Справа № 755/12159/18
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2019 року

Київ

справа №755/12159/18

адміністративне провадження №К/9901/65608/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Губської О. А.,

суддів: Білак М. В., Калашнікової О. В.,

розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу

за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про примусове видворення та затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2018 року, ухвалене у складі судді Яровенко Н.О., та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року, прийняту у складі колегії суддів: Губської Л. В. (головуючий), Епель О. В., Степанюка А. Г.

І. Суть спору:

1. Головне управління Державної міграційної служби України в м.Києві звернулося до суду з даним позовом, в якому просив прийняти рішення про примусове видворення з території України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 та затримати його строком на шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

2. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що в результаті проведеної перевірки встановлено, що громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 знаходиться на території України без будь яких документів та законних підстав, які б надавали право останньому знаходитись в Україні.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

3. 11.08.2018 в ході проведення профілактичних заходів з виявлення іноземців та осіб без громадянства, які нелегально перебувають на території України, співробітниками Національної поліції за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 22 (хостел) був виявлений громадянин Республіки Бангладеш ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який прибув в Україну в липні 2018 року, при цьому, кордон України перетнув нелегально на ділянці з Російською Федерацією поза пунктом пропуску через державний кордон, паспортний документ або будь-який інший документ, який би надавав йому право перебувати на території України, у останнього відсутній.

4. 11.08.2018 відносно іноземця було складено протокол про адміністративне правопорушення та прийнято постанову про притягнення до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 1700 грн.

5. Крім того, територіальним підрозділом Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 11.08.2018, яким зобов`язано останнього покинути територію України у термін до 12.08.2018 року. Дане рішення відповідач отримав 11.08.2018 року та розписався про те, що зобов`язується залишити територію України не пізніше 12.08.2018 року.

6. Оскільки вказане рішення у добровільному порядку відповідачем не виконано, позивач звернувся до суду з даним позовом.

ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

7. Дніпровський районний суд м. Києва рішенням від 14 серпня 2018 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року, позов задовольнив.

8. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що позивач грубо порушив законодавство України, тому є обґрунтовані підстави вважати, що він і надалі буде ухилятись від виїзду з України, ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, тому наявні підстави для затримання і поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства та подальшого видворення відповідача з території України.

IV. Касаційне оскарження

9. У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

10. Касаційну скаргу мотивує тим, що відповідно до приписів статті 26 та статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» обов`язковою передумовою для звернення до суду з позовом щодо примусового видворення є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення. Суди вирішуючи справу по суті, не встановили, що при прийнятті рішення про примусове повернення відповідача в країну походження не було залучено перекладача, відповідачу не роз`яснено його права та не було надано можливості звернутися за правовою допомогою. Копія вказаного рішення йому надана не була. Оскільки відповідач знаходився у Миколаївському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, то лише 25.10.2018 зміг звернутися за правничою допомогою, що унеможливило оскарження ним цього рішення у порядку та строки, передбачені законодавством. Крім того, рішення про примусове повернення відповідача в країну походження було винесено 11.08.2018, тобто в день його виявлення та затримання. Вказане рішення зобов`язано відповідача виконати у строк до 12.08.2018, проте з 11.08.2018 по 14.08.2018 відповідач утримувався працівниками поліції та міграційної служби, а тому був позбавлений можливості виконати рішення про примусове його повернення в країну походження самостійно та у встановлений строк. Також, відповідач посилається на те, що працівниками ГУ ДМС у м. Києві неналежним чином виконано покладені на них обов`язки, оскільки, в порушення Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» ними не було протягом 24-х годин з моменту прийняття рішення про примусове повернення відповідача повідомлено прокурора про прийняття вказаного рішення. Також, скаржник зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині участі відповідача в судовому засіданні, можливості користуватися послугами перекладача та адвоката тощо.

10. У відзиві на касаційну скаргу позивач вказує на правомірність прийняття рішень судів попередніх інстанцій та просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення судів першої та апеляційної інстанції залишити без змін.

V. Джерела права й акти їх застосування

11. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

12. Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» №3773-VI від 22.09.2011 (далі - Закон №3773-VI).

13. За приписами частини 1 статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

14. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч.5 ст. 26 Закону №3773-VI).

15. Статтею 30 Закону визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

16. Згідно із ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

17. Відповідно до підпункту 9 пункту 4 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, Державна міграційна служба України приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

VI. Висновок Верховного Суду

18. Перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

19. Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд приходить висновку, що судами не в повній мірі дотримано норми матеріального і процесуального права.

20. За приписами частини першої статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

21. Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

22. Частиною першою статті 30 Закону України № 3773-VI передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

23. Отже, вказаною нормою статті встановлено, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин.

24. Крім того, із змісту наведеної норми вбачається, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

25. Судами встановлено, що відповідно до прийнятого рішення про примусове повернення іноземець повинен був самостійно залишити територію України, тобто виїхати до будь-якої країни світу, в строк зазначений у рішенні - не пізніше 12 серпня 2018 року.

26. Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач ухилявся від виконання цього рішення.

27. В касаційній скарзі відповідач зазначає, що не міг добровільно виконати рішення про примусове повернення в країну походження, оскільки був одразу затриманий працівниками міграційної служби та поміщений у Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України.

28. Проте судами першої та апеляційної інстанції не надано належної оцінки цим обставинам.

29. Викладене в сукупності дає підстави для висновку про недотримання судами принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи під час дослідження зібраних у справі доказів, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

30. Таким чином, зважаючи на приписи статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення - скасуванню із направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

31. Судам під час нового розгляду необхідно ретельно дослідити спірні правовідносини з урахуванням викладених у цій постанові висновків і надати оцінку заявленим позовним вимогам крізь призму частини другої статті 2 КАС України та з урахуванням установленого статтею 6 цього Кодексу принципу верховенства права.

VII. Судові витрати

32. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 755/12159/18 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий О. А. Губська

Судді М. В. Білак

О. В. Калашнікова