Справа № 736/606/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Кутовий Ю.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року Справа № 736/606/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Чернігівській області на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 28 травня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції

у Чернігівські області,

поліцейського Семенівського відділу поліції

Новгород-Сіверського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Чернігівській області сержанта

Гаврика Дениса Михайловича

про визнання дій протиправними та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Чернігівські області (далі - відповідач-1), поліцейського Семенівського відділу поліції Новгород-Сіверського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Чернігівській області сержанта Гаврика Дениса Михайловича (далі - відповідач-2) про:

- визнання протиправними дій поліцейського Семенівського ВП Новгород-Сіверського ВП ГУНП у Чернігівській області сержанта Гаврика Д.М. щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП;

- скасування постанови від 02.04.2019 р. серії ДПО18 № 886570 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення та закриття адміністративної справи за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 28 травня 2019 року позов було задоволено в повному обсязі.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності, зокрема не надано жодних доказів, які б підтверджували, що загальна маса автомобіля позивача перевищувала 20 тон.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач - ГУ НП в Чернігівській області подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач вчинив правопорушення, за яке його і було притягнуто до відповідальності, зокрема що маса автомобіля, яким керував позивач, з причепом дорівнює не менше 18 тон без вантажу.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.06.2019 р. було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 02.04.2019 р. позивач рухався по автодорозі Семенівка-Жадово, керуючи автомобілем КАМАЗ-43101 д.н.з. НОМЕР_1 з причепом МАЗ-8925 д.н.з. НОМЕР_2 , та перевозив дерево-продукцію.

Відповідачем-2 винесено відносно позивача постанову від 02.04.2019 р. серії ДПО18 № 886570, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. на підставі ч. 1 ст. 122 КУпАП за керування автомобілем масою понад 20 тон в порушення п. 8.4 (в) д.з. 3.15 (Рух транспортних засобів, маса яких перевищує 20 т., заборонено) ПДР України.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ від 10.10.2001 р. № 1306 (далі - ПДР), Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України від 07.11.2015 р. № 1395 (далі - Інструкція № 1395).

Так, відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 3 Закону № 580-VIII закріплено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 16 Закону № 3353-ХІІ передбачено, що водій має право знати причину зупинки транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також прізвище і посаду цієї особи.

У п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону № 580-VIII визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

В п. 8.4 (в) ПДР України закріплено державний знак 3.15 «Рух транспортних засобів, маса яких перевищує 20 т., заборонено».

Частиною 1 статті 122 КУпАП регламентовано, що порушення вимог дорожніх знаків тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

На підставі ч. 1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, зокрема передбачені ч.1 ст.122 цього Кодексу.

Пунктом 5 розділу IV Інструкції № 1395 передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

У ст. 276 КУпАП визначено місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Так, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція № 1395.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (пункт 4 розділ 1 Інструкції № 1395).

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції № 1395 передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ст. 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (пункт 2 розділу ІІІ Інструкції № 1395).

У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачена за порушення вимог дорожніх знаків, зокрема знаку 3.15.

Водночас, для притягнення особи до відповідальності за таке порушення інспектор поліції повинен встановити точну масу транспортного засобу.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження відповідачами не було надано жодних доказів, які б підтверджували що маса автомобіля, яким керував позивач в момент його зупинки, перевищувала 20 тон (з вантажем або без нього), тобто максимально дозволену масу на автодорозі Семенівка-Жадово.

Доводи апелянта про те, що маса автомобіля, яким керував позивач, з причепом дорівнює не менше 18 тон без вантажу, не підтверджені документально, а засновуються на припущеннях.

Водночас, відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим, тож у жодному разі не може засновуватися на припущеннях.

Таким чином, доводи апелянта про те, що позивач вчинив правопорушення, за яке його було притягнуто до відповідальності, є необґрунтованими.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що у рішенні ЄСПЛ від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довів.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, перевіривши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким повно і правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, у судовому засіданні представник апелянта зазначила, що вона хоче доповнити апеляційну скаргу та викласти доводи щодо протиправності стягнення судом першої інстанції на користь позивача витрат на правову допомогу.

Однак, суду не надано доказів надсилання копій відповідних доповнень іншим учасникам справи, зокрема позивачу, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України виключає підстави для врахування апеляційним судом таких доповнень.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Головного управління Національної поліції у Чернігівській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 28 травня 2019 року - без змін.

Крім того, від представника позивача надійшла заява про розподіл судових витрат на підставі поданих у судовому засіданні акту виконаних робіт та квитанції.

Перевіривши доводи заявника та надані ним докази, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача, заявлених його представником витрат у суді апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 134, ч. 1 ст. 135 КАС України витрати на професійну правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Отже, питання судових витрат, зокрема на правничу допомогу та проїзд, входять до предмету доказування та повинні підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Колегія суддів встановила, що повноваження представника позивача адвоката Загальця О.М. підтверджуються ордером від 24.06.2019 р. серії ЧН № 069446.

У матеріалах справи відсутній договір про надання позивачу правничої допомоги, який у відповідності до ст. 134 КАС України є обов`язковим для відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки заявлені витрати встановлюються саме згідно з умовами такого договору.

В наданому суду акті виконання робіт зазначено види виконаних робіт, дати їх виконання, тривалість та загальна вартість без виокремлення вартості кожного з них, що унеможливлює здійснення перевірки їх співмірності відповідно до вимог ч. 5 ст. 134 КАС України.

При цьому, серед зазначених витрат вказано поїздку до ШААС з м. Корюківка в обидві сторони, але жодних проїзних документів або документів про витрати на пальне суду не надано, а в квитанції до прибуткового касового ордеру зазначено лише загальну суму витрат (2000,00 грн.). Крім того, така квитанція не містить порядкового номеру та датована 19.06.2019 р., тобто до дати першого судового засідання в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення даної заяви.

Керуючись ст.ст. 134, 135, 242-244, 250, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 28 травня 2019 року - без змін.

У задоволенні заяви представника позивача адвоката Загальця Олександра Миколайовича про розподіл судових витрат - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Судове рішення виготовлено 26 червня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: