Справа № 463/1104/19
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2019-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/6021/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Судової-Хомюк Н.М

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року (головуючий суддя Кузан Р.І., м. Львів) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицького відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про скасування повідомлення, зобов`язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до до Галицького відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області в якому просив визнати неправомірним та скасувати повідомлення №771 «Про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання» винесене 28.01.2019 державним виконавцем Галицького відділу ДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання ухвали Личаківського районного суду м.Львова від 07.09.2018 зі справи №463/5271/17, в частині накладення на начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області штрафу в розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 35240,00 грн., половину з яких (17620 грн.) стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), іншу половину (17620 грн.) до Державного бюджету України.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано та порушено норми матеріального права, а тому просив скасувати рішення та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначає, що 09.01.2019 в Галицький відділ Державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області подано заяву «Про відкриття виконавчого провадження», в якій він згідно передбаченого ч. 3 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: «У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати», були вказані всі ідентифікуючи дані боржника, а саме начальника головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт. Верховина, Верховинського району, Івано-Франківської області, яку призначено на дану посаду Наказом Пенсійного фонду України від 30 грудня 2014 року.

Тому, при винесенні державним виконавцем Галицького відділу Державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області Постанови № 771 «Про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття рішення», а в подальшому при прийнятті 23.05.2019 рішення Львівським окружним адміністративним судом, не було взято до уваги саме ч. 3 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Також апелянт зазначає, що ним зазначалось у відповіді на відзив на докази того, що саме на начальника головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області ОСОБА_2 , ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 07.09.2018 зі справи № 463/5271/17 накладено штраф на начальника Головного управління ПФУ у Л/о накладено за непредставлення звіту про виконання рішення Личаківського районного суду від 25.01.2018 у справі № 463/5271/17

Станом на 21.05.2019 року, згідно офіційної веб сторінки ГУ ПФУ у Л/о https://www.pfu.gov.ua/lv/3065-kerivnytstvo/ ОСОБА_2 є начальник головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, а призначена на дану посаду Наказом Пенсійного фонду України від 30 грудня 2014 року.

Наведені факти свідчать що саме ОСОБА_2 , як начальник Головного управління ПФУ у Л/о винна в невиконанні рішення суду від 25.01.2018 і саме на ОСОБА_2 , як начальника ГУ ПФУ у Л/о накладено штраф ухвалою суду від 07.09.2018.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції надає можливість: - використовувати як судовий приклад, при прийнятті іншими судами рішень, - необов`язковість врахування державною виконавчою службою наданого ч. 3 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачам права вказувати ідентифікуючи дані боржників та необов`язковість використання при винесенні судових рішень висновків Верховного суду про те що «повернення стягувачу виконавчих документів через відсутність в них деякої інформації про боржника не є законним і обгрунтованим. Виконавець має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від усіх державних органів, підприємств і установ, незалежно від форми власності, всі необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну»;

- надасть можливість відповідачу в особі ГУ ПФУ у Львівській області у справі № 463/5271/17 надалі не виконувати і оскаржувати прийняти рішення, які вже вступили в законну силу;

- надасть можливість ГУ ПФУ У Львівській області оскаржить законність відкриття кримінального провадження № 0000005,

- а також надасть можливість ГУ ПФУ у Л/о використовувати на свою користь дане рішення під час проведення оголошеного аудиту.

Згідно ч.2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до чіткої й усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (див. рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (див. рішення у справі «ImmobiliareSaffi» проти Італії", заява №22774/93. п. 66, ECHR1999- V).

Проблема невиконання остаточних рішень розглядалась у пілотному рішенні ЄСПЛ у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» а також у ряді інших справ проти України, які також розглядались на основі усталеної практики Суду з цього питання.

У п. 53 цього рішення ЄСПЛ зауважив, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі «Сокур проти України» (Sokurv. Ukraine), N29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі «Крищук проти України» (Kryshchukv. Ukraine), N1811/06. від 19 лютого 2009 року).

У випадку, якщо громадянинові, який є стягувачем в виконавчому провадженні, повернуто виконавчий документ органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання, з тих підстав, що виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим до нього абзацем 2 пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», такі дії державного можуть бути оскаржені в порядку КАСУ.

Відсутність у виконавчому листі деяких особистих даних боржника не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів» (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»). «Майном» може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12.07.2001 у справі «Ганс-Адам II проти Німеччини»). «Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні грунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»).

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 25.01.2018 адміністративний позов ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання перерахувати пенсію задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо нездійснення перерахунку призначеної пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей № 900 від 23.12.2015, ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» і № 947 від 18.11.2015 «Про внесення змін до постанови Кабінету міністрів України від 09.03.2006 № 268», та довідки № 91/18440 від 05.05.2017 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2016, яка виготовлена Ліквідаційною комісією ГУМВС України у Львівській області починаючи з 20.09.2016 без обмеження граничного розміру; в решті в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

ОСОБА_1 звернувся до Личаківського районного суду м.Львова із заявою про розгляд звіту ГУ ПФ України у Львівській області щодо виконання судового рішення від 25.01.2018.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 07.08.2018 встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області строк для подачі звіту про виконання рішення Личаківського районного суду м.Львова від 25.01.2018 у справі №463/5271/17, терміном в один місяць з дня набрання вказаною ухвалою законної сили та накладено на начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській область штраф в розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 35240,00 грн, половину з яких 17620,00 грн стягнено на користь ОСОБА_1 іншу половину до Державного бюджету України.

09.01.2019 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі ухвали Личаківського районного суду м.Львова від 07.09.2018 у справі №463/5271/17, яка в частині стягнення штрафу є виконавчим документом. До вказаної заяви позивач долучив: оригінал ухвали Личаківського районного суду м.Львова від 07.09.2018 по справі №463/5271/17, копію постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2018 по справі №463/5271/17, ксерокопію паспорта, ксерокопію ідентифікаційного коду, ксерокопію пенсійного посвідчення, ксерокопію посвідчення інваліда війни, ксерокопії запитів від 17.12.2018 та 26.12.2018 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на отримання інформації стосовно начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на якого накладено штраф ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 07.09.2018 у справі №463/5271/17, ксерокопії відповідей Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за №26834/08-27 від 21.12.2018 та №114/08-7 від 02.01.2019.

28.01.2019 державним виконавцем Галицького відділу ДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області прийнято повідомлення №771 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.2 ч.3 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження». 12.02.2019 Галицький відділ ДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області рекомендованим листом направив на адресу позивача повідомлення №771 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, яке отримано ОСОБА_1 14.02.2019.

Розглядаючи спір суд першої інстанції, вірно зазначив, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон України №1404- VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у вказаному Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, вказаним Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до вказаного Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст. 2 цього Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно ст.3 цього Закону ухвала суду є виконавчим документом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі серед іншого зазначаються, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; строк пред`явлення рішення до виконання.

Згідно з ч.2 ст. 15 цього Закону боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Згідно ухвали Личаківського районного суду м.Львова від 07.09.2018 судом встановлено, що боржником при виконанні цієї ухвали, в частині стягнення штрафу, є фізична особа - начальник Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області. Штраф накладено за непредставлення звіту про виконання рішення суду в повному обсязі. В ухвалі не вказано прізвища, ім`я та по-батькові особи, на яку судом накладено штраф. Строк пред`явлення вказаної ухвали до виконання становить три роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, що в даному випадку, відсутність в ухвалі Личаківського районного суду м.Львова від 07.09.2018 даних, що ідентифікують боржника, може призвести до того, що боржником у виконавчому провадженні з примусового виконання ухвали буде особа, яка на момент пред`явлення її до виконання буде начальником Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, а не та, що допустила порушення вимог закону. Таким чином, наявність у виконавчому документі даних щодо прізвища, ім`я та (за наявності) по-батькові фізичної особи боржника є необхідною умовою для відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема, виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не заслуговують на увагу доводи позивача щодо неможливості повернення виконавчого документа стягувачу без виконання п. 6 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заяви про примусове виконання рішення, оскільки вказана норма закону передбачає дві самостійні підстави для повернення виконавцем виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання: невідповідність його вимогам закону або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону. За змістом вказаної норми ці підстави не виключають одна одну.

Також суд вірно вважав, що не заслуговують на увагу твердження позивача з приводу наявності у державного виконавця повноважень, з метою захисту інтересів стягувача, самостійно одержувати від підприємств, установ та організацій інформацію, що ідентифікують боржника з посиланням на практику Верховного суду, оскільки наведені в них обставини не є тотожними з обставинами цієї справи.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що державним виконавцем порушено строк повернення позивачу виконавчого документа без прийняття його до виконання, а також невірно вказано норму Закону, якою він керувався при надісланні оскаржуваного повідомлення, проте, допущена відповідачем описка не є суттєвою, а відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про безпідставність позовних вимог, оскільки при поверненні позивачу ухвали Личаківського районного суду м.Львова № 463/5271/17 від 07.08.2018 без прийняття до виконання державний виконавець діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 272, ст. 287, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року по справі № 463/1104/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Н.М. Судова-Хомюк