Справа № 280/2462/19
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року Справа № 280/2462/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

24 травня 2019 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя (далі - відповідач, об`єднане управління), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №26 від 22.03.2019 про відмову у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах;

зобов`язати відповідача зарахувати позивачу період роботи з 02.08.1996 по 31.08.2002 до пільгового стажу з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1, у зв`язку із чим призначити та виплачувати позивачу пенсію на пільгових умовах, відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 19 березня 2019 року.

Ухвалою суду від 29.05.2019 відкрито спрощене (письмове) позовне провадження.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Правобережного об`єднаного УПФУ м. Запоріжжя протиправно відмовлено позивачу у призначені пенсії на пільгових умовах. Зазначає, що підставою для відмови у призначені пенсії за віком по Списку №1 стало твердження відповідача про недостатність пільгового стажу. Проте, на думку позивача, всі необхідні дані відображені в документах, які було додано до заяви про призначення пільгової пенсії за Списком №1 надають право на призначення пенсії на пільгових умовах. Позивач зазначає, що оскільки на момент звернення з заявою про призначення пенсії позивачу виповнилось 50 років, загальний стаж роботи складав більше 25 років, а пільговий стаж роботи складав 11 років 02 місяці 22 дні, то відповідно позивач має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, встановленого Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Законом України «Про пенсійне забезпечення», а періоди роботи з 02.08.1996 по 31.08.2002 повинні бути зараховані відповідачем до спеціального стажу за Списком №1. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень послався на те, що підставою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є, насамперед, наявність професії чи посади в зазначених списках, підтвердження шкідливих умов праці працівника безпосередньо на робочому місці за результатами атестації робочих місць, порядок проведення якої затверджений постановою КМУ від 01.08.1992 №442, та виконання робіт в умовах, передбачених відповідним Списком протягом повного робочого дня. Відповідач зазначає, що до пільгового стажу позивача на підставі довідки ВАТ «Запорізький арматурний завод» №92 від 20.06.2009 та довідки ПАТ «Запоріжтрансформатор» №1/09-22- 9 від 01.08.2018 об`єднаним управлінням зараховано періоди з 18.01.1996 року по 25.07.1998 року (з урахуванням фактично відпрацьованих днів), з 01.09.2002 року по 06.04.2003 року (з урахуванням фактично відпрацьованих днів) та з 01.11.2004 року по 07.02.2006 року (з урахуванням атестації робочих місць), що становить 4 роки 4 місяці 21 день.

Зазначає, що підстави для зарахування періоду роботи позивача з 01.10.1999 по 31.08.2002 на ЗАТ «Запоріжтехкомплект» до пільгового стажу по Списку №1 відсутні, оскільки пільгової довідки за вказаний період позивачем не надано, відомості про атестацію робочого місця відсутні. Згідно архівної довідки №04-25/В-17 від 06.02.2019 у документах фонду №1204 ЗАТ «Запоріжтехкомплект», які надійшли на зберігання до архівного управління Запорізької міської ради, відомості про роботу зі шкідливими умовами праці, роботу з неповним робочим днем, документи про атестацію робочих місць за умовами праці не надходили. Відповідач вказує, що пільговий стаж позивача обчислений об`єднаним управлінням відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням відомостей, що містяться в наданих документах та становить 4 роки 4 місяці 21 день, що є недостатнім для призначення пенсії за віком по Списку №1 в 50 років. Також, відповідач вказував про те, що позовні вимоги про зарахування стажу по Списку №1 починаючи з 02.08.1996 для відповідача є незрозумілими, так як об`єднаним управлінням на підставі довідки №92 від 20.06.2009, яка видана ВАТ «Запорізький арматурний завод», зараховано стаж до Списку №1 починаючи з 18.01.1996, тобто з більш раннього строку. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що 19.03.2019 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Правобережного об`єднаного УПФУ м. Запоріжжя з заявою про призначення пенсії за віком за Списком №1.

22.03.2019 об`єднаним управлінням прийнято рішення №26, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, згідно п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В якості підстави для відмови у призначенні пенсії зазначено, що згідно довідок, підтверджуючих пільговий характер роботи ОСОБА_1 , з урахуванням проведених атестацій, стаж по Списку №1 складає 04 роки 04 місяці 21 день, що є недостатнім для призначення пенсії згідно ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач не погодившись з відмовою Пенсійного фонду у призначенні пенсії, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

За приписами статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що згідно приписів статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно приписів статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Суд зазначає, що з 01.01.2004 набув чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом (далі - Закон №1058).

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1058, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно пункту 2 Розділ XV Прикінцеві положення Закону №1058, Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Так, згідно ч.1 ст.114 Закону №1058, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, яка підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в поряду встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 20 Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно жінок, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами на підприємствах сільського господарства (в тому числі в колгоспах) - про виконання встановлених норм обслуговування.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що підтвердження пільгового стажу для призначення пільгової пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.

Також, згідно із п.3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Тобто, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є встановлення факту перебування особи на посаді та виконання нею робіт з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, а також документальне підтвердження відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Відсутність же підтвердження вищезазначених обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Вказаний висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 20.03.2018 у справі №607/5358/17, від 03.04.2018 у справі №132/3610/16-а, а також у висновках Верховного Суду України у постановах від 10 березня 2015 року (справа №21-51а15), від 10 вересня 2013 року (справа №21-183а13), від 02 грудня 2015 року (справа №21-1329а15), від 12 квітня 2016 (справа №21-6501а15). Також, Верховний Суд у постанові від 23 січня 2018 року (справа №732/2003/14) висловлював правову позицію стосовно відсутності законних підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Так, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначав про наявність у нього пільгового стажу понад 10 років, а також зазначав про протиправність не врахування відповідачем до пільгового стажу періоду праці з 02.08.1996 по 31.08.2002 (зарахування/не зарахування інших періодів пільгового стажу позивачем не оспорюється).

З наданої до матеріалів адміністративної справи трудової книжки ОСОБА_1 встановлено, що позивач протягом спірного періоду працював:

з 02.08.1995 по 30.09.1999 - працював в ВАТ «Запорізький арматурний завод» (з 02.08.1995 - в ливарному цеху помічником ливарника на машинах лиття під тиском; з 18.01.1996 - присвоєно 2 розряд ливарника на машинах лиття від тиском; 04.06.1998 - присвоєно другу професію плавильника металів і сплавів 2 розряду);

з 01.10.1999 по 31.08.2002 - працював в АТ «Запоріжтехкомплект» ливарником на машинах лиття під тиском.

Твердження позивача про те, що його трудова книжка, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, містить всі необхідні записи які підтверджують пільговий стаж понад 10 років, суд не приймає та зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказ Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58, у графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво» із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у «Класифікаторі професій».

Якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Показники, зазначені у цих Списках обов`язково повинні бути підтверджені у карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватись у дужках.

Суд зазначає, що трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 за періоди роботи з 02.08.1995 по 31.08.2002 не містить записів про те, що позивач має право на пенсію за віком на пільгових умовах, як і не містить посилань на відповідний наказ, виданий за результатами атестації робочих місць, посилань на списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, тощо.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що під час звернення до об`єднаного управління за призначенням пенсії позивачем надавалась довідка №92 від 20.06.2009 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, яка видана ВАТ «Запорізький арматурний комбінат».

В зазначеній довідці зазначено, що ОСОБА_1 у період з 18.01.1996 по 30.09.1999 та з 01.09.2002 по 30.09.2003 працював в ливарному цеху ливарником на машинах лиття під тиском 2 розряду, посада віднесена до Списку №1, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36.

При цьому, з наданого до відзиву розрахунку стажу позивача судом встановлено, що періоди зазначені в довідці №92 від 20.06.2009 зараховані Пенсійним фондом до пільгового стажу позивача за Списком №1, а тому вимога позивача зобов`язати відповідача повторно врахувати вищезазначений період є безпідставною.

Натомість, суд зазначає, що пільговий період роботи з 02.08.1995 по 17.01.1996 в ВАТ «Запорізький арматурний комбінат» та з 01.10.1999 по 31.08.2002 в АТ «Запоріжтехкомплект» на посаді ливарника на машинах лиття під тиском, не підтверджений належним чином оформленою довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній.

Довідка за зазначений період не була надана ані до Пенсійного фонду, ані до суду.

Суд погоджується з твердження позивача про те, що він не має нести негативні наслідки у разі несвоєчасного проведення атестації роботодавцем, проте, в даному випадку позивачу відмовлено у зарахуванні вищевказаних періодів до пільгового стажу не у зв`язку із несвоєчасною атестацією робочих місць, а у зв`язку із відсутності довідок, які б підтверджували особливий (пільговий) характер умов праці за спірний період, відсутність простоїв, виконання роботи повний робочий день, тощо. Більш того, у суду відсутні докази на підтвердження того, що на АТ «Запоріжтехкомплект» взагалі проводилась атестація робочих місць.

Суд відхиляє посилання позивача на те, що ВАТ «Запорізький арматурний комбінат» та АТ «Запоріжтехкомплект» знаходились на одній території та начебто позивач змінював робоче місце лише на папері, оскільки зазначим обставинам доказів не надано.

Натомість, відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадський формувань АТ «Запоріжтехкомплект» було зареєстровано як окрему юридичну особу, а відомості про будь-які взаємовідносини з ВАТ «Запорізький арматурний комбінат» документально не підтверджуються.

Стосовно твердження позивача про те, що АТ «Запоріжтехкомплект» ліквідовано, а тому об`єктивно підтвердити пільговий стаж не має можливості, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637, у разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Постановою правління Пенсійного фонду України 10.11.2006 №18-1 затверджено Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, який визначає механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника (далі - Порядок №18-1).

Відповідно до пункту 3 Порядку №18-1, підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - підтвердження стажу роботи), здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - Комісії).

Згідно пункту 4 Порядку №18-1, Комісії створюються при головних управліннях Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких обов`язково включаються представники органів соціального захисту населення, органів Пенсійного фонду України, Державної служби України з питань праці. До складу Комісії за згодою включаються представники членських організацій Федерації професійних спілок України та регіональних організацій роботодавців та їх об`єднань.

Основними завданнями Комісії є, зокрема розгляд заяв про підтвердження стажу роботи (додаток 1) та прийняття рішень щодо підтвердження стажу роботи або про відмову в його підтвердженні в установленому порядку (пункт 6 Порядку №18-1).

Відповідно до пункту 11 Порядку №18-1, для підтвердження стажу роботи заявник подає до управління Пенсійного фонду України в районі, місті, районі у місті, об`єднаних управлінь за місцем проживання (реєстрації) такі документи: 1) заяву про підтвердження стажу роботи; 2) документи, які підтверджують факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні) - щодо підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01.07.2004 та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр); 3) трудову книжку; 4) документи, видані архівними установами, зокрема: а) довідку про заробітну плату; б) копії документів про проведення атестації робочих місць; в) копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати (у разі відсутності - довідка про їх відсутність).

У разі необхідності заявник може подавати інші документи, які можуть підтверджувати виконання робіт, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

Комісії приймають рішення щодо підтвердження стажу роботи або про відмову в його підтвердженні та не пізніше п`яти робочих днів з дня його прийняття направляють до управління Пенсійного фонду України в районі, місті, районі у місті, об`єднаних управлінь, а також повідомляють заявника про прийняте рішення (пункт 15 Порядку №18-1).

Рішення Комісій можуть бути оскаржені в Пенсійному фонді України або в судовому порядку (пункт 16 Порядку №18-1).

Отже, суд звертає увагу позивача на те, що чинним законодавством України передбачено окремий порядок для підтвердження пільгового стажу за період роботи на підприємстві, яке ліквідоване без визначення правонаступників.

При цьому, відповідні повноваження щодо підтвердження/відмови у підтвердженні стажу делеговані Комісії, що є її дискреційними повноваженнями.

Дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень-єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.

Позивачем до матеріалів адміністративної справи не надано доказів на підтвердження того, що він звертався, у відповідності до Порядку №18-1, до уповноваженого органу з підстав підтвердження пільгового стажу за період роботи на підприємствах, які ліквідовані без правонаступників, як і не надано доказів, що позивачу було відмовлено у зарахуванні зазначених періодів до пільгового стажу.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати позивачу період роботи з 02.08.1996 по 31.08.2002 до пільгового стажу з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1, з урахуванням чого і відсутні підстави для скасування спірного рішення про відмову у призначені пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки належним чином не підтверджується наявність у позивача понад 10 років пільгового стажу за Списком №1.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною ч.2 ст.77 КАС України, визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя (69076, м.Запоріжжя, вул.Запорізького козацтва, 25-А) про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Новікова