Справа № 357/13359/16-а
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Парінова А.Б.

за участю секретаря Такаджі Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2019 року

у справі №357/13359/16 (розглянуту у порядку загального позовного провадження)

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Київській області, викладену в листі від 26.09.2016 №29/М-596, у проведені виплати одноразової грошової допомоги в зв`язку з встановленням 2-ї групи інвалідності позивачу.

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області призначити і виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності в 200-кратному розмірі прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він відповідає визначеним у Порядку та умовах виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності від 11.01.2016 №4 критеріям та є таким, що має право на отримання одноразової грошової допомоги, у реалізації його законного права відповідачем відмовлено протиправно.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.05.2017 позов задоволено. Визнано протиправною відмову відповідача, викладену у листі від 26.09.2016р. №29/М-596, у проведенні виплати одноразової грошової допомоги в зв`язку з встановленням позивачу ІІ групи інвалідності. Зобов`язано відповідача призначити і виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2017 змінено третій абзац постанови суду першої інстанції. Зобов`язано відповідача скласти висновок про призначення одноразової грошової допомоги позивачу та прийняти рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ шляхом видання наказу про виплату такої допомоги. В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

В подальшому, постановою Верховного Суду від 11.10.2018 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2017 та змінену постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.05.2017 у даній справі скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, Верховний Суд постановою від 11.10.2018 звернув увагу на те, що для правильного вирішення даного спору необхідним є з`ясування підстави звільнення позивача з органів поліції, чи відбулось таке звільнення внаслідок причин, зазначених в пункті 4 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», що є обов`язковою умовою призначення одноразової грошової допомоги.

За наслідками нового розгляду справи, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2019 позов задоволено частково. Визнано протиправними та незаконними дії Головного управління Національної поліції в Київській області щодо непризначення та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 90 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, як інваліду ІІ групи відповідно до вимог Порядку та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням II групи інвалідності в розмірі, визначеному статтею 99 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (90 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату) в порядку, передбаченому Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4. В решті позову відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції й відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги заперечував та просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 у період з 15.02.1997 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, а саме: в ГУ МВС України в Київській області; з 07.11.2015 на підставі наказу № 1 о/с від 07.11.2015 позивача зараховано на службу в Головне управління Національної поліції в Київській області.

З 22.01.2016 позивача старшого лейтенанта поліції, інспектора Рокитнянського ВП ГУНП в Київській області, звільнено зі служби в поліції. Наведене стверджується копією трудової книжки позивача.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про хворобу № 14/Зв від 15.01.2016, захворювання ОСОБА_1 пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

А згідно копії довідки МСЕК серії АВ № 0214486, з 16 травня 2016 року ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності від захворювання, пов`язаного з проходженням служби в ОВС та встановлено групу інвалідності на строк до 01 червня 2017 року.

З копії довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках вбачається, що у позивача ступінь втрати професійної працездатності у відсотках становить 70 %.

09.09.2016 позивач звернувся до Головного управління національної поліції в Київській області із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, додавши до заяви необхідні документи.

Листом від 26.09.2016 №29/М -596 за результатами розгляду його заяви у виплаті допомоги було фактично відмовлено з посиланням на те, що виплата та призначення одноразової грошової допомоги працівникам поліції проводиться в розмірах, визначених Законом України «Про національну поліцію», особам, які мають право на її отримання відповідно до цього Закону. До Закону України «Про національну поліцію» не внесені зміни щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги колишнім поліцейським, причиною інвалідності яких стало захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а тому вирішити питання про призначення позивачу цієї допомоги немає правових підстав, що вбачається з копій заяви позивача та даного листа в матеріалах справи (а.с.13).

Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідача, звернувся до суду з вказаним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з 17.05.2016 року у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності. Таким чином, вимоги позивача до ГУ НП в Київській області щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності суд вважає обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію», як старого закону, так і статті 97 нового Закону «Про Національну поліцію» право на отримання допомоги виникає з часу встановлення інвалідності.

Відповідно до пункту 15 Прикінцевих положень Закону України «Про Національну поліцію» право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги виникає з часу встановлення інвалідності, а тому правила пункту 15 Прикінцевих положень Закону України «Про Національну поліцію» поширюються виключно на тих працівників поліції, яким інвалідність встановлена до 07.11.2015 - часу набрання чинності Закону України «Про Національну поліцію».

Оскільки інвалідність позивачу встановлена згідно Акту огляду МСЕК від 17.05.2016 з 16.05.2016, а тому при визначенні права позивача на отримання одноразової грошової допомоги норми Закону України «Про міліцію» та прийнятого на його виконання Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції від 21.10.2015 №850 застосуванню не підлягають.

В свою чергу, за наявності підстав, така допомога може бути призначена відповідно до статті 97 Закону України «Про Національну поліцію».

Так, за правилами статті 78 цього Закону служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду зараховується до стажу служби в поліції.

Крім того, відповідно до пункту 13 Прикінцевих положень цього закону працівникам міліції, які перейшли на службу до поліції, стаж вислуги в спеціальних званнях міліції зараховується до стажу вислуги для присвоєння чергових спеціальних звань поліції.

Разом з тим, за правилами статті 102 Закону України «Про Національну поліцію» та статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» служба в органах внутрішніх справ зараховується до вислуги років для призначення пенсії поліцейським.

Таким чином, оскільки період служби в органах внутрішніх справ зараховується до стажу служби поліцейських, в тому числі і для призначення пенсії, а тому отримання захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ внаслідок якого встановлено інвалідність, породжує право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 4 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію».

В той же час за правилами статті 97 Закону "Про національну поліцію" одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, зокрема, у разі: 3) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті; 4) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Згідно з підпунктом "б" пункту 4 частини 1 статті 99 Закону України «Про Національну поліцію» розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, у разі визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності II групи - 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно свідоцтва про хворобу №14/ЗВ від 15.01.2016 військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Київській області» захворювання ОСОБА_1 . пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ та 22.01.2016 ОСОБА_1 звільнений зі служби в Національній поліції за ст. 77 пп. 2 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу).

Разом з тим, наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у відповідності до пункту 4 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку із встановленням групи інвалідності відповідачем не оспорюється та не заперечується відповідачем.

Частиною 2 статті 97 Закону передбачено, що порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

За змістом пункту 5 розділу І Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого Наказом МВС України від 11.01.2016 року № 4 (далі Порядок № 4) випадок пов`язаний з проходженням служби в органах внутрішніх справ - обставина, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 4 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку № 4 формування пакета документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у поліції здійснюється підрозділами фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції, фінансовими підрозділами головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві (далі - фінансові підрозділи) у взаємодії з підрозділами кадрового забезпечення, службами державного нагляду за охороною праці (далі - СДНОП) цих органів та фахівцями військово-лікарської комісії (далі - ВЛК).

Згідно з пунктом 3 розділу ІІІ Порядку № 4 заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.

Пунктом 5 розділу ІІІ Порядку № 4 передбачено, що для виплати одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає фінансовому підрозділу: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). До заяви додаються копії, які звіряються з оригіналом документа: 1) довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; 2) постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; 3) акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; 4) сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; 5) документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що днем виникнення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

При цьому, згідно наведених вище правових норм розмір допомоги по другій групі інвалідності встановлюється на рівні 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Отже, враховуючи те, що з 17.05.2016 у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, вимоги позивача до Головного управління Національної поліції в Київській області щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З огляду на наведені обставини та законодавчі приписи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції у частині наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з установлення йому інвалідності, по причині захворювання, яке пов`язане з проходженням служби в ОВС.

Разом з тим, аналіз норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та встановлені фактичні обставини дають підстави для висновку, що право у позивача на отримання одноразової грошової допомоги виникло у період дії Закону України «Про Національну поліцію». У зв`язку з цим необхідно зауважити, що позивачу підлягає нарахуванню і виплаті одноразова грошова допомога у розмірі, передбаченому Законом України «Про Національну поліцію», а не Законом України «Про міліцію» та Порядком № 850.

Оскільки позивачу з 17.05.2016 встановлено IІ групу інвалідності в результаті захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, тобто після звільнення останнього з органів Національній поліції та у період дії Закону України «Про Національну поліцію», а тому позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі, передбаченому статтею 99 Законом України «Про Національну поліцію» (90 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату).

Отже, вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що оскільки останнім місцем служби позивача було Рокитнянське ВП ГУНП в Київській області, то на нього, як на поліцейського, поширюються норми Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку з чим він має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно пунктом 4 частини першої статті 97 Законом України «Про міліцію» та Порядку № 4.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм матеріального права до спірних правовідносин висловлена Верховним Судом у постанові від 28.08.2018 (справа №374/9/17).

Враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства України колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження, посилання відповідача висновків суду не спростовують, оскільки гуртуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства України колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 242, 246, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

А.Б. Парінов

Повний текст постанови виготовлено 27 червня 2019 року.