Справа № 340/184/19
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2019-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 червня 2019 року м. Дніпросправа № 340/184/19
(суддя Черниш О.А., м. Кропивницький)

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),
суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року у справі №340/184/19 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 18 січня 2019 року звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно з яким, просить:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо невиплати йому індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 15.08.2017 року включно;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 15.08.2017 року включно. Позов обґрунтовано тим, що позивач при ознайомленні зі своєю пенсійною справою дізнався про порушене права, а саме щодо не нарахування та не виплати відповідачем індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 15.08.2017 року включно.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року позов задоволено повністю.
Рішення суду мотивовано тим, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. При цьому, відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується Кіровоградський ОВК, кошти на виплату індексації грошового забезпечення у 2016 - 2017 роках були відсутні.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що наказом військового комісара Кіровоградського обласного військового комісаріату від 15.08.2017 року №200 позивача було виключено зі списків особового складу з 15.08.2017 року.
Цим же наказом позивачу встановлено вислугу років у Збройних Силах України станом на 15.08.2017 року та визначено розрахунок при звільненні (а.с.11).
Як вбачається з послужного списку ОСОБА_1 , 15 серпня 2017 року позивача було ознайомлено із записом щодо винесення вищезазначеного наказу та виключення його зі списків особового складу з 15.08.2017 року (а.с.53).
Тобто, з 15 серпня 2017 року позивач дізнався про виключення його зі списків особового складу, як наслідок йому стало відомо про обов`язок відповідача щодо повного розрахунку з ним при звільненні.
Як вбачається з тексту позовної заяви, спірні відносини стосуються вирішення питання щодо наявності чи відсутності у позивача права на нарахування йому індексації грошового забезпечення в період проходження служби, а саме з 01.01.2016 року по 15.08.2017 року.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Початок строку звернення до суду визначено альтернативно - це день, коли особа:
1) дізналася або 2) повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Зазвичай ці два моменти збігаються, але це не обов`язково. Тому при визначенні початку цього строку передусім до уваги береться момент, коли особа фактично дізналася про наявність відповідного порушення.
Йдеться не про те, коли особа з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона дізналася про ці рішення, дії чи бездіяльність.
Враховуючи те, що спірні відносини стосуються вирішення питання щодо наявності чи відсутності у позивача права на нарахування йому індексації грошового забезпечення в період проходження служби, а також те, що повний розрахунок з позивачем здійснено після винесення наказу про виключення його зі списків особового складу, з чим позивач був ознайомлений в день винесення цього наказу 15.08.2017 року, що підтверджується наявним в послужному списку підписом останнього, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що саме з цієї дати позивач і повинен був дізнатися про порушення його права щодо не нарахування та не виплати йому індексації в період проходження служби.
Відповідно до частини 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (в чинній редакції) якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Таким чином, суд приймаючи рішення про залишення адміністративного позову без розгляду в зв`язку з пропущенням строку звернення до суду після відкриття провадження, повинен встановлювати обставини, які стосуються дотримання строку звернення до суду, до яких зокрема слід віднести: початок перебігу строку, момент завершення строку, та наявність (відсутність) обставин які б свідчили про поважність причин пропуску звернення до суду та «добросовісність» заявника.
Під останнім слід розуміти обставини, які свідчать про умисне ігнорування особою, яка звертається до суду правил щодо строків такого звернення в т.ч. і звернення із значним пропуском строку, звернення до суду з пропуском строку з метою отримання «незаконної вигоди», уникнення відповідальності, тощо.
При цьому, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи позивача про те, що про порушене право він дізнався 06.12.2018 року, тобто після отримання листа відповідача №6262 від 30.11.2018 року наданого на його звернення, оскільки саме по собі звернення позивача до відповідача з заявою щодо здійснення йому нарахування та виплати індексації грошового забезпечення в період проходження служби не може змінювати встановлене законом правило щодо повного розрахунку роботодавця з особою при звільненні та як наслідок встановлювати для особи додаткових строків для вирішення спору, який стосувався періоду проходження служби.
Європейський суд з прав людини, в своїх рішеннях неодноразово зазначав правову позицію згідно з якою встановлене законом обмеження строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Ці строки обмежують час, протягом якого такі відносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Правила строку звернення до суду закріплені в нормах КАС України і є свого роду «фільтром», який сприяє формуванню законного і справедливого правосуддя, унеможливлюючи зловживання правом на звернення та стабілізуючи суспільні відносини.
Враховуючи те, що спірні відносини стосуються вирішення питання щодо наявності чи відсутності у позивача права на нарахування йому індексації грошового забезпечення в період проходження служби, а саме з 01.01.2016 року по 15.08.2017 року, в той час як позивач про порушене право повинен був дізнатися 15 серпня 2017 року, а з позовом до суду звернувся 18 січня 2019 року, суд апеляційної інстанції зробив висновок про пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до суду з цим позовом, що у відповідності до положень статті 123 КАС України є підставою для залишення позовної заяви без розгляду.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує те, що позивачем не наведено обставин та не надано доказів, які б підтверджували наявність об`єктивно непереборних, не залежних від його волевиявлення та пов`язаних з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення ним процесуальних дій, а саме звернення до суду з позовом.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позов залишити без розгляду.
Керуючись: частиною 1 статті 319, статтями 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року у справі №340/184/19 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов - залишити без розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 27 червня 2019 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко