Справа № 140/1471/19
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року ЛуцькСправа № 140/1471/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мачульського В.В.,

при секретарі судового засідання Столярчук А.В.,

за участю представника позивача Величко Г.В.,

представника відповідача Нівчика А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Волиньторф» до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Волиньторф» (далі ДП «Волиньторф», позивач) звернулося з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі ГУ ДФС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.04.2019 №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ ДФС у Волинській області, відповідно до наказу №32 від 08.01.2019 на підставі пунктів 77.1 та 77.4 статті 77, пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України у період з 21.01.2019 р. по 01.03.2019, було проведено планову виїзну документальну перевірку ДП «Волиньторф» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2017 по 30.09.2018, валютного законодавства за період з 01.10.2017 по 30.09.2018, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2017 по 30.09.2018, за результатами якої складено акт №4926/14-01/00426302 від 18.03.2019. У п.7 висновках акту перевірки встановлено що позивачем порушено пп. 168.1.2 п. 168.1 ст.168 та пп. «а» п.176.2 ст.176 розділу IV Податкового кодексу України, у результаті чого не сплачено (не перераховано) до бюджету у встановлені терміни податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 2 806 560,57 гун. (у тому числі: термін 08.05.2018 359 278,06 грн. (ПДФО за квітень 2018), у термін 04.06.2018 470 514,61 грн. (ПДФО за травень 2018), у термін 06.07.2018 608 412,56 грн. (ПДФО за червень 2018 ), термін до 07.08.2018 630 362,13 грн. (ПДФО за липень 2018) та у термін до 07.09.2018 737 993,21 грн. (ПДФО за серпень 2018). На підставі вищевказаного акту відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення форми «Д» від 10.04.2019 № згідно якого до позивача застосовано штраф у розмірі 1 807 652,75 грн. та нарахована пеня у сумі 116 390,33 грн. усього збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб 1 924 043,08 грн.

Позивач вважає, що податкове повідомлення-рішення форми «Д» від 10.04.2019 р. № не відповідає чинному законодавству, а тому з метою захисту своїх прав і охоронюваних законом інтересів звертається до суду із цим адміністративним позовом про скасування податкового повідомлення-рішення.

На думку ДП «Волиньторф» вказане порушення податкового законодавства було виявлене лише однією перевіркою, а відповідачем при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення визначено розмір штрафу на підставі статті 127 Податкового кодексу України, тобто за ненарахування, неутримання та/або несплату податку на доходи фізичних осіб взагалі, нараховано з ознаками повторності та як за такі, що здійснені втретє, оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення не містить повторності відтак ГУ ДФС у Волинській області неправомірно застосовано статтю 127 Податкового кодексу України при притягненні платника до відповідальності.

ДП «Волиньторф» не заперечує факту несвоєчасної стати податку з доходів фізичних осіб (ПДФО), внаслідок тимчасових фінансових труднощів. Однак, до початку проведення перевірки, тобто до 21.01.2019 позивачем, самостійно частково погасило борг в сумі 1 674 022,21 грн. (загальні відомості про взаєморозрахунки по ПДФО з 01.04.2018 по 20.01.2019 - додаються), відтак на момент проведення перевірки заборгованість ДП «Волиньторф» за несплату ПДФО складала 1 302 566,39 грн. Разом із тим позивач повідомляє, що станом на 25.04.2019 заборгованість по сплаті ПДФО за період квітень-серпень 2018 року повністю погашена.

Тому, позивач не вбачає у свої діях повторності, оскільки вказані порушення податкового законодавства були виявлені однією перевіркою, а відповідачем при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення визначено розмір штрафу на підставі статті 127 Податкового кодексу України, тобто за ненарахування, неутримання та/або несплату податку на доходи фізичних осіб взагалі, нараховано з ознаками повторності та як за такі, що здійснені втретє. Більше того станом на 25.04.2019 вся заборгованість по сплаті ПДФО за квітень-серпень 2018 року погашена.

Отже, ДП «Волиньторф» не заперечує факту несвоєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб та не заперечує, що за порушення норм податкового законодавства до позивача має бути застосовано 25 % штрафу, оскільки згідно із п. 115.1 ст. 115 Податкового кодексу України у разі вчинення платником податків двох або більше порушень законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) застосовуються за кожне вчинене разове та триваюче порушення окремо. В даному випадку існує одне триваюче порушення щодо несвоєчасної сплати податку з доходів фізичних осіб. А тому, податкове повідомлення-рішення форми «Д» від 10.04.2019 № підлягає скасуванню.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 07.05.2019 відкрито провадження у даній справі та постановлено судовий розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено у даній справі підготовче засідання (т.1, а.с.1).

17.05.2019 за вх. №8164/19 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не погоджується з даним позовом та вважає його безпідставним (т.3, а.с.120-124). В обґрунтування своєї позиції вказав, оскільки перевіркою дотримання встановлених термінів сплати (перерахування) до бюджету ПДФО встановлено, що ДП «Волиньторф» в порушення пп. 168.1.2 п.168.1 ст. 168 та пп. «а» п.176.2 ст.176 Податкового Кодексу України під час виплати оподатковуваних доходів (заробітної плати) платникам податку не перерахувало до бюджету у встановлені Податкового Кодексу України терміни ПДФО на загальну суму 2 806 560,57 грн. (у тому у числі у терміни 08.05.2018 - 359 278 ,06 грн. ПДФО за квітень 2018 року, у терміни 14.06.2018 - 470 514,61 грн. - ПДФО за травень 2018 року, у термін 06.07.2018 року - 608 412,56 грн. - ПДФО за червень 2018, у термін 07.08.2018 року - 630 362,13 грн. - ПДФО за липень 2018 року та у термін 07.09.2018 року - 737 993,21 грн. - ПДФО за серпень 2018 року. Таким чином, за результаті проведення перевірки встановлені обставини які свідчать про те, що позивачем як податковим агентом було допущено несвоєчасне неперерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету. Отже, у зв`язку з тим, що ДП «Волиньторф» при виплаті працівникам доходів у вигляді заробітної плати не сплачувався до бюджету податок на доходи фізичних осіб у строки встановлені відповідно до статті 168 Податковим кодексом України, ГУ ДФС у Волинській області було винесене вищезгадане податкове повідомлення-рішення.

Також представник відповідача звертає увагу на судову практику Верховного Суду який в своїй постанові від 22 травня 2018 року у справі №820/6437/16 (К/9901/31032/18) виклав правову позицію щодо застосування приписів статті 127 Податкового Кодексу України у подібних відносинах.

Відтак, на підставі вищевикладеного, просить відмовити у задоволенні позову повністю.

У зв`язку із відрядженням судді до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України підготовче засідання 23.05.2019 перенесено на 06.06.2019 на 11:00.

06.06.2019 у підготовчому засіданні розгляд справи відкладено на 13.06.2019 у зв`язку із надходженням клопотання від представника позивача.

13.06.2019 у підготовчому засідання розгляд справи повторно відкладено на 20.06.2019 у зв`язку із надходженням клопотання від позивача.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20.06.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.06.2019 на 11:00.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що працівниками ГУ ДФС у Волинській області відповідно до наказу №32 від 08.01.2019 та направлень від 18.01.2019 №167, №168, №169, №170, №171, №172 на підставі пунктів 77.1 та 77.4 статті 77, пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України у період з 21.01.2019 р. по 01.03.2019, було проведено планову виїзну документальну перевірку ДП «Волиньторф» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2017 по 30.09.2018, валютного законодавства за період з 01.10.2017 по 30.09.2018, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2017 по 30.09.2018.

За результатами перевірки складено акт №4926/14-01/00426302 від 18.03.2019 про результати документальної планової виїзної перевірки ДП «Волиньторф» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2017 по 30.09.2018, валютного законодавства за період з 01.10.2017 по 30.09.2018, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2017 по 30.09.2018 (а.с.11-37).

В пункті 7 акту перевірки зроблено висновок, що ДП «Волиньторф» порушило пп. 168.1.2 п. 168.1 ст.168 та пп. «а» п.176.2 ст.176 розділу IV Податкового кодексу України, у результаті чого не сплачено (не перераховано) до бюджету у встановлені терміни податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 2 806 560,57 гун. (у тому числі: термін 08.05.2018 359 278,06 грн. (ПДФО за квітень 2018), у термін 04.06.2018 470 514,61 грн. (ПДФО за травень 2018), у термін 06.07.2018 608 412,56 грн. (ПДФО за червень 2018 ), термін до 07.08.2018 630 362,13 грн. (ПДФО за липень 2018) та у термін до 07.09.2018 737 993,21 грн. (ПДФО за серпень 2018).

На підставі акта перевірки та відповідно до розрахунку (т.1, а.с.39) 10.04.2019 ГУ ДФС у Волинській області прийняло податкове повідомлення-рішення № про застосування до позивача на підставі статті п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України штрафних (фінансових) санкцій у сумі 1 807 652,75 грн., та застосовано пеню в сумі 116 390,33 грн. відповідно до п.п.129.1.3 п.129.1. ст.129 Податкового кодексу України (а.с.38).

ДП «Волиньторф», вважає податкове повідомлення-рішення від 10.04.2019 № протиправним, а тому звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Положеннями підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Зазначеній нормі кореспондує положення статті 18 Податкового кодексу України, згідно з якими, податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

В ході розгляду справи судом встановлено, підтверджено наявними в ній матеріалами та не заперечувалось сторонами у справі, що винесення відносно позивача оскаржуваного податкового повідомлення-рішення обумовлене висновками податкового органу про те, що підприємством (податковим агентом) перераховано до бюджету несвоєчасно та не у повному обсязі суму податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Згідно пункту 54.2 статті 54 Податкового кодексу України, грошове зобов`язання щодо суми податкових зобов`язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов`язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

Відповідно до положень пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Представник позивача не надав до суду будь - яких доказів своєчасної сплати (перерахування) підприємством до бюджету сум утриманого ним податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період, який перевірявся (платіжні документи, розрахункові документи, ін.), отже висновки контролюючого органу щодо повного, однак несвоєчасного перерахування вказаних платежів відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно з пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Водночас пунктом 127.1 статті 127 Податкового кодексу України передбачено, що ненарахування і неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1096 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Положення статті 126 Податкового кодексу України щодо застосування штрафної санкції застосовується у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Тобто, у разі якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов`язання протягом строків, передбачених Податкового кодексу України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до статті 126 Податкового кодексу України.

Статтею 127 Податкового кодексу України встановлено міру відповідальності, яка покладається на платника податків, у тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при цьому розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не відповідно до часу затримки такої несплати (як передбачено статтею 126 Податкового кодексу України), а залежно від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу.

Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Таким чином, з огляду на перерахування позивачем податку на доходи фізичних осіб з заробітної плати та військового збору після виплати доходу на користь інших платників податків, суд приходить до висновку про правомірність застосування у відношенні позивача штрафних санкцій, визначених статтею 127 Податкового кодексу України.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного суду України, викладеній у постанові від 22.03.2016 року по справі №813/6774/13-а.

Відповідальність за погашення суми податкового зобов`язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, та обов`язок щодо погашення такого податкового боргу покладається на особу, визначену цим Кодексом, у тому числі на податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов`язків погашення такої суми податкових зобов`язань або податкового боргу, крім випадків, встановлених розділом IV цього Кодексу. Передбачені цим пунктом штрафи не застосовуються, коли ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податку на доходи фізичних осіб самостійно виявляється податковим агентом при проведенні перерахунку цього податку, передбаченого пунктом 169.4 статті 169 цього Кодексу, та виправляється в наступних податкових періодах протягом податкового (звітного) року згідно з нормами цього Кодексу.

Тобто, зі змісту положень вказаної статті випливає, що розмір штрафних (фінансових) санкцій за вчинення відповідного порушення визначається (обчислюється) виходячи із кількості вчинених порушень платником податків (податковим агентом) протягом певного періоду часу.

Кваліфікуючою ознакою (повторюваністю) застосування збільшених розмірів штрафів, визначених статтею 127 Податкового кодексу України, є допущення податковим агентом декількох правопорушень, передбачених диспозицією цієї статті (ненарахування, неутримання, та/або несплата податків), протягом 1095 днів, а не факт їх виявлення (визначення) контролюючим органом.

Таким чином, у разі виявлення під час проведення контролюючим органом однієї перевірки податкового агента декількох випадків ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) сум податку до або під час виплати ним доходу на користь іншого платника податку, відповідно до кількості вчинених податкових правопорушень протягом встановленого строку (одне, два, три і більше), застосуванню підлягають збільшені розміри штрафних санкцій, передбачених статтею 127 Податкового кодексу України - 25%, 50% та 75%.

З розрахунку штрафної (фінансових) санкції та пені за порушення ДП «Волиньторф» строків сплати податку на доходи фізичних осіб вбачається, що за перевіряємий період контролюючим органом виявлено, що підприємство неодноразово (квітень-серпень 2018 року) порушувало податкове законодавство в частині несплати (неперерахування) податку на доходи фізичних осіб та військового збору, в результаті чого за перше порушення до підприємства застосовано суму штрафної санкції у розмірі 25% суми податку, що підлягало нарахуванню та/або сплаті до бюджету податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, за друге порушення, вчинене повторно протягом 1095 днів з дати першого - у розмірі 50%, та надалі у розмірі 75% (аналогічні дії, вчинені платником податків (підприємством) протягом 1095 днів втретє та більше).

Отже, твердження позивача в частині неправомірного застосування до нього контролюючим органом сум штрафних санкцій передбачених положеннями статті 127 ПК України не відповідають фактичним обставинам справи.

Окрім цього, Державна фіскальна служба України у листі від 28.12.2015 р. N47546/7/99-99-17-01-02-17 надала роз`яснення щодо застосування статей 126 та 127 Кодексу при здійсненні перевірок платників податків з питань сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору, відповідно до якого, якщо до моменту виплати доходу на користь громадян податковий агент хоч і з порушенням передбаченого статтею 168 Кодексу строку сплачує суму податку, застосуванню підлягає стаття 126 Кодексу. Аналогічні наслідки мають місце у разі їх одночасної сплати.

Водночас, якщо виплата доходу передувала сплаті податку, податковий агент має нести відповідальність на підставі статті 127 Кодексу.

При цьому розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) з кількості вчинених порушень протягом певного періоду часу. Кваліфікуючою ознакою (повторюваністю) застосування збільшених розмірів штрафів, визначених статтею 127 Кодексу, є допущення податковим агентом декількох правопорушень, передбачених диспозицією цієї статті (ненарахування, неутримання та/або несплата податків), протягом 1095 днів, а не факт їх виявлення (визначення) контролюючим органом.

Отже, у разі виявлення під час однієї перевірки податкового агента декількох випадків ненарахування (неутримання, несплати) сум податку під час виплати доходу на користь громадян, застосуванню підлягають збільшені розміри штрафних санкцій, передбачені статтею 127 Кодексу, відповідно до кількості вчинених податкових правопорушень.

У разі невиплати нарахованого доходу на користь громадян та несплати утриманого податку податковий агент має нести відповідальність, визначену статтею 127 Кодексу.

Вказана правова позиція також викладена і в постановах Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02.03.2018 року справа № 820/6196/16, (К/9901/2250/17), від 22.05.2018 справа №820/6437/16 (К/9901/31032), від 31.07.2018 у справі №820/4767/17 (К/9901/46393/18) що враховується при виборі і застосуванні у спірних правовідносинах у відповідності до частини п`ятої статті 242 КАС України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем було правомірно застосовано до ДП «Волиньторф» штрафну (фінансову) санкцію керуючись положеннями статті 127 Податкового кодексу України відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 10.04.2019.

Також, відповідно статті 129 Податкового кодексу України нарахування пені розпочинається:

129.1.1 при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

129.1.2 при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

129.1.3 при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, - після спливу 90 календарних днів (270 календарних днів у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу), наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

Пунктом 129.4. статті 129 Податкового кодексу України визначено, що на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктами 129.1.1 та 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

На суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), нараховується пеня за кожний календарний день прострочення у його сплаті, починаючи з 91 календарного дня (з 271 календарного дня у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу.

Згідно з розрахунком пені по податку на доходи фізичних осіб із нарахованої та невиплаченої заробітної плати до податкового повідомлення-рішення № від 10.04.2019 вбачається, що пеня за період квітень-серпень 2018 року, нарахована згідно статті 129 Податкового кодексу України. При цьому, з вказаного розрахунку пені вбачається, що часом перерахування позивачем ПДФО за квітень 2018 року є період травень 2018 року; за травень 2018 року є період червень 2018 року, за червень 2018 року є період липень 2018, за липень 2018 року є період серпень 2018 року, за серпень 2018 року є період вересень 2018.

Згідно з частин першої та другої 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За викладених обставин, суд прийшов до висновку, що оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення № від 10.04.2019 складено без порушення вимог чинного законодавства, у межах повноважень та у спосіб, що встановлені чинним законодавством України.

Таким чином, дії відповідача є правомірними, а вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв`язку із відмовою у задоволенні позову не відшкодовуються позивачу.

Керуючись статтями 2, 12, 72-77, 243-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Державного підприємства «Волиньторф» до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 10.04.2019 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський

Повний текст судового рішення виготовлено 27.06.2019.