Справа № 300/102/19
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/5632/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Олійник Я.М.;

від відповідача - Павлів В.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , діючого за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.04.2019р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. про визнання дій протиправними, зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії (суддя суду І інстанції: Біньковська Н.В., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 14 год. 28 хв. 03.04.2019р., м.Івано-Франківськ; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 17.04.2019р.),-

В С Т А Н О В И В:

15.01.2019р. позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправними дії відповідача Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду /ОУПФ/ України Івано-Франківської обл. при нарахуванні пенсійного забезпечення позивачу як особі, яка отримала ядерну шкоду здоров`ю, відповідно до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду, та ст.ст.13, 49, 50, 51 та 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язати пенсійний орган довести пенсійне забезпечення ОСОБА_2 відповідно до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із врахуванням правової позиції Верховного Суду від 24.04.2018р. в справі № 646/6250/17, та провести виплату із врахуванням отриманих сум із 25.03.2014р., дня призначення пільгової пенсії по віку; звернути рішення суду до негайного виконання в частині виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць (а.с.4-7).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін (а.с.1-2, 46-47).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.04.2019р. у задоволенні заявленого позову відмовлено за безпідставністю (а.с.74-78).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив представник ОСОБА_1 , діючий за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_2 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить у поданій апеляційній скарзі рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити в повному обсязі (а.с.84-86).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час розгляду справи суд не керувався спеціальним актом - Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також не врахував, що позивач має право на дві пенсії державну пенсію за віком та додаткову пенсію за втрату здоров`я. Натомість позивач, обраховуючи пенсію за віком, помилково застосував постанову КМ України № 265 від 26.03.2008р. «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» та не врахував приписи ст.46 Конституції України.

Водночас, відповідач доводив розмір пенсії за віком до рівня 1435 грн. за рахунок позбавлення позивача пенсії за втрату здоров`я та гірської надбавки.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

По причині реорганізації Калуського ОУ ПФ України Івано-Франківської обл. судом апеляційної інстанції в порядку ст.52 КАС України допущено заміну відповідача його правонаступником - Головним управлінням /ГУ/ Пенсійного фонду України /ПФ/ в Івано-Франківській обл. (а.с.103-106).

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача на підтримання поданої скарги, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача є недостатньо трудового стажу для виплати пенсії у повному обсязі, тобто, в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (20 років для чоловіків).

Розмір пенсії позивача на час звернення із заявою про перерахунок пенсії становив 1497 грн., що не є меншим розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік».

Зазначені висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, у повній мірі відповідають нормам матеріального права і фактичним обставинам справи, з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2), що стверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 31.01.2012р. Івано-Франківською обласною державою адміністрацією (а.с.8).

Відповідно до протоколу № 165 від 28.03.2014р. позивачу призначено з 25.03.2014р. пенсію по віку відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зниженням пенсійного віку на 10 років за роботу в зоні відчуження у 1986 році згідно ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При цьому, страховий стаж позивача для обчислення пенсії становить 14 років 02 місяці 23 дні (а.с.67-69).

Згідно матеріалів справи, починаючи з 01.12.2018р., проведено перерахунок пенсії позивача у зв`язку із зміною прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», при цьому розмір пенсії позивача склав 1497 грн., з яких:

основний розмір пенсії за віком 675 грн. 66 коп.;

додаткова пенсія потерпілому внаслідок аварії на ЧАЕС 2 категорії 170 грн. 82 коп. (відповідно до постанови КМ України № 1210 від 23.11.2011р. «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»);

підвищення за проживання в гірському населеному пункті 169 грн. 30 коп. ((675,66 + 170,82) х 20 %), визначена відповідно до ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні»;

доплата до прожиткового мінімуму 481 грн. 22 коп.

27.12.2018р. позивач звернувся до пенсійного органу із заявою, в якій просив привести розмір його пенсії у відповідності до норм ст.46 Конституції України (а.с.5-6).

Згідно відповіді Калуського ОУПФ України Івано-Франківської обл. № 706/П-15 від 01.01.2019р. у задоволенні заяви позивача відмовлено через відсутність правових підстав для перерахунку пенсії (а.с.13).

Розглядувані правовідносини регулюються приписами Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст.49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно ч.1 ст.55 цього Закону особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, із зменшенням віку на 10 років.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Частиною 2 ст.56 вказаного Закону визначено, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4 за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Аналіз ст.56 наведеного Закону вказує про те, що вона визначає особливі норми та умови пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи.

Водночас порядок перерахунку пенсій Законом України «Про пенсійне забезпечення» не встановлений, що є підставою для застосування судом при розгляді цього публічно-правового спору аналогії закону на підставі ч.6 ст.7 КАС України.

Ознакам, передбаченим вказаною процесуальною нормою, є норма ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно якої мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.

Таким чином, особам, яким призначена пенсія на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», перерахунок пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1 процент заробітку за рік.

Оскільки ОСОБА_2 є потерпілим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, його страховий стаж є меншим 20 років, тому в пенсійного органу були відсутніми підстави для перерахунку пенсії позивача в порядку ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує позицію Верховного Суду України по аналогічній категорії справ (зокрема, постанову Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 07.07.2015р. у справі № 21-727а15).

В частині відповідності розміру основної пенсії за віком величині прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, згідно ст.46 Конституції України та ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч.3 ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ст.17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» до числа основних державних соціальних гарантій включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат.

Основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Приписами ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.

Відповідно до п.2 постанови КМ України № 265 від 26.03.2008р. «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» установлено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, крім осіб, зазначених у пунктах 1 і 2-1 цієї постанови (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), не досягає прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру.

Із урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач скористався правом на достроковий вихід на пенсію, через що по причині недостатнього стажу розмір його пенсії за віком обчислюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу.

Водночас, чинним законодавством в імперативному порядку встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком повинен відповідати розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Вирішуючи спірне питання щодо невідповідності пенсії позивача (без урахування всіх інших виплат, які включаються до загального розміру пенсійної виплати позивачу) вказаним вимогам, колегія суддів виходить з такого.

Із змісту висновків, викладених в п.2.3 рішення Конституційного Суду України № 5-р/2018 від 22.05.2018р., у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 12 розділу I Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014р. № 76-VIII, слідує, що статтею 46 Конституції України передбачено право громадян на соціальний захист, включаючи право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша); визначено джерела і механізми соціального забезпечення громадян (частина друга); та встановлено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя). У державі, яку проголошено соціальною, визначений законодавцем розмір прожиткового мінімуму має реально забезпечувати гідний рівень життя людини.

Згідно зі ст.46 Основного Закону України соціальний захист пов`язується, зокрема, «з неможливістю мати заробіток (трудовий дохід), його втратою чи недостатнім рівнем життєвого забезпечення громадянина і непрацездатних членів його сім`ї» (абзац третій пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 28.04.2009р. № 9-рп/2009).

Наведений зміст права, гарантований ст.46 Конституції України, узгоджується із її приписами, за якими, зокрема, людина її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ч.1 ст.3); кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (ст.48).

Конституційний Суд України вважає, що зазначені положення Основного Закону України зобов`язують державу створити ефективну систему соціального захисту різних категорій осіб, яка сприяла б узгодженню рівня їхнього життя з реалізацією права на достатній життєвий рівень для них та їхніх сімей шляхом надання відповідного соціального забезпечення. Заходи соціального захисту мають втілювати ідеї соціальної солідарності та справедливості, бути спрямовані на охорону і захист особи при настанні можливих соціальних ризиків.

На думку Конституційного Суду України, держава, виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей, має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто у разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю.

Конституційний Суд України наголошує, що людську гідність необхідно трактувати як право, гарантоване ст.28 Конституції України, і як конституційну цінність, яка наповнює сенсом людське буття, є фундаментом для усіх інших конституційних прав, мірилом визначення їх сутності та критерієм допустимості можливих обмежень таких прав. Наведене опосередковано підтверджується унікальним значенням людської гідності в Конституції України, за якою, зокрема, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3); усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (стаття 21); кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (частина перша статті 68).

Також в п.3 цього рішення Конституційний Суд України зазначив, що надання окремих пільг громадянам є конституційно допустимим. Однак наявність у тексті Основного Закону України категорії «пільга» не означає, що ця категорія є елементом конституційного статусу людини на відміну від основоположних прав і свобод людини та гарантій їх реалізації, які є необхідними для гідного існування та гармонійного розвитку людини. Конституційний Суд України виходить з того, що в кожному конкретному випадку має бути встановлено, чи пов`язані пільги з неможливістю особи мати заробіток, втратою такого заробітку або недостатнім рівнем життєвого забезпечення особи та непрацездатних членів її сім`ї, а також чи спрямовані вони на забезпечення достатніх умов життя, сумісних із людською гідністю.

В аспекті наведеного колегія суддів враховує, що для визначення відповідності розміру пенсії позивача вимогам ст.46 Конституції України слід враховувати всі отримувані ним доходи з бюджету, тобто, загальну суму пенсійних (соціальних тощо) виплат, а не виокремлювати лише розмір пенсії за віком.

Оскільки позивач отримує, окрім пенсії за віком, додаткову пенсію потерпілому внаслідок аварії на ЧАЕС 2 категорії відповідно до постанови КМ України № 1210 від 23.11.2011р. «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»), підвищення за проживання в гірському населеному пункті згідно ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», а також доплату до прожиткового мінімуму, що у своїй сукупності призводить до отримання ним пенсії в розмірі, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, тому правові підстави для спірного перерахунку пенсії є відсутніми.

Також матеріалами справи стверджується здійснення пенсійним органом регулярних перерахунків пенсії позивача з метою відповідності розміру його пенсії величині прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (а.с.11, 35, 36).

Таким чином, нарахування ОСОБА_2 та виплату пенсії проведено відповідачем із дотриманням рівня прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що відповідає приписам Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

З наведеного слідує, що відмова Калуського ОУПФ України Івано-Франківської обл., яка викладена листі № 706/П-15 від 03.01.2019р., в частині проведення перерахунку та виплати пенсії позивача відповідає вимогам закону.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про безпідставність та необґрунтованість заявленого позову, через що останній не підлягає до задоволення, із вищевказаних мотивів.

Оскільки сторонами не представлено доказів понесення судових витрат по справі, останні не зверталися до суду апеляційної інстанції із відповідними заявами, тому правові підстави для вирішення питання розподілу судових витрат згідно ст.139 КАС України є відсутніми.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , діючого за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.04.2019р. в адміністративній справі № 300/102/19 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку лише у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного судового рішення: 26.06.2019р.