Справа № 640/1498/19
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1498/19 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Шрамко Ю.Т.
Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Кабінету Міністрів України, Міністерства охорони здоров`я України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України, Кабінету Міністрів України треті особи: Одеський національний медичний університет, Державна установа "Кримський державний медичний університет імені С.І. Георгієвського, ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, скасування розпорядження, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України Кабінету Міністрів України, треті особи - Одеський національний медичний університет, Державна установа "Кримський державний медичний університет імені С.І. Георгієвського", ОСОБА_2 , в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії МОЗ України щодо подання до КМУ пропозиції щодо утворення Національного Одеського медичного університету, реорганізувавши шляхом злиття ОНМЕДУ та КДМУ ім. С.І. Георгієвського;

- визнати протиправними дії КМУ щодо прийняття Розпорядження від 27 грудня 2018 року №1094-р "Про утворення Національного Одеського медичного університету";

- визнати протиправним та скасувати Розпорядження КМУ від 27 грудня 2018 року №1094-р "Про утворення Національного Одеського медичного університету", (далі - оскаржуване розпорядження №1094-р);

- визнати протиправними дії МОЗ України щодо подання до КМУ пропозиції щодо утворення Національного медичного Одеського університету, реорганізувавши ОНМЕДУ та КДМУ ім. С.І. Георгієвського шляхом злиття;

- визнати протиправними дії КМУ щодо прийняття Розпорядження від 27 лютого 2019 року №94-р "Про утворення Національного медичного Одеського університету";

- визнати протиправним та скасувати Розпорядження КМУ від 27 лютого 2019 року №94-р "Про утворення Національного медичного Одеського університету", (далі - оскаржуване розпорядження №94-р);

- зобов`язання МОЗ України утриматися від вчинення будь-яких дій щодо подання до КМУ пропозиції про реорганізацію ОНМЕДУ та КДМУ ім. С.І. Георгієвського шляхом їх злиття;

- зобов`язання КМУ утриматися від вчинення дій, передбачених Законом України "Про Кабінет Міністрів України" та Регламентом Кабінету Міністрів України, спрямованих на прийняття будь-яких рішень про реорганізацію ОНМЕДУ та КДМУ ім. С.І. Георгієвського шляхом їх злиття.

Також представником позивача подано письмову заяву про забезпечення позову шляхом заборони усім без виключення державним реєстраторам юридичних осіб, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській та Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, нотаріусам, акредитованим суб`єктам, Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України проводити будь-які реєстраційні дії щодо наступних відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про ОНМЕДУ:

- повне найменування юридичної особи та скорочене у разі його наявності;

- назва юридичної особи;

- ідентифікаційний код юридичної особи;

- дата державної реєстрації, дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи, яка утворена в результаті перетворення;

- дані про перебування юридичної особи в процесі припинення, у тому числі дані про рішення щодо припинення юридичної особи, відомості про комісію з припинення (ліквідатора, ліквідаційну комісію тощо);

- відомості про строк, визначений засновниками (учасниками) юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, для заявления кредиторами своїх вимог;

- дата та номер запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи, підстави для його внесення;

- дані про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа;

- дані про юридичних осіб-правонаступників: повне найменування та місцезнаходження юридичних осіб-правонаступників, їх ідентифікаційні коди.

В обґрунтування заяви позивач зазначив наступне.

Так, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2019 року у справі №640/868/19 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково, зупинено дію оскаржуваного розпорядження №1094-р. Проте, незважаючи на факт існування обов`язкового до виконання судового рішення МОЗ України та КМУ фактично вдалося до дій, які звели нанівець ефективність вжитих судом заходів забезпечення позову - було прийнято оскаржуване розпорядження №94-р, яким вирішено провести реорганізацію ОНМЕДУ та КДМУ ім. С.І. Георгієвського шляхом їх злиття та створення нової юридичної особи - Національного медичного Одеського університету.

Як зазначив позивач, незважаючи на формальну зміну назви юридичної особи, яка повинна бути утворена відповідно до оскаржуваного розпорядження №94-р, зміст протиправного рішення КМУ не відрізняється від оскаржуваного розпорядження №1094-р.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 березня 2019 року вжито заходів забезпечення позову у справі №640/1498/19 шляхом зупинення дії оскаржуваного розпорядження №94-р.

На думку позивача, відповідачі систематично вчиняють дії, спрямовані на незаконну реорганізацію ОНМЕДУ, а також наявні підстави вважати, що відповідачі з метою ухилення від виконання ухвал про забезпечення позову вдаватимуться до прийняття нових рішень про реорганізацію ОНМЕДУ та КДМУ ім. С.І. Георгієвського, що нівелює ефективність вжитих заходів забезпечення позову.

Позивач звертав увагу суду на наявність у МОЗ України наміру, незважаючи на існування чинних заходів забезпечення позову, на підставі оскаржуваного розпорядження №1094-р або оскаржуваного розпорядження №94-р розпочати дії по реорганізації ОНМЕДУ, в обґрунтування чого посилався на апеляційну скаргу МОЗ України від 29 січня 2019 року у справі №640/435/19.

За переконанням позивача, станом на сьогоднішній день у МОЗ України відсутні будь-які перешкоди для внесення змін до ЄДР відносно припинення ОНМЕДУ, незважаючи на наявність ухвал про забезпечення позову у даній справі. У МОЗ України також відсутні перешкоди для подання до КМУ пропозиції про реорганізацію ОНМЕДУ та КДМУ ім. С.І. Георгієвського шляхом їх злиття, а у КМУ, відповідно, відсутні перешкоди для прийняття нового відповідного розпорядження.

Тобто, станом на дату подачі цієї заяви МОЗ України має змогу звернутися до державного реєстратора з метою внесення змін до відомостей ЄДР про ОНМЕДУ, зокрема, щодо перебування такої юридичної особи у стані припинення. З цього моменту почнуть обраховуватися строки для вчинення дій в процедурі припинення ОНМЕДУ як юридичної особи. Так, буде визначено строк для заявлення кредиторами вимог, після спливу якого буде складено передавальний акт та на його підставі проведено реєстрацію припинення ОНМЕДУ та створення нової юридичної особи.

Безпосередня реалізація реорганізації ОНМЕДУ та КМДУ ім. С.І. Георгієвського, на думку позивача, безумовно призведе до невідворотних негативних наслідків, оскільки у випадку припинення ОНМЕДУ та КДМУ ім. С.І. Георгієвського як юридичних осіб, позивачу необхідно буде докласти значних зусиль та витрат для відновлення прав та інтересів. Зокрема, вирішуватиметься питання про скасування процедури злиття як такої та поділ майна утвореної юридичної особи.

З огляду на зазначене, ОСОБА_1 вважає за необхідне додатково вжити заходів забезпечення позову, які: є співмірними позовним вимогам, відповідають предмету позову та безпосередньо пов`язані з ним; не зумовлюють фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті; є адекватним та ефективним способом забезпечення позову; є необхідними та достатніми для забезпечення виконання судового рішення; можуть запобігти порушенню прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також інших осіб (працівників та студентів ОНМЕДУ), які не є учасниками справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2019 року заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову - задовольнити повністю.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою Кабінет Міністрів України, Міністерство охорони здоров`я України, кожен окремо, подали апеляційні скарги, у яких просять суд скасувати ухвалу з мотивів порушення судом норм процесуального права та постановити нове рішення про відмову у забезпеченні адміністративного позову.

Свої вимоги апелянти мотивують тим, що позивачем не доведено наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення судового рішення у справі, як і не наведено обставин, які вказують на те, що для відновлення порушених прав позивача, у разі задоволення позову, необхідно буде докласти значних зусиль.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.

За змістом статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При цьому, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

За правилами частини 1 статті 77 КАС України тягар доведення необхідності вжиття заходів забезпечення позову покладається саме на позивачів, які ініціюють таке клопотання.

Отже, суд у кожному випадку повинен встановити, виходячи з конкретних доказів, чи є хоча б одна з зазначених обставин у наведеній нормі, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є співробітником ОНМЕДУ, а саме, займає посаду завідувача кафедри травматології та ортопедії.

27 грудня 2018 року КМУ прийнято оскаржуване розпорядження №1094-р, яким вирішено, зокрема, погодитися з пропозицією МОЗ України щодо утворення Національного Одеського медичного університету, реорганізувавши шляхом злиття ОНМЕДУ та КДМУ ім. С.І. Георгієвського.

Приймаючи вказані вище ухвали про забезпечення позову суд, зокрема, виходив з того, що:

- наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного розпорядження №1094-р та оскаржуваного розпорядження №94-р;

- невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки фактична реалізація оскаржуваного розпорядження №1094-р та оскаржуваного розпорядження №94-р за час розгляду адміністративної справи призведе до того, що у випадку задоволення позовних вимог та скасування вказаних розпоряджень, повернення ОНМЕДУ його майна буде значно ускладненим, переведення та звільнення працівників будуть незаконними, а отже, доведеться докласти значних зусиль та понести витрати для повторного переведення та поновлення відповідних працівників на посадах.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що за відносно невеликий проміжок часу прийнято майже однакові оскаржуване розпорядження №1094-р та оскаржуване розпорядження №94-р відносно реорганізації шляхом злиття ОНМЕДУ та КДМУ ім. С.І. Георгієвського.

Наведене свідчить про обґрунтованість тверджень позивача відносно того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони усім без виключення державним реєстраторам юридичних осіб, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській та Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, нотаріусам, акредитованим суб`єктам, Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України проводити будь-які реєстраційні дії щодо відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про ОНМЕДУ, може істотно ускладнити реалізацію виконання рішення суду, ефективного захисту та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

У даному випадку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доцільності вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що таке вжиття заходів забезпечення адміністративного позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. Крім того, суд вважає, що застосуванням заходів забезпечення позову бути не може бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Судова колегія вважає за необхідне зауважити, що згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Відтак, дослідивши клопотання про забезпечення адміністративного позову, колегія суддів вважає, що доводи заявника є такими, що підтверджуються існуванням обставин, передбачених статтею 150 КАС України, за яких може бути застосовано забезпечення позову, оскільки, позивачем у клопотанні про забезпечення позову детально обґрунтовано необхідність вжиття заходів забезпечення позову до прийняття у справі судового рішення по суті.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм процесуального права, у відповідності до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 312, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Кабінету Міністрів України, Міністерства охорони здоров`я України - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлено 26.06.2019.