Справа № 564/1459/19
Суддя: Грипіч Л. А.
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1459/19

Рядок статзвіту № 19

26 червня 2019 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі

головуючого судді Грипіч Л. А.

з участю секретаря Федас І. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль в порядку спрощеного позовного провадженн(письмового) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Козачок Анатолія Васильовича скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ:

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області з позовною заявою про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №464411 від 31.05.2019 року за ч.1 ст.122 КУпАП, яка винесена інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Козачка Анатолія Васильовича.

В обгрунтування позовних вимог вказує на порушення ст.ст. 245, 268, 276, 280 КУпАП під час винесення оскаржуваної постанови уповноваженою особою органу поліції, а саме про те, що розгляд справи та винесення постанови відповідачем здійснено не на місці вчинення правопорушення (24.05.2019 року), а в Управлінні патрульної поліції (31.05.2019 року), відповідач, на думку позивача, мав кваліфікувати його дії не за ч.1 ст.122 КУпАП, а за ч.3 ст.122 КУпАП, оскільки, як вказано у постанові, позивач перевищив допустиму швидкість в населеному пункті на 59 км/год, використання лазерного вимірювача швидкості автотранспортних засобів LTI 20/20 TruCAM, який зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за №У3197-12, є неправомірним, у зв`язку із виключенням даного типу засобу вимірювальної техніки із Державного реєстру наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №1362 від 02.11.2015 року. Просить позов задовольнити та постанову скасувати.

В судове засідання позивач не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив, в порядку ст.175 КАС України суду не подав.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

24 травня 2019 року близько 16 год. 00 хв. позивач на транспортному засобі Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 рухався по автодорозі Київ-Чоп (автодорога М-06) 276 км та був зупинений відповідачем поблизу населеного пункту Користь, Корецького району, Рівненської області.

Відповідач повідомив позивачу, що останній перевищив дозволену швидкість руху в населеному пункті, яка встановлена п.12.4 ПДР України, а вказане правопорушення зафіксоване на пристрій LTI 20/20 TruCAM серійний номер №ТС000550, проте докази правопорушення, за твердженням позивача, відмовився пред`явити, в зв`язку з чим розгляд справи про адміністративне правопорушення за клопотанням позивача було відкладено.

31 травня 2019 року за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі в Управлінні патрульної поліції Рівненської області поліцейським було винесено постанову серії ДП18 №464411 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн. 00 коп.

В оскаржуваній постанові відповідачем вказано, що позивач, як водій ТЗ порушив п.12.4 Правил дорожнього руху, а саме рухався по автодорозі Київ-Чоп 276 км зі швидкістю 86 км/год при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті «Користь» на 59 км/год.

Відповідно до п.2 Розділу III наказу МВС України №1395 від 07.11.2015 року «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Суд погоджується з позицією позивача про те, що відповідачем порушена процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки розгляд справи та винесення постанови відповідачем здійснено не на місці вчинення правопорушення, а в Управлінні патрульної поліції.

В письмових поясненнях при розгляді справи 31.05.2019 року позивачем зазначалося, що під час руху автомобіля 24.05.2019 року на автодорозі Київ-Чоп були несприятливі погодні умови (злива).

Пристрій LTI 20/20 TruCAM серійний номер №ТС000550 має режим дощу. Згідно з Інструкцією з використання лазерний радар TruCam фіксує об`єкти на відстані до 1,2 км при будь-якому напрямку руху. Зйомка чіткого і якісного фото або відео можлива при відстані в 70 м. Проте у випадку несприятливих погодних умов (дощ) його ефективна дальність становить лише 61 м, чого для вимірювання швидкості явно недостатньо.

Копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відповідачем не надано та не спростовано позицію позивача, яка викладена у позовній заяві.

Також, позивачем вказано, що фіксація правопорушення відповідачем відбувалася поза межами дії знаку 5.70 «Фото-, відеофіксація порушень ПДР».

Відповідачем при розгляді справи протилежних доказів в спростування даних тверджень не надано.

Щодо законності використання лазерного пристрою LTI 20/20 TruCAM серійний номер №ТС000550 суд зазначає наступне.

Вказаний тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM», який зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, затверджений сертифікатом №UA-MI/1-2903-2012, що виданий Міністерством економічного розвитку і торгівлі України 29.08.2012 року.

Наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України №100 від 19.02.2002 року, зареєстрованим в Мінюсті України 04.03.2002 року за №222/6510, який втратив чинність на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі №972 від 14.06.2016 року, затверджено Порядок оформлення та видачі сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки, згідно п.2.5 якого сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва оформлюються на типи засобів вимірювальної техніки, які занесено під одним реєстраційним номером до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки (далі - Державний реєстр); п.2.6 - сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки чинні до вилучення відповідних типів засобів вимірювальної техніки з Державного реєстру.

Під час дії вищевказаного Положення, наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року №1362 були внесені зміни до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, а саме, згідно п.1 були виключені з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки певні типи засобів вимірювальної техніки, внесені до нього за відповідними номерами, зокрема У3197-12.

Тобто, тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM», який зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, є виключеним з Державного реєстру на підставі наказу Міністерством економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року №1362 та сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/1-2903-2012 від 29.08.2012 року є не чинним з 02.11.2015 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що технічні дані, які використовуються поліцейськими за допомогою вищевказаного пристрою не можуть бути покладені як докази в основу правопорушень особи, оскільки здобуті незаконним шляхом та всупереч вимогам законодавства України.

Протилежних доказів правомірності використання вимірювача швидкості автотранспортних засобів лазерного LTI 20/20 TruCAM відповідачем суду не надано.

Судом також враховано, що пунктом 12.4 ПДР України передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

В оскаржуваній постанові від 31.05.2019 року серії ДП18 №464411 відповідачем вказано, що ОСОБА_1 рухався зі швидкістю 89 км/год в населеному пункті Користь, Корецького району та перевищив швидкість на 59 км/год.

При цьому, суд зазначає, що відповідач кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП, яка передбачає настання відповідальності водіїв за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину. Оскільки відповідач у постанові вказав, що позивач перевищив допустиму швидкість в населеному пункті на 59 км/год, то дії ОСОБА_1 мали б кваліфікуватися за ч.3 ст.122 КУпАП, яка передбачає відповідальність водіїв за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії позивача кваліфіковані позивачем невірно, що є окремою підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення суперечить вимогам щодо об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення та призводить до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, зокрема право користуватися юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, подавати докази по справі тощо.

Відповідно до вимог ст.ст.251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Зазначені докази вини позивача відповідачем суду не надані.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч. 2 та ч. 3 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП передбачено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення.

Згідно вимог ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі „Гурепка проти України" (п.50-55 Рішення від 06.09.2005 року) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.

Відповідно до ч.2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №464411 від 31.05.2019 року відносно ОСОБА_1 є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає до скасування, а в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення.

Позовна заява ОСОБА_1 підлягає до задоволення, вказану постанову слід скасувати та справу про адміністративне правопорушення закрити на підставі ст.247 ч.1 п.1, ст.284 ч.1 п.3 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.288 ч.4 КУпАП позивач є звільненим від сплати судового збору, у звязку з чим судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.2, 6-15, 241-246, 255, 286, 297, 371, п.10 Перехідних положень КАС України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 року) КАС України, , суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Козачок Анатолій Васильович про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №464411 від 31.05.2019 року, винесену інспектором роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Козачком Анатолієм Васильовичем відносно ОСОБА_1 за ст.122 ч.1 КУпАП, та справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення у відповідності до ч.4 ст.286 КАС України. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Костопільський районний суд Рівненської області.

СуддяЛ. А. Грипіч