Справа № 556/647/16-а
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2019-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 червня 2019 року

Київ

справа №556/647/16-а

адміністративне провадження №К/9901/19732/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.. суддів: Єресько Л.О.,Соколова В.М.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за заявою Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 22 червня 2016 року (суддя Заїка М.М.) у справі за заявою ОСОБА_1 в порядку судового контролю про зобов`язання суб`єкта владних повноважень в особі Володимирецької селищної ради Рівненської області повторно подати до суду звіт про виконання судового рішення, -

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в порядку судового контролю, в якій просив повторно зобов`язати Володимирецьку селищну раду надати до суду звіт про виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 листопада 2011 року щодо зобов`язання придбати і надати у його користування квартиру, та за наслідками поданого звіту накласти штраф на селищного голову за невиконання вище вказаної ухвали Вищого адміністративного суду України.

В обґрунтування заяви вказує, що ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 вересня 2012 року за невиконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 листопада 2011 року відносно забезпечення ОСОБА_1 житлом стягнено з керівника Володимирецького селищного голови штраф в розмірі 20 мінімальних заробітних плат. Однак ухвала Вищого адміністративного суду України від 16 листопада 2011 року, станом на час подання вказаної заяви, Володимирецькою селищною радою не виконана.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 07 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 1 червня 2016 року, за повторне невиконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 листопада 2011 року, стягнуто з керівника суб`єкта владних повноважень Володимирецького селищного голови ОСОБА_2 штраф в розмірі сорока мінімальних заробітних плат. Половину суми 20 мінімальних заробітних плат стягнуто на користь позивача в справі ОСОБА_1 іншу половину (20 мінімальних заробітних плат) стягнуто до Державного бюджету України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 червня 2016 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 7 квітня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 1 червня 2016 року.

Відмовляючи у відкритті касаційного провадження суд посилався на приписи частини 11 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України, в редакції до 15 грудня 2017 року), відповідно до яких окремі ухвали, а також ухвали щодо накладення штрафу, постановлені відповідно до цієї статті, можуть бути оскаржені лише в апеляційному порядку.

Короткий зміст та обґрунтування вимог заяви

Володимирецька селищна рада Володимирецького району Рівненської області звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 22 червня 2016 року відповідно до пункту 2 частини першої статті 237 КАС України ( у редакції до 15 грудня 2017 року) через неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Як приклад неоднакового правозастосування заявник послався на ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 січня 2013 року № К/9991/35772/11, від 24 жовтня 2013 року № К/800/28965/13 від 5 грудня 2013 року № К-51548/09, від 29 січня 2014 року № К/800/56190/13, від 9 квітня 2014 року № К/800/47640/13, від 30 червня 2015 року № К/800/63961/11, від 7 квітня 2016 року № К/800/44643/15.

На думку заявника, допущено неоднакове застосування одних і тих самих норм процесуального права при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі. Тобто, в різних справах при однаковому предметі спору неоднаково застосовано положення статті 267 КАС України.

Рух заяви

Ухвалою Верховного Суду України від 13 жовтня 2016 року відкрито провадження у справі за заявою Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 22 червня 2016 року за заявою ОСОБА_1 в порядку судового контролю про зобов`язання суб`єкта владних повноважень в особі Володимирецької селищної ради Рівненської області повторно подати до суду звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 20 червня 2019 року прийнято адміністративну справу до провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

В аспекті заявленого неоднакового правозастосування колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла наступного висновку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 237 КАС України заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права може мати місце в разі, коли суд касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за аналогічних фактичних обставин, подібних спірних правовідносин і їх однаково процесуально - правового регулювання дійшов протилежних висновків та прийняв різні процесуальні рішення.

У справі, що розглядається, відмовляючи у відкритті касаційного провадження, касаційний суд виходив із того, що ухвали щодо накладання штрафів можуть бути оскаржені лише в апеляційному порядку. При цьому, як вбачається з ухвал суду першої та апеляційної інстанції у даній справі позивач звертався до суду із заявою про зобов`язання відповідача повторно надати суду звіт про виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 листопада 2011 року щодо зобов`язання придбати і надати у користування позивача квартиру та за наслідками поданого звіту накласти штраф на селищного голову за невиконання вказаної ухвали.

Водночас у наданій для порівняння ухвали Вищого адміністративного суду України від 9 квітня 2014 року у справі № К/800/47640/13 суд погодився з висновком судів про те, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в резолютивній його частині має бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки, встановити судовий контроль за невиконання рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі.

В іншій наданій заявником ухвали Вищого адміністративного суду України від 7 квітня 2016 року у справі № К/800/44643/15 суд касаційної інстанції вказав на те, що питання про зобов`язання суб`єкта владних повноважень у справі подати суду звіт про виконання постанови суду вирішується цією ж постановою при розгляді справи по суті, не на підставі заяви позивача після завершення розгляду справи, а питання про накладання штрафів за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту, вирішуються при наявності зазначення у постанові суду, якою справу вирішено по суті, про необхідність подання звіту щодо її виконання.

Висновки про можливість встановлення строку для подання звіту про виконання судового рішення під час прийняття судом постанови по суті спору зазначається в поданих заявником ухвалах Вищого адміністративного суду України від 16 січня 2013 року у справі № К/9991/35772/11, від 20 червня 2015 року у справі № К/9991/63961/11, від 24 жовтня 2013 року у справі № К/800/28965/13, від 29 січня 2014 року у справі № К/800/56190/13, від 29 січня 2014 року у справі № К/800/56190/13, від 5 грудня 2013 року №К-51548/09. При цьому у вказаних справах до подання заявником відповідного клопотання (заяви) питання щодо надання звіту та накладання повторно штрафу при прийнятті судових рішень не вирішувалось.

Крім того, у справах № К/800/47640/13, № К/800/56190/13 особи звертались до суду для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом подання окремого позову, а не із заявою в межах відкритого провадження.

Тобто у цих справах для вирішення питання щодо встановлення судового контролю було ініційоване «окреме» позовне провадження.

Таким чином, аналіз наведених процесуальних рішень касаційного суду не дає підстав вважати, що він неоднаково застосував норми процесуального права, оскільки ухвалення протилежних процесуальних рішень стало наслідком встановлення судом під час розгляду цих справ різних фактичних обставин.

У справах № К/800/47640/13, К/800/44643/15, К/9991/35772/11, № К/9991/63961/11, № К/800/28965/13, К/80/56190/13, № К-51548/09 до подання заявником відповідного клопотання (заяви) питання щодо надання звіту та накладання штрафу при прийнятті судових рішень не вирішувалось, а у справах № К/800/47640/13, №К/800/56190/13 для вирішення питання щодо встановлення судового контролю особи ініціювали «окреме» позовне провадження. Натомість у справі, що розглядається, позивач звернувся із заявою, у яких просив зобов`язати відповідача повторно надати до суду звіт про виконання ухвали Вищого адміністративного суду від 16 листопада 2011 року.

Тобто, у даній справі питання щодо надання звіту вже вирішувалось до подання позивачем заяви, і як вбачається із змісту ухвали, що переглядається, суд вже зобов`язував відповідача подати такий звіт. Окрім того, суд першої інстанції стягнув з суб`єкта владних повноважень штраф у розмірі сорока мінімальних заробітних плат за повторне невиконання ухвали Вищого адміністративного суду від 16 листопада 2011 року.

За повторного невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, за зверненням особи, на користь якої воно прийнято судом повторно, з останнього стягнуто штраф, що відповідає імперативним нормам пункту 8 статті 267 КАС України, відповідно до яких, сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати постанову суду і подати звіт про її виконання. Повторне невиконання цього обов`язку тягне за собою застосування наслідків, установлених частинами першою і другою цієї статті, але розмір нового штрафу при цьому збільшується на суму штрафу, який було або мало бути сплачено за попередньою ухвалою.

Таким чином, зазначені заявником ухвали не місять різного застосування норм права із ухвалою, що оскаржується, оскільки вказані рішення постановлені за різних обставин та щодо різних правовідносин, і відповідно, питання щодо зобов`язання подання звіту про виконання судового рішення та накладання штрафу в кожній конкретній справі вирішувалося на підставі різного правового регулювання. В ухвалі від 26 червня 2016 року застосована норма пункту 8 та 11 статті 267 КАС України, а в наданих для прикладу неоднакового застосування правових норм ухвалах йде мова про застосування норм пункту 1 статті 267 КАС України.

На підставі викладеного, у задоволенні заяви про перегляд судового рішення необхідно відмовити.

Відповідно до частини другої статті 244 КАС України (у редакції до 15 грудня 2017 року) у постанові Верховного Суду України про відмову у задоволенні заяви, прийнятій за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, має міститися висновок про те, як саме має застосовуватися норма права, що була неоднаково застосована.

У даному випадку судом не встановлено неоднакового застосування норм права, оскільки обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердились.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, чинній до 15.12.2017, Суд, -

ПОСТАНОВИВ

У задоволенні заяви Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від Вищого адміністративного суду України від 22 червня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_1 в порядку судового контролю про зобов`язання суб`єкта владних повноважень в особі Володимирецької селищної ради Рівненської області повторно подати до суду звіт про виконання судового рішення відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач А.Г. Загороднюк

судді Л.О.Єресько

В.М. Соколов