Справа № 640/7528/19
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7528/19 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Пилипенко О.Є.;

за участю секретаря: Горяінової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2019 року ( розглянута у відкритому судовому засідання, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - 31 травня 2019 року) у справі за адміністративним позовом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2019 року, Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (далі - позивач, Мінрегіон України) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за участі третьої особи - ОСОБА_1 , в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України Руденка В.А. від 09 квітня 2019 року ВП №58431485.

На обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що останнім повідомлено відповідача про поважні причини невиконання рішення суду, від так, до позивача протиправно застосовані штрафні санкції згідно спірної постанови.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києві від 13.12.2018 у справі №826/13244/18 позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним та скасовано Наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.01.2018 №21КОС «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », визнано протиправним та скасовано Наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08.05.2018 №131К/ОС «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді звільнення з посади державної служби», поновлено ОСОБА_1 на займаній посаді.

На виконання рішенням від 13.12.2018 у справі №826/13244/18 в частині поновлення ОСОБА_1 на займаній посаді, Окружним адміністративним судом м. Києва 31 січня 2019 року виданий виконавчий лист.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 25.02.2019 відкрито виконавче провадження №58431485 з примусового виконання виконавчого листа від 31.01.2019 №826/13244/18.

Листом від 14.03.2019 №7/8.4/4300-19 Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України повідомило відповідача, що наказом Мінрегіону від 04 червня 2018 року № 128 «Про затвердження та введення в дію структури апарату Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України» затверджено та введено в дію з 05 червня 2018 року структуру апарату Мінрегіону, наказом Мінрегіону від 23 червня 2018 року № 179 К/ОС «Про введення в дію штатного розпису Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України па 2018 рік» введено в дію з 25 червня 2018 року штатний розпис Мінрегіону. Відповідно до вищезазначених наказів про структуру апарату та штатний розпис Мінрегіону у 2018 році, такий структурний підрозділ як Департамент міжнародного співробітництва та взаємодії з міжнародними фінансовими організаціями та відповідно посада директора відсутні. Наказом Мінрегіону від 04 лютого 2019 року № 12 «Про затвердження та введення в дію структури апарату Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунальною господарства України» затверджено та введено в дію з 22 лютого 2019 року структуру апарату Мінрегіону, наказом Мінрегіону від 28 лютого 2019 року № 63 К/ОС «Про введення в дію штатного розпису Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України па 2019 рік» введено в дію з 01 березня 2019 року штатний розпис Мінрегіону. Відповідно до вищезазначених наказів про структуру апарату та штатний розпис Мінрегіону у 2019 році, такий структурний підрозділ як Департамент міжнародного співробітництва та взаємодії з міжнародними фінансовими організаціями та відповідно посада директора відсутні. З огляду на зазначене, з червня 2018 року посада директора Департаменту міжнародного співробітництва та взаємодії з міжнародними фінансовими організаціями відсутня, так само як і самостійний структурний підрозділ, який би був функціональним правонаступником вказаного Департаменту, що відповідно унеможливлює поновлення ОСОБА_1 на займаній посаді.

Водночас, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Руденком В.В. прийнято постанову від 04.04.2019 ВП №58431485 про накладення штрафу на Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України за невиконання рішення суду та застосовані штрафні санкції в розмірі 5100 грн.

Вважаючи вказану постанову про накладення штрафу протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову цінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України (далі - КАС України) встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 4 ст. 18 названого Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Таким чином, зі змісту вказаних норм видно, що у разі невиконання боржником без поважних причин рішення суду виконавець зобов`язаний прийняти постанову про накладення штрафу на боржника.

Щодо посилання позивача на те, що прийнята постанова від 09.04.2019 №58431485 є протиправною з огляду на існування поважних причин невиконання боржником вимог рішення суду, колегія суддів зазначає наступне.

Так, позивач зазначає, що в зв`язку із реформуванням державної служби з червня 2018 року, такий структурний підрозділ як Департамент міжнародного співробітництва та взаємодії з міжнародними фінансовими організаціями та відповідна посада директора відсутні, що унеможливлює поновлення ОСОБА_1 на займаній посаді.

Проте, колегія суддів вважає такі доводи позивача необґрунтованими та безпідставними, з огляду на те, що, такі доводи свідчать про незгоду з судовим рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.12.2018 у справі №826/13244/18, при цьому вказані обставини вже існували на момент прийняття вказаного рішення.

Окрім зазначеного вище, звертає увагу на те, що матеріали даної адміністративної справи не містять жодних доказів того, що позивач звертався до суду із заявами про роз`яснення рішення суду від 13.12.2018 у справі № 826/13244/18 та встановлення способу його виконання, що могло б свідчити про вжиття заходів стосовно виконання рішення суду та можливу наявність поважних причин його невиконання.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач діяв в межах повноважень передбачених чинним законодавством України, у суду відсутні правові підстави для скасування постанови від 09.04.2019 ВП №58431485 про накладення штрафу.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови, та не вбачає підстав для задоволення позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 205, 241, 242, 243, 251, 272, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення судового рішення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

О.Є. Пилипенко