Справа № 804/225/18
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 червня 2019 року м. Дніпросправа № 804/225/18
Суддя І інстанції - Кадникова Г.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Мельника В.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з питань праці у Донецькій області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, згідно з яким просив:

- визнати протиправними дії Управління Держпраці у Донецькій області стосовно відмови у проведенні розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Управління Держпраці у Донецькій області провести розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у ОСОБА_1 та на підставі розслідування скласти Акт за формою П-4;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Дніпропетровській області призначити страхові виплати у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Дніпропетровській області щодо не призначення ОСОБА_1 страхових виплат у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків.

Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 страхові виплати у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що без акту розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 в Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області відсутні підстави для призначення страхових виплат позивачу. Вказує на те, що на даний час відсутні належні умови для створення комісій (спеціальних комісій) з розслідування нещасного випадку, отримання необхідних матеріалів, проведення об`єктивного та всебічного розслідування нещасних випадків з дотриманням вимог Порядку №1232, оскільки підприємство, на якому працював позивача, зареєстроване та функціонує на непідконтрольній Україні території.

В письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представники Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області підтримали вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, позивач заперечував проти її задоволення, інші сторони до суду не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи, проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач має загальний стаж роботи 26 років 5 місяців 11 днів, з яких у шкідливих умовах 18 років 1 місяць 1 день, що підтверджується записами в трудовій книжці, серії НОМЕР_1 , копія якої міститься в матеріалах справи.

У зв`язку з довготривалим перебуванням у шкідливих умовах праці у ВП "Шахта прогрес" ДП "Торезантрацит" отримав чисельні захворювання.

Відповідно до медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 19.10.2016р. №34/915 та повідомлення про професійне захворювання (отруєння) від 19.10.2016р. вих.№2372/4 позивачу встановлене професійне захворювання вперше, місце останньої роботи (з впливом небезпечних виробничих чинників): шахта "Прогрес", стаж роботи в шкідливих умовах праці - 18 років.

Наявність шкідливих умов праці підтверджується і інформаційною довідкою про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання від 28.10.2015р. №02.22-1841, копія якої міститься в матеріалах справи.

З метою розслідування причин виникнення професійного захворювання позивач направив повідомлення про професійне захворювання за формою П-3 Обласному фонду соціального страхування, Дніпропетровській ОКЛ, Головному управлінню Держпраці, Директору ВП Шахта "Прогрес", ДП "Торезантрацит", на що отримав відмову у проведенні розслідування причин виникнення професійного захворювання, оскільки відсутні підстави для видання наказу про створення комісії з розслідування, а ВП Шахта "Прогрес" ДП "Торезантрацит", виробничі фактори якого і призвели до розвитку у позивача професійного захворювання, фактично знаходиться та функціонує на тимчасово непідконтрольній органам державної влади України території.

Позивач також звертався до Головного управління Держпраці зі зверненням щодо проведення розслідування причин професійного захворювання, встановленого клінікою професійних захворювань ДУ "Інститут медицини праці НАМП України". Однак у відповідь також отримав відмову, в обґрунтування якої відповідач-1 повідомив про те, що у нього відсутні відомості, зазначені в п.74 Порядку № 1232, а саме: відомості про професійні обов`язки працівника, документи і матеріали, які характеризують умови праці на робочому місці (дільниці, цеху), необхідні результати експертизи, лабораторних досліджень для проведення оцінки умов праці, матеріали, що підтверджують проведення інструктажів з охорони праці, копії документів, що підтверджують видачу працівникові засобів індивідуального захисту, приписи або інші документи, які раніше видані закладами державної санітарно-епідеміологічної служби і стосуються професійного захворювання, отриманого позивачем. До того ж повідомлено про те, що ВП Шахта "Прогрес" ДП "Торезантрацит", виробничі фактори якого і призвели до розвитку професійного захворювання, фактично знаходиться та функціонує на тимчасово непідконтрольній органам державної влади України території. Однак питання проведення розслідування професійних захворювань в працівників таких підприємств, законодавчо не врегульоване.

Не погодившись з такою відмовою у проведенні розслідування та призначенні до виплати страхових внесків та вважаючи такі дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду з позовом.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного.

У відповідності до п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" страхові випадки: за соціальним страхуванням від нещасних випадків - нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання (у тому числі встановлене чи виявлене в період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів), що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму; нещасний випадок або професійне захворювання, яке сталося внаслідок порушення застрахованим нормативних актів про охорону праці; за соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності - подія, з настанням якої виникає право застрахованої особи, членів її сім`ї або іншої особи на отримання відповідно до цього Закону матеріального забезпечення або соціальних послуг.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.16 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (Далі Закон №1105-ХІV), застраховані особи мають право на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом.

Згідно із п.1 ч.1 ст.35 Закону №1105-ХІV, страхуванню від нещасного випадку підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту).

Відповідно до ч.1 ст.36 Закону №1105-ХІV, страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Згідно із ч.3 ст.36 Закону, підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

Частиною 7 ст.36 Закону №1105-ХІV встановлено, що страхові виплати складаються із 1)страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (щомісячна страхова виплата), 2)страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого).

Перелік документів, необхідних для призначення страхових виплат у даному випадку, передбачено статтею 43 Закону №1105-ХІV, частиною першою якої визначено, що для розгляду справ про страхові виплати до Фонду подаються: 1) акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та/або висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть; 2) документи про необхідність подання додаткових видів допомоги.

З викладено вбачається, що підставою для нарахування страхових виплат з боку Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області є, зокрема, отримання акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами.

В свою чергу, відповідно до п. 1 Положення про Державну службу з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі-положення), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Процедуру проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах (далі - підприємства) визначає порядок проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затверджений постановою Кабінету міністрів України № 1232 від 30.11.2011 року (далі-Порядок № 1232).

Відповідно до п. 70 Порядку спеціалізованими профпатологічними лікувально-профілактичними закладами стосовно кожного хворого складається повідомлення про професійне захворювання (отруєння) за формою П-3 (далі - повідомлення за формою П-3) згідно з додатком 15.

Повідомлення за формою П-3 протягом трьох днів після встановлення діагнозу надсилається керівникові підприємства, шкідливі виробничі фактори на якому призвели до виникнення професійного захворювання, закладові державної санітарно-епідеміологічної служби, який здійснює державний санітарно-епідеміологічний нагляд за підприємством, робочому органові виконавчої дирекції Фонду за місцезнаходженням підприємства, а також профпатологу, який направив хворого до спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу.

Згідно п. 73 Порядку № 1232 відповідальність за своєчасне повідомлення про професійне захворювання (отруєння) несе керівник спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу, який встановив або відмінив діагноз професійного захворювання.

Пунктом 74 передбачено, що головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, області або міста утворює протягом трьох днів після отримання повідомлення за формою П-3 комісію з проведення розслідування причин виникнення професійного захворювання (далі-комісія з розслідування), до складу якої входять представник закладу державної санітарно-епідеміологічної служби, який здійснює санітарно-епідеміологічний нагляд за підприємством (голова комісії), представники лікувально-профілактичного закладу, роботодавця, первинної організації відповідної профспілки або уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці (у разі, коли профспілка на підприємстві відсутня), вищого органу профспілки, робочого органу виконавчої дирекції Фонду за місцезнаходженням підприємства, а також у разі потреби представники інших органів.

Зазначені заклади, органи та організації протягом однієї доби з моменту одержання повідомлення за формою П-3 повинні надіслати закладові державної санітарно-епідеміологічної служби письмову інформацію про прізвище, ім`я, по батькові та посаду представника (представників), який пропонується до складу комісії з розслідування.

У разі ліквідації підприємства без правонаступника до складу комісії з розслідування входить представник місцевої держадміністрації за місцем реєстрації підприємства, шкідливі виробничі фактори на якому призвели до професійного захворювання. (п. 75 Порядку).

Згідно пункту 76 Порядку № 1232, розслідування випадку професійного захворювання проводиться протягом десяти робочих днів після утворення комісії з розслідування.

Якщо з об`єктивних причин розслідування не може бути проведене у зазначений строк, він може бути продовжений керівником закладу, що утворив комісію, але не більш як на один місяць. Копія відповідного наказу надсилається всім членам комісії з розслідування.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, позивач звертався до Головного управління Держпраці у Донецькій області із заявами, згідно з яких просив утворити комісію з розслідування причини виникнення професійного захворювання, провести розслідування випадку професійного захворювання та скласти акт за формою П-4 та надавав, зокрема повідомлення за формою П-З.

Натомість Головне управління Держпраці у Донецькій області листом від 28.11.2017 року №04.5/5-410 повідомило позивача, про те, що на адресу управління Держпраці від роботодавця не надходило інформації та документів, передбачених у п.79 Порядку проведення розслідування ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, а також, що на теперішній час відсутні законні підстави для утворення уповноваженої комісії з розслідування та проведення розслідування причин виникнення професійного захворювання у позивача, оскільки ВП Шахта «Прогрес» ДП «Торезантрацит», виробничі фактори якого призвели до розвитку професійного захворювання, фактично знаходиться та функціонує на тимчасово непідконтрольній органам державної влади території.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 132 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій.

Згідно ст. 133 Основного Закону систему адміністративно-територіального устрою України складають: Автономна Республіка Крим, області, райони, міста, райони в містах, селища і села.

До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська , Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька , Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь.

Міста Київ та Севастополь мають спеціальний статус, який визначається законами України.

Зі змісту преамбули Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (далі - Закон) вбачається, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1049 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Основою гуманітарної, соціальної та економічної політики держави Україна стосовно населення тимчасово окупованої території України є захист і повноцінна реалізація національно-культурних, соціальних та політичних прав громадян України, у тому числі корінних народів та національних меншин.

Тобто, одним з основних напрямків політики держави України стосовно населення тимчасово окупованої території України є захист та повноцінна реалізація, зокрема, соціальних прав громадян України.

При цьому відповідно до ст.2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно з ч.10 ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщені особи з тимчасово окупованої території мають право на отримання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, безпосередньо у робочих органах Фонду соціального страхування України за фактичним місцем проживання, перебування.

Відповідно до позиції ЄСПЛ у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

Згідно із правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (PincovdandPine v. The Czech Republic), "Ґаші проти Хорватії" (Gashiv. Croatia), "Трго проти Хорватії" (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу "належного урядування", згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Оскільки, саме держава не виконала свій обов`язок запровадити чітку процедуру утворення комісії з проведення розслідування причин виникнення професійного захворювання та проведення розслідування нещасного випадку на виробництві, що сприяло б юридичній визначеності у спірних правовідносинах, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на державу.

У зв`язку з чим, колегія суддів робить висновок, що неможливість утворення комісії з розслідування причини виникнення професійного захворювання, проведення розслідування випадку професійного захворювання та складення акта за формою П-4 через знаходження ВП Шахта «Прогрес» ДП «Торезантрацит», виробничі фактори якого призвели до розвитку у позивача професійного захворювання, на тимчасово непідконтрольній Україні території, не може бути підставою для позбавлення внутрішньо-переміщеної особи конституційного права на отримання соціальних виплат за заподіяну шкоду здоров`ю на підприємстві.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 страхові виплати у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321,322 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

В повному обсязі постанова складена 26 червня 2019 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова