Справа № 200/6854/19-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2019 р. Справа№200/6854/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кочанова П.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 29 грудня 2018 року про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву № 1879 від 04 жовтня 2018 року про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1 зарахувавши до пільгового стажу періоди роботи з 23.03.1992 по 17.01.1994 на підприємстві Шахта "Северная"; з 14.02.1994 по 31.05.1994 на підприємстві Шахта "ім. В.І. Леніна"; з 25.07.1994 по 18.05.1998 на підприємстві Шахта "Зоря"; з 11.08.1986 по 13.06.1991 на підприємстві Шахта "Восход"; з 21.03.2011 по 30.06.2014 на підприємстві ДП "Сніжнеантрацит", а також до страхового стажу період навчання в СПТУ № 17 з 01.10.1981 по 20.07.1982 з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є громадянином України та внутрішньо переміщеною особою. 04 жовтня 2018 року він звернувся до відповідача із заявою № 1879 про призначення пенсії згідно п.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 29 грудня 2018 року відмовлено в призначенні (перерахунку) пенсії, оскільки до пільгового стажу не зараховані періоди: з 23.03.1992 по 17.01.1994 на підприємстві Шахта «Северная»; з 14.02.1994 по 31.05.1994 на підприємстві Шахта «ім. В.І. Леніна»; з 25.07.1994 по 18.05.1998 на підприємстві Шахта «Зоря», оскільки відсутня атестація робочих місць; з 11.08.1986 по 13.06.1991 на підприємстві Шахта «Восход» Торезантрацит, оскільки відсутня пільгова довідка. Також в рішенні від 29.12.2018 зазначено, вище перелічені підприємства не перереєстровані на підконтрольну Українській владі території та відсутні відомості про спецстаж в індивідуальній відомості від 19.10.2018. Період роботи з 21.03.2011 по 30.06.2014 року на підприємстві ДП «Сніжнеантрацит» також не зарахований, оскільки підприємство перереєстроване на території України та реєстраційні дії щодо зміни місцезнаходження на території підконтрольній українській владі не здійснювалися та відсутні дані за цей період в індивідуальній відомості від 19.10.2018 та дані про атестацію робочих місць в спецстажі. Крім цього, до страхового стажу не зараховано період навчання в середньому міському профтехнічному училищі № 17 м. Сніжне Донецької області, оскільки в імені допущена помилка та не надані уточнюючі документи.

Позивач не погоджується з рішенням відповідача, вважає його протиправним та таким, що прийняте всупереч норм діючого законодавства України.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У строк, встановлений судом через відділ документообігу та архівної роботи суду відповідачем було надано відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог позивача. В обґрунтування заперечень зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до управління із заявою від 04.10.2018 № 1879 про призначення пенсії згідно п. 2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-ІV. На дату звернення страховий стаж позивача склав 26 років 11 місяців 11 днів. Пільговий стаж роботи - СП - 1 шахтарі - 05 роки 01 місяці 10 днів, оскільки до пільгового стажу позивача не було зараховано періоди роботи: з 23.03.1992 по 17.01.1994 на підприємстві шахта «Северная», з 14.02.1994 по 31.05.1994 на підприємстві шахта «ім. В.І. Леніна», з 25.07.1994 по 18.05.1998 на підприємстві Шахта «Зоря», оскільки відсутні пільгові довідки та атестація робочих місць; з 11.08.1986 по 13.06.1991 на підприємстві Шахта «Восход» Торезантрацит, так як відсутня пільгова довідка. Так як вище зазначені підприємства не перереєстровані на підконтрольній українській владі території та відсутні відомості про спецстаж в індивідуальній відомості від 19.10.2018 року. Також, не зараховано до пільгового стажу період роботи з 21.03.2011 по 30.06.2014 року на підприємстві ДП «Сніжнеантрацит», оскільки підприємство перереєстроване на території України та реєстраційні дії щодо зміни місцезнаходження на території, підконтрольній український владі не здійснювалися та відсутні дані за цей період в індивідуальній відомості від 19.10.2018 та дані про атестацію робочих місць в спецстажі. До страхового стажу також не зараховано період навчання в середньому міському профтехнічному училищі №17 м. Сніжне Донецької області, оскільки в імені допущена помилка та не надані уточнюючі документи.

На підставі зазначеного, просив суд відмовити позивачу у повному обсязі.

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 263 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_2 виданий 13 вересня 1997 року Сніжнянським МВ УМВС України в Донецькій області) та особою, переміщеною з тимчасово окупованої території, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 06 червня 2018 року № , відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (РНОКПП 41247274) орган виконавчої влади, який в даних правовідносинах здійснює повноваження, покладені Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №384/2011 (далі за текстом - Положення №384/2011) та відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії згідно п.2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Для призначення пенсії були надані наступні документи: заява; копія паспорту і ІПН; копія трудової книжки від 14.06.1982 серії НОМЕР_3 ; копія диплому про навчання від 15.05.1982 серії Б № 444531; копія військового квитка серії НОМЕР_5 від 03.11.1982; копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 06.06.2018.

Рішенням Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 29.12.2018 року, відмовлено громадянину ОСОБА_1 в призначенні пенсії згідно п. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 10 років. До пільгового стажу не зараховано періоди: з 23.03.1992 по 17.01.1994 на підприємстві Шахта «Северная», з 14.02.1994 по 31.05.1994 на підприємстві Шахта «ім. В.І. Леніна», з 25.07.1994 по 18.05.1998 на підприємстві Шахта «Зоря», оскільки відсутні пільгові довідки та атестація робочих місць; з 11.08.1986 по 13.06.1991 на підприємстві Шахта «Восход» Торезатрацит, так як відсутня пільгова довідка. Вищевказані підприємства не перереєстровані на підконтрольній українській владі території та відсутні відомості про спецстаж в індивідуальній відомості від 19.10.2018 року. З 21.03.2011 по 30.06.2014 на підприємстві ДП «Сніжнеантрацит», оскільки підприємство перереєстроване на території України та реєстраційні дії щодо зміни місцезнаходження на території, підконтрольній українській владі не здійснювалися та відсутні дані за цей період в індивідуальній відомості від 19.10.2018 та дані про атестацію робочих місць в спецстажі. До страхового стажу не зараховано період навчання в середньому міському профтехнічному училищі № 17 м. Сніжне, Донецької області, оскільки в імені допущена помилка та не надані уточнюючі документи. Страховий стаж громадянина ОСОБА_1 складає 26 років 11 місяців 11 днів. Пільговий стаж роботи за СП - № 1 шахтарі складає 05 років 01 місяць 10 днів.

Не погодившись з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем, як фізичною особою та суб`єктом владних повноважень, виник публічно-правовий спір у сфері соціального захисту з приводу правомірності відмови у зарахуванні до пільгового стажу спірних періодів роботи та не зарахування до страхового стажу період навчання в середньому міському профтехнічному училищі.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності прийняття управлінням спірного рішення, що регулюється нормами Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та іншими нормативними документами, що регулюють спірні правовідносини.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон № 1058-ІV від 09.07.2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ( далі- Закон № 1058).

Відповідно до статті 1 Закону №1058, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 5 Закону №1058, винятково цим Законом визначається, зокрема, пенсійний вік чоловіків і жінок, після досягнення якого особа має право на призначення пенсії за віком.

Пунктом 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди цим особам пенсії призначаються органами Пенсійного фонду за нормами цього закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

За приписами пункту першого частини другої статті 114 Закону №1058, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За змістом статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до статті 62 Закону №1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі списками № 1 та № 2 деталізоване у Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

Отже, зазначеним Порядком передбачено у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, підтвердження спеціального трудового стажу уточнюючою довідкою.

З аналізу зазначеного суд доходить висновку, що використання норм постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників. Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.

Підставою для не зарахування до пільгового стажу періодів роботи позивача з 23.03.1992 по 17.01.1994 на підприємстві Шахта «Северная», з 14.02.1994 по 31.05.1994 на підприємстві Шахта «ім. В.І. Леніна», з 25.07.1994 по 18.05.1998 на підприємстві Шахта «Зоря», з 11.08.1986 по 13.06.1991 на підприємстві Шахта «Восход» Торезатрацит, слугувала відсутність пільгових довідок та атестації робочих місць.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_6 у спірні періоди, позивач працював:

- з 11.08.1986 року прийнятий на підприємство Шахта «Восход» Торезатрацит учнем гірника з ремонту гірничих виробок (наказ про прийняття від 18.08.1986 року №115к);

- з 08.10.1986 року переведений гірником підземним 2 розряду з повним робочим днем під землею (наказ від 08.10.1986 року № 140к);

- з 22.12.1986 року переведений гірником підземним з ремонту гірних виробок 4 розряду з повним робочим днем під землею (наказ від 22.12.1986 року № 180к);

- з 20.08.1990 року переведений учнем гірника очисного вибою з повним робочим днем під землею (наказ від 20.08.1990 року №145к);

- з 02.11.1990 року переведений гірником очисного вибою 4 розряду з повним робочим днем під землею (наказ від 15.11.1990 року №205к);

- з 13.06.1991 року звільнений за власним бажанням (наказ від 13.06.1991 року №94).

- з 23.03.1992 року прийнятий гірником очисного вибою 5 розряду на підприємство Шахта «Северная» (наказ про прийняття від 18.03.1992 року № 55к) по 17.01.1994 року (наказ про звільнення від 18.01.1994 року №14к),

- з 14.02.1994 року прийнятий на підприємство Шахта «ім. В.І. Леніна» на дільницю №2 підземним гірником 5 розряду з повним робочим днем під землею (наказ про прийняття від 17.02.1994 року № 85к) по 31.05.1994 року (наказ про звільнення від 01.06.1994 року №276к),

- з 25.07.1994 року прийнятий гірником очисного вибою 5 розряду на підприємство Шахта «Зоря» (наказ про прийняття від 26.07.1994 року № 159к) по 18.05.1998 року (наказ про звільнення від 18.05.1998 року №180к).

Тобто, записи у трудовій книжці чітко містять відомості щодо характеру роботи позивача на Шахті «Северная», Шахті «ім. В.І. Леніна», Шахті «Зоря», та на підприємстві Шахта «Восход» Торезатрацит у спірному періоді - з повним робочим днем під землею.

Між іншим, суд зазначає, що відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи щодо роботи позивача у спірні періоди на вищезазначених підприємствах. Наведені записи трудової книжки про роботу позивача за вказані періоди свідчать про зайнятість останнього за відповідними посадами. Записи про спірні періоди роботи засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають.

Відповідно до частини 2, 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Проте, враховуючи особливі обставини, що склалися в даних спірних правовідносинах, оскільки позивач являється особою, переміщеною з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, позбавлений можливості з об`єктивних причин отримати та надати уточнюючу довідку, у встановленому законом порядку, яка б підтверджувала його пільговий стаж, хоча надання такої довідки при наявності трудової книжки та відповідних записів у ній не потрібно.

В контексті викладеного, суд дійшов висновку, що відсутність у позивача уточнюючої довідки про характер роботи та характеристики виконуваної роботи за наявності належним чином оформленої трудової книжки та усіх додаткових документів не спростовує наявності у працівника пільгового стажу роботи, що дає право виходу на пенсію на пільгових умовах.

Факт непереміщення підприємств Шахти «Северная», Шахті «ім. В.І. Леніна», Шахти «Зоря», та підприємства Шахта «Восход» Торезатрацит на територію, підконтрольну українській владі, не впливає на право на пенсію позивача.

Щодо посилання відповідача у відзиві про відсутність наказу про проведення атестації робочих місць на підприємстві, суд зазначає наступне.

Проведення атестації робочих місць за умовами праці регулюється Порядком про проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (далі - Порядок № 442).

Відповідно до пункту першого Порядку № 442, атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Пунктом 2 Порядку № 442 визначено, що основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 442, атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа.

Пунктом 10 Порядку № 442 передбачено, що результати атестації використовуються для розроблення заходів щодо покращення умов праці і оздоровлення працівників та під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств, установ та організацій, обґрунтування пропозицій про внесення змін до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (36-2003-п) (далі - Списки) при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до підпунктів "а", "б" статті 13 та статті 100 Закону № 1788-XII регулюється Порядком застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (36-2003-п ) (далі - Списки) при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі - Порядок № 383).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 383, атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Згідно із підпунктом 4.1 пункту 4 Порядку № 383, зазначена постанова (442-92-п) набула чинності з 21.08.1992. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.1992, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.

Відповідно до підпункту 4.2 пункту 4 Порядку № 383, результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

Згідно із підпунктами 4.4 та 4.5 пункту 4 Порядку № 383, якщо атестація була вперше проведена після 21.08.1997, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.1992, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відсутність підтвердження цих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу та призначення пенсії на пільгових умовах.

Разом з цим, в трудовій книжці позивача відсутні записи про атестацію робочих місць на підприємствах Шахта «Северная», Шахта «ім. В.І. Леніна», Шахта «Зоря». Також, в матеріалах справи відсутні будь-які документи, що підтверджують результати атестації робочих місць на цих підприємствах.

При цьому, суд враховує, що відповідні підприємства розташовані в населених пунктах, які згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р віднесені до переліку населених пунктів, на території який органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, відомості щодо їх перереєстрації відсутні, у зв`язку з чим суд вважає, що позивач не може бути позбавлений права на зарахування вказаних періодів роботи до пільгового стажу, оскільки причини неможливості подання первинних документів, які б підтверджували результати атестації робочих місць за умовами праці на підприємствах, не залежить від волі позивача.

Окрім того, згідно з Списком № 1 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота на яких надає право на державну пенсію на пільгових умовах, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 за № 1173, і який був чинним до 26.01.1991 розділ 1 «Гірничі роботи» підрозділ 1 «Підземні роботи» передбачає, що право на пенсію на пільгових умовах мають усі робітники, інженерно-технічні працівники та службовці, зайняті повний робочий день на підземних роботах з видобутку вугілля, руди, сланцю, нафти, озокериту, газу, графіту, азбесту, солі, слюди та інших рудних і нерудних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників та інших підземних споруд, а також всі працівники, зайняті повний робочий день під землею на обслуговуванні зазначених вище робітників і службовців (медперсонал підземних здоровпунктів, працівники підземного телефонного зв`язку і т. д.).

Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений Постановою Ради Міністрів СРСР № 10 від 26.01.1991, що діяв до 11.03.1994, Список № 1, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994, що діяв до 16.01.2003, містять в собі підрозділ 1 розділу 1 «Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень»: пунктом «а» у яких передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають усі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах.

Записами в трудовій книжці позивача підтверджено, що у вище зазначені періоди з 23.03.1992 по 17.01.1994 на підприємстві Шахта «Северная», з 14.02.1994 по 31.05.1994 на підприємстві Шахта «ім. В.І. Леніна», з 25.07.1994 по 18.05.1998 на підприємстві Шахта «Зоря», з 11.08.1986 по 13.06.1991 на підприємстві Шахта «Восход» Торезатрацит, позивач працював на посадах з повним робочим днем під землею, тобто на посадах, які дають йому право на пенсійне забезпечення на пільгових умовах.

При цьому з урахуванням вимог положень Порядку № 383 до 20.08.1997 записів у трудовій книжці, які містять відомості щодо характеру роботи позивача у спірні періоди з повним робочим днем під землею є достатнім для вирішення питання щодо зарахування таких періодів трудової діяльності позивача до пільгового стажу за Списком № 1, та підтвердження додатковими документами не потребують.

Щодо не зарахування до пільгового стажу позивача періоду з 21.03.2011 року по 30.06.2014 року на підприємстві ДП «Сніжнеантрацит», оскільки підприємство перереєстроване на території України та реєстраційні дії щодо зміни місцезнаходження на території, підконтрольній українській владі не здійснювалися та відсутні дані за цей період в індивідуальній відомості від 19.10.2018 та дані про атестацію робочих місць в спецстажі, суд зазначає наступне.

Як вбачається з трудової книжки позивача, з 21.03.2011 року позивач прийнятий на підприємство ДП «Сніжнеантрацит» гірником очисного забою 5 розряду (наказ від 21.03.2011 року №155к) (запис №43). Запис про звільнення позивача в трудовій книжці відсутній.

При цьому, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ДП «Сніжнеантрацит» знаходиться у м. Сніжне Донецької області, яке, відповідно до Додатку 1 Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р, відноситься до території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) визначено порядок підтвердження спеціального трудового стажу окремих категорій працівників. Так, у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З Індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) вбачається, що період 2011-2014 роки (ідентифікаційний код страхувальника 31906124) зараховано позивачеві, як спецстаж за кодом ЗПЗ014А2.

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає, що позивач не може бути позбавлений права на зарахування вказаних періодів роботи до пільгового стажу, оскільки причини неможливості подання первинних документів, які б підтверджували результати атестації робочих місць за умовами праці на підприємствах, також не залежить від волі позивача.

У рішенні Європейського суду з прав людини Мозер проти Республіки Молдови та Росії від 23.02.2016 ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами....

За таких обставин позовні вимоги в частині зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 23.03.1992 по 17.01.1994 на підприємстві Шахта «Северная», з 14.02.1994 по 31.05.1994 на підприємстві Шахта «ім. В.І. Леніна», з 25.07.1994 по 18.05.1998 на підприємстві Шахта «Зоря», з 11.08.1986 по 13.06.1991 на підприємстві Шахта «Восход» Торезатрацит та з 21.03.2011 року по 30.06.2014 року на підприємстві ДП «Сніжнеантрацит» підлягають задоволенню.

Щодо не зарахування до страхового стажу період навчання в середньому міському профтехнічному училищі № 17 м. Сніжне, Донецької області, оскільки в імені допущена помилка та не надані уточнюючі документи, суд зазначає, що відповідачем не було враховано вказаний період до загального страхового стажу, оскільки в дипломі наявна помилка - ім`я на українській мові позивача зазначено « ОСОБА_2 », а згідно паспорту « ОСОБА_3 ».

Згідно диплому Б № 444531 виданому 15.05.1982 позивач з 01.09.1981 навчався в середньому міському профтехучилищі №17 м. Сніжне Донецької області по професії Слюсар-інструментальник, повний курс навчання закінчив 15.05.1982 року, ім`я на українській мові позивача зазначено « ОСОБА_2 ».

Разом з цим, як вбачається з довідки від 26.09.2014 року №72, виданої позивачу Державним навчальним закладом «Сніжнянський професійний гірничий ліцей», ОСОБА_1 дійсно навчався в СПТУ №17 м.Сніжне з 01.10.1981 наказ №19-к від 01.10.1981 за професією «Слюсар-інструментальник» та після закінчення училища 20.07.1982 наказ №35-к від 20.07.1982 року отримав кваліфікацію «Слюсар-інструментальник» третього розряду (Атестат Б НОМЕР_7).

З огляду на наведене, відповідачем неправомірно не зараховано період навчання позивача до страхового стажу, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині зарахування періоду навчання в середньому міському профтехнічному училищі № 17 м. Сніжне, Донецької області підлягають задоволенню.

Між тим, суд вважає безпідставними посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на виписки з наказів ТОВ «Витрен» №2-А, №20-П, №26-П «Про затвердження переліку професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням» та довідку від 25.04.2013 року №38 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, оскільки зазначені накази та довідка стосуються здійснення професійної діяльності позивача на зазначеному підприємстві з 06.05.2004 року по 03.03.2011 року та зазначений період не є спірним у даній справі.

Наведені вище обставини свідчать, що відмовляючи позивачу у призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідач діяв необґрунтовано, без дотримання принципу пропорційності та без надання обґрунтувань іншим документам, наданим позивачем при призначенні пенсії, отже, формально.

Також, оцінюючи спірні правовідносини суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidouv. Turkey", "Cyprusv. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozerv/the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Othersv. Moldova and Russia"), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначив ЄСПЛ у справі. Latvia (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі Будченко проти України (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що він при прийнятті рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно, тобто с забезпеченням усіх прав особи. Рішення не є пропорційним, з огляду на те що воно порушує баланс між несприятливими наслідками для реалізації конституційного права позивача на соціальний захист (ст.46 Конституції України) і цілями на які, врешті, спрямоване це рішення.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, яке полягає у визнанні протиправним та скасуванні рішення відповідача від 29 грудня 2018 року про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах, зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача № 1879 від 04 жовтня 2018 року про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зарахувати до пільгового стажу періоди роботи з 23.03.1992 по 17.01.1994 на підприємстві Шахта "Северная"; з 14.02.1994 по 31.05.1994 на підприємстві Шахта "ім. В.І. Леніна"; з 25.07.1994 по 18.05.1998 на підприємстві Шахта "Зоря"; з 11.08.1986 по 13.06.1991 на підприємстві Шахта "Восход"; з 21.03.2011 по 30.06.2014 на підприємстві ДП "Сніжнеантрацит", а також до страхового стажу період навчання в СПТУ № 17 з 01.10.1981 по 20.07.1982 з урахуванням висновків суду.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року суд відстрочив позивачеві сплату судового збору у розмірі 768,40 грн. до ухвалення судового рішення .

Нормами частини другої статті 133 КАС України встановлено, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню на користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 29 грудня 2018 року про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (85400, Донецька область, м.Селидове, вул.Героїв Праці, б.6, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) № 1879 від 04 жовтня 2018 року про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зарахувати до пільгового стажу періоди роботи з 23.03.1992 року по 17.01.1994 року на підприємстві Шахта "Северная"; з 14.02.1994 року по 31.05.1994 року на підприємстві Шахта "ім. В.І. Леніна"; з 25.07.1994 року по 18.05.1998 року на підприємстві Шахта "Зоря"; з 11.08.1986 року по 13.06.1991 року на підприємстві Шахта "Восход"; з 21.03.2011року по 30.06.2014 року на підприємстві ДП "Сніжнеантрацит", а також до страхового стажу період навчання в СПТУ № 17 з 01.10.1981 року по 20.07.1982 року, з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (85400, Донецька область, м.Селидове, вул.Героїв Праці, б.6, ) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 01 липня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя П.В. Кочанова