Справа № 440/1138/19
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2019-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/1138/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Алєксєєвої Н.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання - Панькіної А.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Солнишкіної Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" про визнання протиправним наказу, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

28 березня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" про визнання протиправним та скасування наказу від 07.02.2019 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани старшого інспектора з мобілізаційної роботи Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" ОСОБА_1 , стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що оскаржуваний наказ винесений на підставі висновків службової перевірки, проведеної щодо неї і яким встановлені порушення нею вимог Дисциплінарного статуту та Правил щодо зовнішнього вигляду осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, інших категорій працівників Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, затверджених наказом міжрегіонального управління від 01.02.2017 №13/ОД. Стверджувала, що у її поведінці в тих обставинах, що мали місце, були відсутні будь-які порушення, тому вважає безпідставним притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 22 травня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, наполягаючи на правомірності й достатності підстав для винесення оскаржуваного наказу. Представник відповідача надала суду детальні пояснення щодо обставин порушення ОСОБА_1 службової дисципліни, вважаючи, що їх сукупність є достатньою для обрання дисциплінарного заходу у вигляді догани позивачу.

Позивач надав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, у якій вказує, що разом з відзивом відповідачем надано документи, які не стосуються предмету спору, не зазначені в документах, на підставі яких було проведено "службову перевірку" та складено висновок від 06 лютого 2019 року, а тому є обґрунтований сумнів як щодо часу створення цих документів так і щодо інформації, зазначеної в цих доказах. Пояснювала, що їй не надходило жодної інформації про акти стройового огляду від 09.10.18, 15.11.2018, 28.12.2018 року. Зазначала, що персоналу КВК дозволяється ходити в чорних в`язаних шапках, коли вони заступають або на чергування або в оперативну групу, причому демісезонний головний убір взагалі не видається, тому кожен за власний рахунок придбає чорні в`язані шапки. Щодо довжини нігтів, зазначала, що має звичайний манікюр. Щодо блискучих панчіх, зазначила, що сучасні трикотажні теплі колготи містять лавсанові нитки, які мають властивості невеликого блиску при попаданні на виріб сонячного світла. Вказувала, що з Правилами щодо зовнішнього вигляду осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів і державних службовців, інших категорій працівників Північно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції під час прийняття на службу не ознайомлювали ні усно, ні під підпис. Також пояснювала, що в порушення Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України від 12.03.2015 року № 356/5, наказ від 05.02.2019 № 108 А/Г та висновок комісії від 06.02.2019 містять поняття «проведення службової перевірки», що не відповідає вимогами законодавства України. Перелік підстав не передбачає проведення службового розслідування за недоліки зовнішнього вигляду. Поданий до суду акт фіксації відмови від 07.02.2019 викликає сумнів щодо обставин його складання, оскільки особа, щодо якої винесено догану не може вимагати надати копії для вирішення питання у відповідності до чинного законодавства та відмовлятися від ознайомлення. Також оформлений акт не відповідає вимогам збірника уніфікованих форм організаційно-розпорядчих документів схвалених Протоколом засідання Методичної комісії Держкомархіву України від 20.06.2006 № 3 та надісланої до КВК для використання в діловодстві за вхідним № 14 від 16.07.2007 (акти повинні бути затверджені роботодавцем, складаються у випадку відмови від ознайомлення та отримання).

Ухвалою суду від 20 червня 2019 року закрито провадження у справі №440/1138/19 в частині позовних вимог про скасування наказу від 07.02.2019 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани старшого інспектора з мобілізаційної роботи Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" ОСОБА_1

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали вимоги позовної заяви в частині визнання протиправним наказу від 07.02.2019 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани старшого інспектора з мобілізаційної роботи Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" ОСОБА_1 та просили її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебувала на службі в Державній кримінально-виконавчій службі України та з листопада 2017 року проходить службу на посаді старшого інспектора з мобілізаційної роботи Державної установи "Кременчуцька виховна колонія".

Наказом начальника Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" №2/ОС/СТ-19 від 07.02.2019 року, лейтенанту внутрішньої служби ОСОБА_1, старшому інспектору з мобілізаційної роботи державної установи "Кременчуцька виховна колонія", оголошено догану за порушення ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, пп. 4.2, 3.5 Правил щодо зовнішнього вигляду осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, інших категорій працівників Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, затверджених наказом міжрегіонального управління від 01.02.2017 №13/ОД, вимог Кодексу професійної етики персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України.

Не погоджуючись із заначеним вище наказом позивач, вважаючи протиправним наказ в частині притягнення її до дисциплінарної відповідальності, звернулася із даним позовом до суду за захистом порушеного права.

Вирішуючи заявлений спір, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на Державну кримінально-виконавчу службу України покладаються завдання щодо здійснення державної політики у сфері виконання кримінальних покарань. Згідно статті 3 цього ж Закону правовою основою діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України є Конституція України, цей та інші закони України, акти Президента України і Кабінету Міністрів України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти Міністерства юстиції України.

Частиною першою статті 6 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» визначено, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Структура, штати територіальних органів управління, підрозділів кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорон здоров`я та положення про них затверджуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України».

Статтею 16 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" передбачені вимоги до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України і його відповідальність.

Так, згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" персонал Державної кримінально-виконавчої служби України зобов`язаний неухильно виконувати закони України, додержуватися норм професійної етики, гуманно ставитися до засуджених і осіб, узятих під варту. Жорстокі, нелюдські або такі, що принижують людську гідність, дії є несумісними зі службою і роботою в органах, установах виконання покарань та слідчих ізоляторах.

Відповідно до частин 2, 3 статті 16 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" особи рядового і начальницького складу та працівники кримінально-виконавчої служби, які виявили жорстоке ставлення до засуджених і осіб, узятих під варту, або вчинили дії, що принижують їхню людську гідність, притягуються до відповідальності згідно із законом.

У разі вчинення дій, зазначених у частині другій цієї статті, особа рядового чи начальницького складу або працівник кримінально-виконавчої служби підлягає звільненню зі служби (роботи), якщо до нього постановлено обвинувальний вирок суду, який набрав законної сили, або якщо протягом року за такі ж дії до нього вже було застосовано дисциплінарне стягнення.

Частинами 3, 4 статті 21 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" передбачено, що персонал Державної кримінально-виконавчої служби України під час виконання покладених на нього обов`язків керується законами та іншими нормативно-правовими актами, діє на підставі та в межах своїх повноважень. Ніхто, крім випадків, прямо передбачених законом, не має права втручатися в службову діяльність персоналу.

Особи рядового і начальницького складу та працівники кримінально-виконавчої служби, а також члени їхніх сімей знаходяться під захистом держави, їх безпека, честь і гідність охороняються законом.

Згідно з положеннями статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з п. 9 Закону України від 23.12.2015 року № 901-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», затвердженого Законом України від 22.04.2006 року № 3460-ІV (із наступними змінами).

Як визначено частиною першою статті 14 Дисциплінарного статуту з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Частиною 4 ст. 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Підстави для призначення, процедуру та мету проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України; порядок документування й оформлення результатів службових розслідувань, прийняття за ними рішення та їх виконання; компетенцію структурних підрозділів апарату Мінюсту, його міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань та пробації, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, уповноважених органів з питань пробації, навчальних закладів та закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України, під час проведення службових розслідувань, права та обов`язки посадових осіб органів і установ під час проведення службових розслідувань визначені Порядком, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 березня 2015 року № 356/5 (далі - Порядок № 356/5).

За визначенням, наведеним у пункті 2 розділу І цього Порядку, службове розслідування - комплекс заходів, які здійснюються в межах компетенції з метою уточнення причин, встановлення обставин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення або дисциплінарного проступку персоналом Державної кримінально-виконавчої служби України, відповідальність за яке передбачена законодавством України, а також визначення ступеня вини особи (осіб), яка вчинила правопорушення, чиї дії або бездіяльність стали причиною його скоєння.

Пунктом 2 Порядку № 356/5 визначено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового або начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб рядового чи начальницького складу або їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового чи начальницького складу та можуть викликати суспільний резонанс.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку № 356/5 службове розслідування проводиться за рішенням уповноваженого на те начальника.

Начальники міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України мають право призначати службові розслідування стосовно осіб рядового чи начальницького складу підпорядкованих ним органів і установ. Керівники структурних підрозділів апарату Міністерства юстиції України та їх заступники за наявності підстав, достатніх для призначення службового розслідування, мають право надсилати відповідну інформацію начальникам міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції для проведення службового розслідування з подальшим інформуванням Міністерства юстиції України про його результати (пункти 2, 7 розділу ІІІ Порядку № 356/5).

Права та обов`язки учасників службового розслідування визначені у розділі VI Порядку №356/5.

Згідно з пунктом 1 розділі VIII Порядку №356/5 за результатами службового розслідування складається висновок службового розслідування, який складається із вступної, описової та резолютивної частин.

Пунктами 3, 4 розділу VIII Порядку №356/5 передбачено, що висновок службового розслідування підписується виконавцем (головою та членами комісії) та затверджується начальником, який призначив службове розслідування.

Із затвердженим висновком службового розслідування за рішенням начальника, який призначив службове розслідування, ознайомлюється начальник органу або установи, де проходить службу особа рядового чи начальницького складу, стосовно якої призначено проведення службового розслідування.

Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи рядового чи начальницького складу, стосовно якої проводиться службове розслідування, письмового пояснення, або за відсутності акта про її відмову від надання письмового пояснення. Небажання особи рядового чи начальницького складу, стосовно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

Відповідно до пункту 7 розділу VIII Порядку №356/5 якщо вину особи рядового чи начальницького складу повністю доведено, начальник, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення такої особи до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення за результатами службового розслідування видається наказ, зміст якого оголошується персоналу органу або установи, де проходить службу особа рядового чи начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності її підлеглих забороняється.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового чи начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі відмови особи рядового чи начальницького складу від ознайомлення з наказом під підпис безпосередній начальник такої особи спільно з посадовою особою підрозділу персоналу складає відповідний акт.

Як установлено судом, застосуванню до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани, передувала службова перевірка.

Приводом для її проведення стало надходження до керівництва установи рапорту старшого лейтенанта внутрішньої служби Безкровної О.М., начальника сектору по роботі з персоналом від 25.01.2019 щодо систематичного порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, порушення вимог Кодексу професійної етики персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України та Правил щодо зовнішнього вигляду осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів і державних службовців, інших категорій працівників старшим інспектором групи з мобілізаційної роботи, лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_1.

Наказом начальника установи від 05.02.2019 № 108 А/Г було створено комісію для проведення службової перевірки по факту порушення вимог Кодексу професійної етики персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України та Правил щодо зовнішнього вигляду осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів і державних службовців, інших категорій працівників старшим інспектором групи з мобілізаційної роботи, лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_1

За результатами проведеної службової перевірки членами комісії 06.02.2019 складений висновок та затверджений начальником державної установи "Кременчуцька виховна колонія" Сайко О.С., а 07.02.2019 ним видано спірний наказ №0/ОС/СТ-19 "Про порушення вимог "Правил щодо зовнішнього вигляду осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, інших категорій працівників Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції" лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_1 та притягнення до дисциплінарної відповідальності".

Разом з тим, суд зазначає, що складання вищевказаного висновку суперечить положенням Порядку 356/5, яким зокрема передбачено, що початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку службового розслідування. Службове розслідування проводиться за рішенням уповноваженого на те начальника. За результатами службового розслідування складається висновок службового розслідування, який складається із вступної, описової та резолютивної частин.

В порушенням вимог розділів ІІ-VIІІ Порядку 356/5 відповідачем не видано наказу про призначення службового розслідування, а лише видано наказ від 05.02.2019 №108А/Г про створення комісії з метою проведення службової перевірки, що не передбачено Порядком 356/5.

Крім того, 06.02.2019 комісією складено та начальником Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" затверджено висновок проведення службової перевірки, який не передбачений Порядком 356/5.

Вказані обставини підтверджені допитаними в судовому засіданні свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Таким чином, проведення службової перевірки та затвердження висновків вказаної службової перевірки здійснено з грубим порушенням положень Порядку №356/5.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується представником відповідача, у зв`язку з виявленням численних порушень Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.03.2015 №356/5 при оформленні відповідної документації під час проведення службового розслідування за фактом систематичного порушення носіння форменого одягу лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_1, старшим інспектором групи з мобілізаційної роботи Державної установи "Кременчуцька виховна колонія", наказом Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" від 27.05.2019 №11/ОС/СТ-19 скасовано наказ від 07.02.2019 №2/ОС/СТ-19 /а.с. 47 т. 2/.

З огляду на вищевикладене, перевіривши відповідно до вимог ст. 2 КАС України дії відповідача, суд зазначає, що застосування дисциплінарного стягнення до позивача здійснено без дотримання положень пункту 1 частини 2 вказаної статті, а тому вимоги позивача про визнання протиправними наказу Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" від 07 лютого 2019 року №2/ОС/СТ-19 "Про порушення вимог "Правил щодо зовнішнього вигляду осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, інших категорій працівників Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції" лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_1 та притягнення до дисциплінарної відповідальності" - підлягають задоволенню.

Щодо заявленої вимоги про стягнення заподіяної моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень, суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до положень частини 1 статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Стаття 1167 Цивільного кодексу України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4,5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Так, стосовно розміру моральної шкоди, яку, на думку позивача, заподіяно протиправними діями/рішеннями відповідача, то суд зазначає, що розмір моральної шкоди має визначатись залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру майнових втрат (їхньої тривалості та можливості відновлення) та з урахуванням інших обставин, як то стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та ділових стосунках, ступінь зниження репутації, час та зусилля, докладені для відновлення попереднього стану, виходячи з принципів розумності, пропорційності (співрозмірності), виваженості та справедливості.

Матеріалами справи підтверджено госпіталізацію позивачки до лікувального закладу після того як вона дізналась про існування оскаржуваного наказу, у результаті чого вагітність позивачки закінчилася викиднем /а.с. 134-144, 220-225 т. 1/.

Суд визнає, що дії відповідача щодо застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани, спричинили моральні страждання позивача.

Суд також не може не визнати, що неправомірна поведінка відповідача, яка полягала у протиправному притягненню позивача до дисциплінарної відповідальності, мала своїм наслідком те, що ОСОБА_1 була вимушена звертатись до суду з адміністративним позовом про скасування відповідного наказу, приймати участь у судових засіданнях в суді, що в свою чергу, порушило звичайний спосіб її життя.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про розумність та доцільність стягнення з відповідача компенсації за завдану моральну шкоду ОСОБА_1 в сумі 1921 грн.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом частини 3 статті 139 Кодексу при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_1 при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., і суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, сума судових витрат, яка підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи "Кременчуцька виховна колонія", пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, складає 922,08 грн.

Водночас, у судових дебатах представник позивача також просив стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу.

Частинами першою, другою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Разом з тим, суд зазначає, що у матеріалах позовної заяви відсутні будь-які документи, які б свідчили про фактичне здійснення позивачем на користь адвоката оплати вартості наданих послуг, а саме, розрахункових документів (квитанції, платіжного доручення тощо), а також акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг).

За таких обставин, відсутні підстави для розподілу між сторонами витрат на правничу допомогу адвоката.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" (вул. Лікаря О.Богаєвського, 10/30, м. Кременчук, Полтавська область, 39617) про визнання протиправним наказу, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправним наказ Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" від 07 лютого 2019 року №2/ОС/СТ-19 "Про порушення вимог "Правил щодо зовнішнього вигляду осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, інших категорій працівників Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції" лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_1 та притягнення до дисциплінарної відповідальності".

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" компенсацію за завдану моральну шкоду в сумі 1921 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 922,08 грн (дев`ятсот двадцять дві гривні вісім копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи "Кременчуцька виховна колонія".

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 26 червня 2019 року.

Суддя Н.Ю. Алєксєєва