з адміністрування відповідних податків і зборів та погашення заборгованостей. Не пізніше другого робочого дня, наступного за днем реєстрації, заява з відміткою вказаних підрозділів щодо правомірності повернення передається до структурного підрозділу, на який покладено функцію з підготовки висновку (пункт 7 Порядку № 1146).

Відповідно до пункту 8 Порядку № 1146, у разі якщо вказана у заяві платника сума (її частина) за даними інформаційних систем обліковується як помилково та/або надміру сплачена, орган Державної фіскальної служби готує: висновок на повернення такої суми (її частини) за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку; два примірники реєстру висновків за платежами, належними державному бюджету, за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку; три примірники реєстру висновків за платежами, належними місцевим бюджетам, та платежами, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами, за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку.

Згідно з частиною другою статті 45 Бюджетного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Відтак, необхідною обставиною для повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках податкового органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється контролюючими органами, є факт ухвалення податковим органом висновку про повернення надмірно сплачених сум податку.

З наведеного суд приходить до висновку, що процедура повернення надміру сплачених грошових коштів чітко визначена законодавством.

Окрім того, відповідно до пункту 56.2 статті 56 Податкового кодексу України у разі, коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Згідно з підпунктом 56.12 пункту 56 Податкового кодексу України контролюючий орган самостійно визначає грошове зобов`язання платника податків за причинами, не пов`язаними з порушенням податкового законодавства, такий платник податків має право на адміністративне оскарження рішень контролюючого органу протягом 30 календарних днів, що настають за днем надходження податкового повідомлення-рішення контролюючого органу.

Позивачем не надано відомостей щодо використання процедури адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень від 09 квітня 2014 року та від 25 травня 2015 року, а також щодо результатів такого оскарження.

Також не надано суду відомостей про оскарження податкових повідомлень-рішень в судовому порядку, а отже, підстави вважати винесені податкові повідомлення-рішення нечинними або скасованими у суду відсутні.

У даній адміністративній справі №826/9611/17, не погоджуючись із сумами нарахованого земельного податку за 2014 та 2015 роки, позивач фактично не згоден з неправильно визначеними на його думку сумами грошового зобов`язання, визначеними у податкових повідомленнях-рішеннях, проте питання щодо їх визнання протиправними та скасування не ставить, а просить суд зобов`язати контролюючий орган зарахувати надміру сплачені грошові зобов`язання у сумі 9 680,43 грн. в рахунок авансу по сплаті земельного податку.

За таких умов суд приходить до висновку, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту своїх прав, а заявлені позовні вимоги стосуються дискреційних повноважень відповідача, щодо яких суд не вправі приймати рішення.

Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного та встановлених під час розгляду обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якими судові витрати підлягають поверненню позивачу, який не є суб`єктом владних повноважень лише при задоволенні позову.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у місті Києві про зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 .

Відповідач: Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, 04107, м. Київ, вулиця Багговутівська, будинок 26.

Суддя В.І. Келеберда