Справа № 0940/2457/18
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/4184/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року у справі за його позовом до Калуської міської ради Івано-Франківської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій,

суддя у І інстанції Матуляк Я.П.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складення повного тексту рішення 06 березня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Калуської міської ради Івано-Франківської області (далі Калуська МР) «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) громадянину ОСОБА_1 » від 29 листопада 2018 року за № 1978 та зобов`язати відповідача надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 .

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року у справі № 0940/2457/18, ухваленому за правилами спрощеного позовного провадження, у задоволенні позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що земельна ділянка, яку мав на меті отримати Грабовецький В.Р. відповідно до заяви від 17 вересня 2018 року, розташована у межах санітарно-захисної зони, що свідчить про невідповідність функціонального призначення такої земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) вимогам містобудівної документації, до якої згідно із приписами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» відноситься Генеральний план м. Калуша.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем ОСОБА_1 , який просить його скасувати та задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції помилково встановлено, що спірна земельна ділянка розташована в межах санітарно-захисної зони і стверджує, що вона не входить у санітарно-захисну зону Домбровського кар`єру. Окрім того, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження наявності обмежень щодо надання у власність спірної земельної ділянки, у тому числі знаходження її у санітарно-захисній зоні.

Відповідач Калуська МР подала апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому просить у її задоволенні відмовити, оскільки вважає вимоги апелянта безпідставними.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав свої вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Представник Калуської МР у ході апеляційного розгляду заперечив обґрунтованість доводів апелянта. Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 звернувся до Калуської МР із заявою від 17 вересня 2018 року, у якій просив передати йому у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), орієнтовною площею 0,09 га за адресою АДРЕСА_1 та відповідно надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки.

20 вересня 2018 року вказану заяву було зареєстровано координатором Центру надання адміністративних послуг Калуської МР (реєстраційний номер НОМЕР_1 ). До заяви додані копія паспорта, копія картки фізичної особи платника податків та графічний матеріал з публічної кадастрової карти, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

За наслідком розгляду цієї заяви ОСОБА_1 . Калуською МР 29 листопада 2018 року було ухвалено рішення № 1978 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) громадянину ОСОБА_1 », яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 площею 0,0900 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) у зв`язку із невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам містобудівної документації.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_2 МР, позивач оскаржив його у судовому порядку.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами регламентовано статтею 118 Земельного кодексу України.

Приписами частини 6 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 цього Кодексу встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як передбачено частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до пунктів «а», «б» статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

При цьому відповідно статті 39 Земельного кодексу України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Як передбачено статтею 21 Закону України «Про основи містобудування» визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації місцевих правил забудови з урахуванням планів земельно-господарського устрою.

Згідно частини 1 статті 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях.

Статтею 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до статті 114 Земельного кодексу України, санітарно-захисні зони створюються навколо об`єктів, які є джерелами виділення шкідливих речовин, запахів, підвищених рівнів шуму, вібрації, ультразвукових і електромагнітних хвиль, електронних полів, іонізуючих випромінювань тощо, з метою відокремлення таких об`єктів від територій житлової забудови.

У межах санітарно-захисних зон забороняється будівництво житлових об`єктів, об`єктів соціальної інфраструктури та інших об`єктів, пов`язаних з постійним перебуванням людей.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року № 173, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 24 липня 1996 року за № 379/1404, затверджено Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів (далі Правила № 173).

Відповідно до пункту 1.2. цих Правил вони є обов`язковими для дотримання всіма державними, кооперативними, колективними та приватними підприємствами, організаціями та установами незалежно від відомчого підпорядкування та форм власності, а також посадовими особами та громадянами України, інвесторами-громадянами інших держав.

Приписами пункту 5.10. Правил № 173 передбачено, що у санітарно-захисних зонах не можна допускати розміщення, зокрема, житлових будинків з придомовими територіями, гуртожитків, готелів, будинків для приїжджих, аварійних селищ.

Згідно з інформацією відділу у справах архітектури та містобудівного кадастру Калуської міської ради Івано-Франківської області, в Генеральному плані м. Калуша земельна ділянка на вул АДРЕСА_1 , яка використовується як землі житлової та громадської забудови, визначена як територія санітарно-захисної зони Домбровського кар`єру (лист від 02 листопада 2017 року за № 97/02-03 (а.с. 88).

Таким чином, слід погодитися із висновком суду першої інстанції про те, що земельна ділянка, яку ОСОБА_1 мав на меті отримати у власність на підставі заяви від 17 вересня 2018 року, розташована в межах санітарно-захисної зони, у межах якої не допускається розміщення житлових будинків з придомовими територіями.

Виходячи з наведеного, на переконання апеляційного суду, у суду першої інстанції були належні підстави для відмови у задоволенні заявленого ОСОБА_1 позову про визнання протиправним та скасування рішення Калуської МР від 29 листопада 2018 року за № 1978 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) громадянину ОСОБА_1 » та зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 .

Посилання апелянта, як на доказ обґрунтованості своїх позовних вимог, на рішення Калуської МР від 14 грудня 2015 року № 29 «Про затвердження технічних документацій та надання земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд (присадибних ділянок) співвласникам», яким було надано земельну ділянку по АДРЕСА_1 у власність для будівництва і обслуговування жилих будинків і господарських споруд ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на думку апеляційного суду не є переконливим, оскільки вказане рішення органу місцевого самоврядування не є апріорі правомірним і сама по собі його наявність не свідчить про протиправність відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо земельної ділянки, розташованої на тій же вулиці.

Дані Публічної кадастрової карти м. Калуша, на які посилався ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі, не містять достатніх відомостей для встановлення фактичних меж санітарно-захисної зони Домбровського кар`єру, а отже не спростовують доводів відповідача щодо невідповідності функціонального призначення спірної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) вимогам містобудівної документації.

Окрім того, апеляційний суд наголошує на тому, що виходячи із приписів частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності у адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Водночас, з урахуванням положень частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, такий обов`язок не є безумовним і суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість ним заперечується.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 195, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року у справі № 0940/2457/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді І. М. Обрізко
Л. П. Іщук
Постанова у повному обсязі складена 27 червня 2019 року.