Справа № 802/1475/18-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2019-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

24 червня 2019 р. Справа № 802/1475/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

судді доповідача: Крапівницької Н.Л.,

суддів: Воробйової І.А.,

Сала П.І.,

розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження в місті Вінниці

заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.06.2018 року у справі №802/1475/18-а за позовом: ОСОБА_1

до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

07.05.2018 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішення відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії, як учаснику ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, відповідно до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20.06.2018 року у задоволенні позову було відмовлено повністю.

Суд мотивував своє рішення тим, що правило призначення пенсії у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, як мінімальна соціальна гарантія, яка передбачена статтею 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у первісній редакції запроваджено законодавцем саме для військовослужбовців дійсної строкової служби за призовом, а не для інших категорій військовослужбовців, які також брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Оскільки позивач в період виконання обов`язків по ліквідації наслідків аварії дійсну строкову службу не проходив, а приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС під час виконання службових обов`язків, тому констатував відсутність підстав для задоволення позову.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2018 року апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.06.2018 року у справі № 802/1475/18-а була залишена без задоволення, а зазначене рішення суду першої інстанції - без змін.

Однак, 24.05.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду із заявою про перегляд за виключними обставинами рішення суду від 20.06.2018 року, у якій просив суд, переглянути рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.06.2018 р. у справі №802/1475/18-а та скасувати його.

Ухвалити нове рішення, яким:

- визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду у місті Вінниці, щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

- зобов`язати управління Пенсійного фонду у місті Вінниці здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом з 01 січня відповідного року, згідно ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01 жовтня 2017 р.;

- стягнути з управління Пенсійного фонду у місті Вінниці, на користь ОСОБА_1 100 000 (сто тисяч ) грн. завданої моральної шкоди.

- у відповідності до ч.2 ст. 9 КАС України, просить суд вийти за межі позовних вимог, у зв`язку із необхідністю захисту порушених прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 та встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, шляхом зобов`язання Управління Пенсійного фонду у місті Вінниці подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування своєї заяви позивач зазначив, що після розгляду цієї справи і набрання рішенням суду законної сили застосована судом норма Закону визнана неконституційною у частині. Так, посилаючись як на підставу перегляду судового рішення, на пункт 1 частини 5 статті 361 КАС України, ОСОБА_1 вважає, що виключною обставиною у цій адміністративній справі є ухвалене Конституційним Судом України 25.04.2019 року Рішення № 1-р(ІІ)/2019 у справі № 3-14/2019 402/19, 1737/19.

Вказаним рішенням Конституційний Суд визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року №796-ХІІ зі змінами, за яким визнання розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській атомній електростанції шкоди при обчисленні пенсії, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби, внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

З огляду на це, позивач зазначає, що у даному випадку він відповідає всім критеріям, наявність яких обумовлює право на перерахунок пенсії у відповідності до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв`язку з чим просить суд скасувати за виключними обставинами попереднє рішення суду від 20.06.2018 року та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 30.05.2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21.06.2018 року у справі №802/1277/18-а призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Цією ж ухвалою визначено проводити розгляд справи згідно частини 8 статті 33 КАС України колегією у складі трьох суддів, а також надано відповідачу п`ятиденний строк для надання відзиву на заяву.

У встановлений судом строк на адресу суду від відповідача надійшов відзив від 21.06.2019 р. (вх. №32441), у якому відповідач заперечує щодо задоволення поданої ОСОБА_1 заяви та вважає, що на момент вирішення адміністративної справи № 802/1475/18-а вказані норми частини 3 статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", не були визнанні не конституційними, у зв`язку з чим правомірно застосовані судом.

24.06.2019 р. (вх. №32651) на адресу суду надійшла заява від ОСОБА_1 та представника про розгляд справи без участі позивача в письмовому провадженні.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце його проведення був повідомлений належним чином, надавши заяву про розгляд справи у відсутності відповідача.

Згідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

На підставі норми ч. 9 ст. 205 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду заяви в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 250 КАС України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 4 ст. 250 КАС України).

Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми законодавства України, а також надавши оцінку обставинам, зазначеним заявником у поданій заяві про перегляд за виключними обставинами рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.06.2018 року у справі №802/1475/18-а дійшов наступних висновків.

Так, ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалідом 3 групи, що підтверджується вкладкою НОМЕР_4 до посвідченням Серія НОМЕР_1 , пенсійним посвідченням, що доводить його статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (категорія 1). Перебуває позивач на обліку в управління ПФУ в м. Вінниці.

Відповідно до довідок №2187 від 10.11.1992 р. та №38973 від 05.09.2007 р., ОСОБА_1 в період з 19.07.1987 року по 30.09.1987 року виконував службові обов`язки по ліквідації наслідків аварії в зоні відчуження (в районі третього енергоблоку ЧАЕС).

30.03.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення йому перерахунку пенсії відповідно до ст. 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" з розрахунку п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року з 01.10.2017.

Разом із тим, отримав відмову від 18.04.2018 року № 131/В-1, яка мотивована тим, що оскільки участь позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відбувалась не під час проходження дійсної строкової військової служби, права на проведення перерахунку пенсії відповідно до статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи", позивач не має.

Незгода позивача із такою відмовою зумовила його звернення до суду з адміністративним позовом.

З огляду на викладене, спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу протиправності дій Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області щодо відмови у перерахунку пенсії по інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, з 01.10.2017 року.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20.06.2018 року у справі № 802/1475/18-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено. Своє рішення суди першої та апеляційної інстанції мотивували тим, що позивач приймав участь у ліквідації наслідків ЧАЕС, однак строкову військову службу не проходив, а отже не має права на перерахунок пенсії по інвалідності, відповідно до статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Суд, ухвалюючи рішення зазначив, що згідно статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Положенням статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону №1788-XII визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку (ст. 6 Закону №1788-XII).

Статтею 15 Закону №1788-XII визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Закон України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.11.1991 року №796-XII (далі - Закон №796-XII) спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Оскільки, позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, то відповідно до статті 54 Закону №796-XII пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Відповідно до статті 10 Закону № 796-XII, учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках, незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі, проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також, тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Згідно з приміткою "*" тут і надалі до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також, сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Відповідно до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в редакції до 01.10.2017 року:

- особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

З 01.10.2017р. редакція вказаної норми змінена Законом України від 03.10.2017 року №2148-VIII, та застосовується із вказаного часу у наступній редакції:

- особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", згідно якого пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків врегульований Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011р. № 1210 (далі - Порядок № 1210).

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2017р. № 851 були внесені зміни до Порядку №1210, а саме: доповнено Порядок пунктом 9-1 наступного змісту: "За бажанням осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби та внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року"

Ухвалюючи рішення, що переглядається суд встановив, що відповідно до матеріалів справи позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 19.07.1987 року по 30.09.1987 року. Разом з тим, строкову військову службу не проходив, тобто, на момент участі позивача у ліквідації наслідків Чорнобильській АЕС, останній дійсну строкову службу не проходив. Саме тому, суд дійшов висновку, що підстави для перерахунку пенсії із застосуванням частини 3 статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на момент звернення позивача були відсутні. З огляду на це, за висновком суду, відповідач правомірно відмовив заявнику у листі від 18.04.2018 року № 109/В-1/1 щодо проведення перерахунку пенсії.

Таким чином, у рішенні Вінницького окружного адміністративного суду від 20.06.2018 року суд надав правильну оцінку усім обставинам справи, оскільки умовою призначення пенсії за частиною 3 статті 59 Закону № 796-XII у редакції закону чинній на момент виникнення спору, було проходження особами дійсної строкової військової служби у відповідний період.

Водночас, 25.04.2019 року Конституційним Судом України ухвалено рішення у справі за конституційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 3-14/2019 (402/19, 1737/19) (№ 1-р(II)/2019), яким вирішено:

1) визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю;

2) словосполучення "дійсної строкової", що міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 13.07.2017 року №2136-VIII, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, положення частини 3 статті 59 Закону №796-XII щодо визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчислені пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, починаючи з 25.04.2019 року поширюються на всі категорії військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Відтак, суд вважає, що і право на перерахунок пенсії згідно вказаної норми у ОСОБА_1 виникло саме з 25 квітня 2019 року.

Як зазначено у частині 1 статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за виключними обставинами.

Підставою для перегляду судового рішення за виключними обставинами згідно пунктом 1 частини 5 статті 361 КАС України є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Відтак прийняття Конституційним Судом України 25.04.2019 року рішення у справі №3-14/2019 (402/19, 1737/19) (№1-р(II)/2019 щодо неконституційності словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та які були застосовані судом при попередньому розгляді справи та прийнятті рішення від 20.06.2018 року про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , є підставою для скасування судового рішення за виключними обставинами.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 368 КАС України, за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення.

Приймаючи до уваги викладене вище, суд доходить висновку, що заява ОСОБА_1 про перегляд рішення за виключними обставинами підлягає задоволенню, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.06.2018 року у справі №802/1475/18-а скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. Зокрема, задоволенню підлягає вимога про зобов`язання УПФ України у місті Вінниці провести ОСОБА_1 з 25.04.2019 року перерахунок і виплату пенсії обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди колегій суддів вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити із таких мотивів.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно до частини п`ятої статті 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Так, суд зауважує, що вирішення позитивно питання щодо стягнення моральної шкоди з суб`єкта владних повноважень, серед іншого, є наслідком встановлення судом порушень прав, свобод чи інтересів особи неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльності СВП щодо особи, що у цьому випадку не знайшло свого підтвердження. Другою умовою для стягнення шкоди є підтвердження наявності такої шкоди.

Так, статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені Цивільним кодексом України.

Частинами першою та другою статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Так, відповідно до частин другої, третьої статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, немайнових витрат, які зазнав позивач.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 вказаної постанови).

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Так, обґрунтовуючи свою позицію щодо нанесеної моральної шкоди, позивач вказує, що від протиправних дій відповідача, неодноразово отримував стрес, від чого погіршився його стан здоров`я, оскільки він морально страждав.

Однак, доказів такого погіршення стану здоров`я суду не надано, що позбавляє можливості встановити наявність/відсутність судом причинного зв`язку між винесеним рішенням та перебуванням у лікарні.

Стверджуючи про те, що відповідачем завдано моральну шкоду, позивачем не доведено факту завдання немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті особи. Як і не доведені самі негативні зміни у житті. Окрім того, позивачем не обґрунтовано розміру відшкодування шкоди в сумі 100 000 грн. та не підтверджено її документально.

За сукупністю наведених обставин підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди відсутні.

Щодо вимоги про встановлення строку виконання рішення, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Тобто, з метою забезпечення повного, правильного і своєчасного виконання рішення суду передбачено повноваження адміністративного суду щодо здійснення контролю за його виконанням.

Керуючись наданим правом, а не обов`язком, суд, за наслідками встановлених обставин та досліджених доказів, не вбачає підстав для встановлення судового контролю шляхом надання строку виконання рішення суду відповідачем, з урахування чого, заявлена вимога задоволенню не підлягає.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 90, 139, 241, 242, 245, 246, 255, 361, 368, 369 КАС України, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.06.2018 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.06.2018 року у справі №802/1475/18-а скасувати та ухвалити нове.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці провести ОСОБА_1 з 25.04.2019 року перерахунок і виплату пенсії обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року № 796-XII.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

позивач ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 );

відповідач управління Пенсійного фонду Украйни в місті Вінниці (вул. Хмельницьке шосе,7, м. Вінниця, код ЄДПОУ 37979905).

Повний текст рішення суду складено 01.07.2019 року.

Головуючий суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Судді: підпис Воробйова І.А.

підпис Сало П.І.
Згідно з оригіналом Суддя

Секретар