Справа № 1340/4789/18
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/5111/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

представника апелянта Сивоус С.С.

представника позивача ОСОБА_1 .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року (ухвалене головуючим суддею Лунь З.І. о 14 год. 32 хв. у м. Львові, повний текст судового рішення складено 21 березня 2019 року) у справі № 1340/4785/18 за адміністративним позовом Суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправною та скасування постанови від 21.09.2018 №ЛВ1411/462/НД/ПД/А, якою до позивача застосовано штраф за порушення законодавства про працю - порушення вимог ч. 1, 3 ст.24, Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) на суму 223380, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що посадовими особами Головного управління Держпраці у Львівській області у присутності столяра ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_3 , проведено інспекційне відвідування у суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2 . За результатами перевірки складено акт інспекційного відвідування юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 21.09.2018 № ЛВ1411/462/НД/ПД/АВ, у якому зафіксовані порушення законодавства про працю, а саме: у виробничих приміщеннях (пилорама) за деревообробним обладнанням виявлено осіб ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ), які мають трудові відносини з ФОП ОСОБА_2 та не оформлені трудовим договором. На цій підставі відповідачем прийнято постанову від 21.09.2018 №ЛВ1411/462/НД/ПД/А, якою до позивача застосовано штраф за порушення законодавства про працю - порушення вимог ч. 1, 3 ст. 24, КЗпП України на суму 223380,00грн. Позивач не погоджується з висновками відповідача, стверджуючи, що на момент здійснення даного інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_2 . жодна із осіб вказаних в оскаржуваній постанові, а саме, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 будь-яких трудових функцій в його підприємницькій діяльності не виконували, не були допущені ним до роботи, не підпорядковувалися Правилами трудового розпорядку. Тому вважає, що накладення на підприємство штрафу на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України є безпідставним та неправомірним, жодних дій, які би становили склад будь-якого правопорушення, ним не допущено.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.03.2019 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Львівській області № ЛВ1411/462/НД/ПД/АВ/ФС від 10.10.2018 про накладення штрафу.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова відповідача є безпідставною та необґрунтовано, оскільки інспекторами праці не з`ясовано та не встановлено трудової функції, яку виконували ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , перебуваючи на території виробничого приміщення ФОП Косяк ОСОБА_7 , не застосовано заходів реагування щодо ОСОБА_8 , про якого у акті інспекційного відвідування зазначено, що він виконував трудову функцію за місцем здійснення господарської діяльності позивача, не з`ясовано всіх обставин, пов`язаних із перебуванням зазначених вище осіб у виробничому приміщенні ФОП ОСОБА_2 . Крім цього суд першої інстанції керувався правовою позицією, викладену у постанові Верховного Суду від 21.12.2018 № 814/2156/16, згідно з якою накладення штрафу на фізичну особу Головним управлінням Держпраці за те ж правопорушення, за яке було притягнуто цю особу до відповідальності згідно з ч.3 ст.41 КУпАП, є притягненням до відповідальності такої особи вдруге, що суперечить загальним принципам юридичної відповідальності.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що в ході проведення заходу державного контролю з 20.09.2018 по 21.09.2018 позивачем не надано жодних наказів про прийняття на роботу працівників, повідомлення в органи ДФС про прийнятих працівників, не надано жодних договорів цивільно правового характеру укладених підприємцем з виконавцями робіт (послуг).

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача заперечив щодо задоволення та надав пояснення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що позивач - ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований як фізична особа-підприємець Мостиською районною державною адміністрацією Львівської області 29.05.2001, номер запису: 0000348.

19.09.2018 відповідачем на підставі наказу про проведення інспекційного відвідування № 2189-П від 19.09.2018 було виписано направлення на проведення заходу державного нагляду (контролю) № 1996.

В період з 20.09.2018 по 21.09.2018 відповідачем було проведено інспекційне відвідування позивача, за результатами якого складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ЛВ1411/462/НД/ПД/АВ від 21.09.2018.

В Акті інспекційного відвідування № ЛВ1411/462/НД/ПД/АВ від 21.09.2018 зафіксовано, що у виробничих приміщеннях (пилорама) за деревообробним обладнанням виявлено осіб, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , яких було допущено до роботи без укладання трудового договору, що порушує вимоги ст. 24 КЗпП України.

У ході інспекційного відвідування були відібрані пояснення від ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3

Зазначений акт було отримано позивачем особисто та підписано із зауваженням.

Не погодившись з вказаним вище актом інспекційного відвідування позивач подав до Управління Держпраці у Львівській області заперечення із зазначенням про порушення законодавства, які, на думку позивача, були допущені про проведенні інспекційного відвідування.

04.10.2018 відповідачем надано відповідь за № 9575/5/044-09 на дане заперечення.

У зв`язку з проведеним інспекційним відвідуванням та зафіксованим порушенням відповідачем було винесено припис про усунення виявлених порушень № ЛВ1411/462/АВ-П від 05.10.2018, яким зобов`язано ФОП Косяк ОСОБА_9 . усунути виявлене порушення.

Розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта інспекційного відвідування № ЛВ1411/462/НД/ПД/АВ від 21.09.2018 щодо порушень ФОП ОСОБА_2 , Управлінням Держпраці у Львівській області прийнято постанову про накладення штрафу від 10.10.2018 № ЛВ1411/462/НД/ПД/АВ/ФС, якою до позивача застосовано штраф за порушення законодавства про працю - порушення вимог ст.24 КЗпП України на суму 223380,00грн.

Позивач, вважаючи прийняту постанову протиправною, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з`ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Зміст порушень, які оскаржуються позивачем в судовому порядку, полягає в недотриманні приписів ч. 1, 3 ст.24 КЗпП України, а саме допущення 20.09.2018 до роботи працівників ОСОБА_4 та ОСОБА_6 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В частині виявлених порушень законодавства про працю колегія суддів враховує такі обставини справи і норми законодавства.

КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Частиною 1 ст. 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Визначення трудового договору міститься у ст. 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 ст. 265 КЗпП України визначено перелік порушень законодавства про працю, за які юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу.

Відповідно до абзацу 1 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Крім цього, відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх, як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.

Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

В Акті інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю від 31.09.2018 № ЛВ1411/462/НД/ПД/АВ зафіксовано те, що « В ході проведення заходу державного контролю (що фіксувався засобами фото відео фіксації, матеріали долучені до акта складеного за результатами проведеного інспекційного відвідування), у виробничих приміщеннях (пилорама) за деревообробним обладнанням виявлено осіб, з наданих письмових пояснень яких вастановелно, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в 10.00 год., 20.09.2018 прийшов з ціллю подальшого прийняття на роботу до Підприємця ОСОБА_10 Тарас Степанови «прийшов подивитися підійде вона (робота) мені чи ні». Станом на 11 год. 40 хв. 20.09.2018 жодних трудових чи цивільно правових договорів не укладав, що підтверджує запис у зазначеному поясненні з проставленням підпису ОСОБА_4 , ОСОБА_6 (проживає АДРЕСА_1 . Гусаків, віл АДРЕСА_2 І.Франка) перебуває на пилорамі власника ОСОБА_2 з цілю порізки дров на пилорамі, що підтверджує запис у зазначеному поясненні з проставленим підписом ОСОБА_2 . На території вищевказаної пилорами 20.09.2018 за виконанням трудової функції зафіксовано особу (матеріали фото відео фіксації долучені до акту проведеного інспекційного відвідування), яка відмовилась назвати своє прізвище, ім`я, по батькові та надавати усні чи письмові пояснення щодо перебування та виконання трудової функції за місцем фактичного здійснення господарської діяльності ФОП Косяк Т.С. Працівниками Мостиського ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області ідентифіковано вищезазначену особу Романишак Т.О., уродженець села Мочеради Мостиського району Львівської області, ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає АДРЕСА_3 . В ході проведення заходу державного контролю 20.09.2018 21.09.2018 ФОП ОСОБА_2 не надано жодних наказів про прийняття на роботу працівників, повідомлення в органи ДФС про прийнятих працівників, не надано жодних договорів цивільно правового характеру укладених Підприємцем з Виконавцями робіт (послуг)».

Відтак спірною обставиною у справі є факт допуску позивачем до роботи трьох працівників ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 до роботи без укладання трудового договору (контракту), оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу є, зокрема, встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору. При цьому такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований у складеному посадовою особою Держпраці чи її територіального органу акті інспекційного відвідування та доведений належними доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про правомірність свого рішення.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Обґрунтовуючи правомірність прийнятої постанови про застосування штрафу, відповідач виходив з правомірності висновків акту перевірки щодо допуску позивачем працівників до роботи без належного оформлення трудового договору. В судовому засіданні представник апелянта пояснила, що відповідні висновки в акті перевірки були зроблені інспекторами на підставі особистих пояснень зазначених вище осіб. Вказане відображене на відеозаписі інспекційного відвідування, долученому ними до матеріалів справи.

Однак, як встановив суд першої інстанції з чим погоджується колегія суддів, що з акта інспекційного відвідування (а.с.45) слідує, що в ході проведення заходу державного контролю у виробничих приміщеннях, де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_2 , за деревообробним обладнанням виявлено осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Водночас, у цьому ж акті (а.с.45) зазначено, що на території пилорами зафіксовано лише одну особу за виконанням трудової функції, яку було ідентифіковано як ОСОБА_8 . Але, як вбачається із оскаржуваної постанови, на позивача накладено штраф за порушення трудового законодавства лише за неоформлення трудових відносин із особами ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , тоді як встановлений факт виконання трудової функції ОСОБА_8 , залишився поза увагою відповідача.

Крім цього з показань свідка в суді першої інстанції, інспектора праці Веліахмедова Б.З ОСОБА_11 , та з відеозапису ходу проведення перевірки позивача, неможливо встановити, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виконували трудову функцію та перебували у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_2 . Це також підтверджується їхніми письмовими поясненнями.

Також судом першої інстанції, під час допиту свідка, ОСОБА_12 , було встановлено, що вхід на територію пилорами не охороняється, є вільним, ОСОБА_2 був відсутній 20.09.2018, що в свою чергу може вказувати на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 мали можливість вільного доступу до виробничого приміщення.

Відтак колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не надано суду достатньо доказів, котрі б свідчили про недотримання позивачем норм КЗпП України, а саме допуску до роботи працівників без укладання трудового договору (контракту), оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Крім цього, як слідує з матеріалів справи, постановою Мостиського районного суду Львівської області від 28.02.2019 у справі № 448/1961/18 визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 Кодексу України по адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), - за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту). Як видно із цієї постанови суду, йдеться про обставини, встановлені під час проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_2 20.09.2018.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 сплачено штраф у розмірі 8500, 0грн. на виконання зазначеної постанови суду.

З огляну на зазначене колегія суддів вважає за потрібне вказати наступне.

Так при вирішенні даного публічно-правового спору також підлягає з`ясуванню можливість одночасного притягнення скаржника до відповідальності за ч. 2 ст. 265 КЗпП України та ч. 3 ст. 41 КУпАП за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Частинами 3 та 4 ст. 265 КЗпП України встановлено, що штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України. Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Водночас, відповідальність для фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачено також і ч. 3 ст. 41 КУпАП.

При цьому, штраф за ч. 2 ст. 265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за ч. 3 ст. 41 КУпАП є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Як ст. 265 КЗпП України, так і ст 41 КУпАП викладені у вказаних редакціях Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014 № 77-VIII, яким передбачались зміни до адміністративного та кримінального законодавства, що сприятимуть легалізації заробітної плати та зайнятості, суть таких полягає у встановленні фінансових санкцій для юридичних та фізичних осіб-підприємців у вигляді штрафу за допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин (стаття 265 КЗпП України), та запровадженні штрафів для посадових осіб за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин (стаття 41 КУпАП).

Таким чином, головною відмінністю зазначених статтей є суб`єктний склад правопорушення, завдяки чому одночасно до відповідальності може бути притягнено юридичну особу як роботодавця (за статтею 265 КЗпП України) та посадову особу цієї юридичної особи (за статтею 41 КУпАП) за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин.

В свою чергу, у випадку притягнення фізичної особи-підприємця до відповідальності на підставі абзацу 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України та ч. 3 ст. 41 КУпАП, повністю збігаються як суб`єкт відповідальності, так і вид порушення (допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору).

Оскільки в обох нормах йдеться про юридичну відповідальність та одне й те саме правопорушення, для застосування статті 61 Конституції України (заборона притягнення двічі до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення) необхідно з`ясувати чи належить відповідальність, передбачена ст. 265 КЗпП України і ст.41 КУпАП до одного виду.

Слід зауважити, що законодавець не визначає, до якого саме виду юридичної відповідальності належать заходи впливу за правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Вирішуючи вказане питання, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 21.12.2018 (справа № 814/2156/16) та від 22.04.2019 (справа № 806/2143/18), кваліфікуючи вид цієї відповідальності, брав до уваги: (а) мету відповідальності - покарання роботодавців за порушення законодавства про працю та легалізація фонду оплати праці; (б) характер шкоди - шкоду заподіяно суспільству, а не працівнику; (в) вид стягнення - фінансова санкція у виді штрафу; (г) суб`єкт, який притягує до відповідальності - державний орган; (д) джерело сплати - штраф зараховується до державного бюджету.

Верховний Суд зауважив, що диспозиції абзацу 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України та ч. 3 ст. 41 КУпАП в частині визначення правопорушення абсолютно тотожні: «фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту)», а обставини, що послугували підставою їх встановлення для позивача - ідентичні.

Враховуючи наведені вище ознаки, а також пріоритетність тлумачення, яке у найбільшій мірі відповідає інтересам людини, Верховний Суд дійшов висновку, що правопорушення, передбачені у ч. 2 ст. 265 КЗпП України так само, як і правопорушення, передбачене у ч. 3 ст. 41 КУпАП, належить до адміністративної відповідальності.

Таким чином, позивач не може бути притягнений до відповідальності за використання праці ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без оформлення трудового договору як на підставі абзацу 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, так і за ч. 3 ст. 41 КУпАП, оскільки притягнення позивача двічі за одне й те саме правопорушення порушує гарантії встановленні статтею 61 Конституції України.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 (справа №522/12566/18), на яку покликається апелянт, досліджувалось питання предметної підсудності справ про притягнення до відповідальності відповідно до ст. 265 КЗпП України і не вирішувалось питання правомірності притягнення фізичної особи-підприємця до відповідальності за те саме правопорушення і на підставі ст. 265 КЗпП України і ст. 41 КУпАП.

Оскільки за допуск вказаних фізичних осіб до роботи без оформлення трудового договору скаржника уже притягнуто до адміністративної відповідальності постановою Мостиського районного суду Львівської області від 28.02.2019 у справі №448/1961/18, що набрала законної сили, та застосовано стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн., а тому накладення штрафу за те саме правопорушення оскаржуваною постановою є притягненням до того самого виду відповідальності за те саме порушення вдруге.

З огляду на встановлене та практику Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року у справі № 1340/4785/18 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 26 червня 2019 року