Справа № 813/1797/18
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/5263/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Магарський М.З.;

від відповідача - Добровольська Ю.Р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 14.08.2018р. про залишення без розгляду позовної заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській обл. про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску (суддя суду І інстанції: Качур Р.П., час та місце ухвалення судового рішення: 10 год. 28 хв. 14.08.2018р., м.Львів; дата складання повного тексту судового рішення: 16.08.2018р.),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 14.08.2018р. відмовлено у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця /ФОП/ Овчарук ОСОБА_2 про поновлення строку звернення до суду; задоволено клопотання представника відповідача; позовну заяву ФОП ОСОБА_1 до Личаківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській обл. про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску залишено без розгляду; повернуто позивачу сплачений судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. (а.с.55-58).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржила позивач ФОП ОСОБА_1 , яка в апеляційній скарзі просить судову ухвалу скасувати і направити справу для розгляду до суду першої інстанції, покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного залишення позову без розгляду (а.с.63-64).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що рішення № від 02.12.2016р. оскаржувалося позивачем, а тому судом невірно обчислено строк його оскарження.

Відповідачем ГУ ДФС у Львівській обл. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.88-91).

Справа розглядалася судами різних інстанцій неодноразово (а.с.95-99, 146-150).

По причині реорганізації Личаківської об`єднаної державної податкової інспекції /ОДПІ/ Головного управління ДФС у Львівській обл. на підставі постанови КМ України № 296 від 28.03.2018р. «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби» судом апеляційної інстанції в порядку ст.52 КАС України допущено заміну відповідача його правонаступником - Головним управлінням /ГУ/ ДФС у Львівській обл. (а.с.163-170).

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача на підтримання поданої скарги, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує із змісту оскаржуваної ухвали, підставою для прийняття судом в порядку п.8 ч.1 ст.240 КАС України процесуального рішення про залишення позову ФОП ОСОБА_1 без розгляду слугувала та обставина, що оскаржуване рішення № від 02.12.2016р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску отримано позивачем 17.12.2016р.; із розглядуваним позовом остання звернулася до суду 23.04.2018р., через що пропустила 10-денний строк його оскарження, що передбачений ч.14 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

При цьому, судом визнано неповажними наведені позивачем причини пропуску строку на оскарження спірного рішення відповідача.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції підставними і такими, що відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ч.ч.1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Як слідує з матеріалів справи, із розглядуваним позовом позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду 28.04.2018р., що стверджується відтиском штемпеля органу зв`язку на поштовому конверті, долученому до матеріалів справи (а.с.23).

Предметом заявленого позову є оскарження рішення ГУ ДФС у Львівській обл. № від 02.12.2016р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну суму 6536 грн. 27 коп. (а.с.5-6, 10).

Вказане рішення отримано позивачем 17.12.2016р., що стверджується наданою відповідачем копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.145).

Під час розгляду справи позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду, згідно якої спірний строк пропущений з об`єктивних підстав, оскільки рішення ДФС України № 5487/0/99-99-11-02-02-25 від 16.04.2018р. вона отримала 18.04.2018р. (а.с.30, 32-35).

Також позивачем отримано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-299-25 від 06.02.2018р. на суму 9025 грн. 75 коп. (станом на 31.01.2018р.) (а.с.20), яка оскаржувалася позивачем в адміністративному порядку (а.с.21-22).

Розглядувані правовідносини регулюються приписами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Зокрема, відповідно до ч.14 ст.25 цього Закону про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення.

Оскарження рішення органу доходів і зборів про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення органом доходів і зборів вищого рівня та/або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або судом рішення у справі. Строк сплати фінансових санкцій також зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов`язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки.

Порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень органу доходів і зборів щодо нарахування пені та застосування штрафів.

Відповідно до п.п.1 і 2 розділу II. «Подання первинної скарги» Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затв. наказом Міністерства фінансів України № 1124 від 09.12.2015р., (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) у разі якщо скаржник вважає, що контролюючий орган у районі, місті (крім міста Києва), районі у місті, об`єднаний чи спеціалізований неправильно визначив суму недоїмки або прийняв рішення про накладення штрафу та нарахування пені, що суперечить законодавству про загальнообов`язкове державне соціальне страхування або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, він має право оскаржити таке рішення у відповідному головному управлінні ДФС в області, місті Києві.

Скарга на вимоги та на рішення контролюючих органів у районах, містах (крім міста Києва), районах у містах, об`єднаних чи спеціалізованих про нарахування пені та накладення штрафу подається відповідно до головних управлінь ДФС в областях, місті Києві в письмовій формі разом з документами, що підтверджують неправильність рішення.

Про подання скарги скаржник зобов`язаний одночасно повідомити територіальний контролюючий орган, вимога або рішення якого оскаржуються.

Ключовим моментом під час вирішення правильності згаданої ухвали слід вважати своєчасність звернення позивача до суду із позовом за розглядуваних обставин; у цьому випадку таке поняття включає в себе: вчинення такої процесуальної дії як подача позову із дотриманням розумних строків, а також обізнаності позивача про порушення прав та його можливості на звернення до суду для оскарження спірного рішення.

Водночас, на думку апелянта, визначальне значення в аспекті вирішення питання про поважність пропуску строку звернення до суду, а також можливості застосування приписів ч.4 ст.122 КАС України в цій ситуації, є факт оскарження позивачем спірного рішення до контролюючого органу вищого рівня, тобто, ініціювання процедури адміністративного оскарження.

На підтвердження такого оскарження позивачем представлені копії заяви від 21.12.2016р. (а.с.107), заяви від 21.12.2016р. щодо проведення звірки по платежах єдиного соціального внеску (а.с.108), повторних заяв від 01.03.2017р. від 11.05.2017р. (а.с.109, 110).

Хоча вказані заяви були скеровані на адресу Шевченківського відділення Личаківської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській обл., з їх змісту можливо однозначно встановити незгоду позивача із винесеним рішенням № від 02.12.2016р.

Таким чином, позивачем оскаржувалося спірне рішення в порядку адміністративного оскарження, однак вказані скарги не були подані із дотриманням Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затв. наказом Міністерства фінансів України № 1124 від 09.12.2015р.

Наслідком такої ситуації стало отримання позивачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-299-25 від 06.02.2018р., яка була оскаржена нею в установленому порядку, при цьому рішенням рішення ДФС України № 5487/0/99-99-11-02-02-25 від 16.04.2018р. її скаргу залишено без задоволення.

Відповідно до ч.4 ст.122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Оскільки позивачем не було дотримано досудового порядку вирішення спору, правові підстави для застосування до розглядуваного випадку приписів ч.4 ст.122 КАС України є відсутніми.

Разом з тим, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доводи ж апеляційної скарги про те, що неможливість вчасно звернутися з позовом зумовлена зверненням до контролюючого органу із скаргами та заявами не свідчить про наявність поважних причин для поновлення процесуального строку.

Передбачений ч.14 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» порядок оскарження рішень про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску передбачає альтернативність вибору інстанцій, куди суб`єкт господарювання може звернутися в разі незгоди до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду. Але у разі вибору досудового врегулювання спору такі обставини не можна вважати об`єктивно непереборними, які мали або могли завадити оскаржити неправомірне рішення в судовому порядку.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує сформовану правову позицію Касаційного адміністративного суду Верховного Суду України в аспекті вирішення наведеного процесуального питання по аналогічній категорії справ, яка викладена в постанові від 03.05.2018р. у справі № 210/3913/17.

Окрім цього, обґрунтовуючи свою заяву про поновлення строку на звернення до суду із розглядуваним позовом, позивач стверджувала про отримання нею відповіді від ДФС України на свою скаргу на вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-299-25 від 06.02.2018р. лише 19.04.2018р.

Із змісту скарги ФОП ОСОБА_3 від 14.03.2018р. слідує, що така не стосується оскарження рішення № від 02.12.2016р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску (а.с.21-25).

Також рішення ДФС № 5487/0/99-99-11-02-02-25 від 16.04.2018 про результати розгляду скарги від 14.03.2018 року ФОП ОСОБА_4 .A. торкається лише вимоги про сплату боргу (а.с.32-34).

За таких обставин оскарження в адміністративному порядку вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-299-25 від 06.02.2018р. не має відношення до оскарження рішення № від 02.12.2016р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, а відтак не може враховуватися під час вирішення питання поважності пропуску строку звернення до суду із розглядуваним позовом.

Колегія суддів визнає, що запроваджені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» способи оскарження рішень контролюючих органів - адміністративний та судовий - повною мірою дають можливість платнику внеску захистити порушене права, при цьому за механізмом їх реалізації вони не є тотожними. Доводи позивача, викладені у позовній заяві, оцінюються судом під час розгляду справи, а не шляхом оцінки рішення прийнятого вищестоящими контролюючими органами за результатами адміністративного оскарження. Само по собі рішення, прийняте за результатами вирішення спору у порядку досудового врегулювання, не створює, не змінює та не припиняє будь-яких прав та обов`язків.

Оцінюючи відсутність обставин, що перешкоджали здійсненню процесуального права на звернення до суду, а також обставини, на які позивач посилається як на поважні, суд першої інстанції надав вірну оцінку та провів об`єктивний аналіз всіх наведених у позові доводів, та прийшов до переконливого висновку про те, що позивач за таких обставин мав дійсну можливість своєчасно реалізувати своє право на звернення до суду, однак допустив необґрунтоване зволікання, яке унеможливлює і не виправдовує втручання у принцип юридичної визначеності стосовно виниклих правовідносин.

Окрім цього, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи (рішення Європейського Суду з прав людини «Іліан проти Туреччини»).

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

Оцінюючи дійсні обставини справи, що перешкоджали здійсненню процесуального права на звернення до суду, а також обставини, на які позивач посилається як на поважні, суд першої інстанції надав оцінку та провів об`єктивний аналіз всіх наведених у позові доводів та обставин справи, що дозволило дати відповідь на питання про те, чи позивач за встановлених обставин мав дійсну можливість своєчасно реалізувати своє право на звернення до суду.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996р. за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011р. за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться в ч.2 ст.122 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого права в сфері публічно-правових відносин і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права в сфері публічно-правових відносин, що також випливає із загального правила, встановленого ст.77 КАС України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідач, навпаки, повинен довести, що інформацію про порушення прав можна було отримати раніше.

Звідси, в суду першої інстанції були достатні та належні підстави для залишення позовної заяви ФОП ОСОБА_3 без розгляду на підставі ч.3 ст.123, п.8 ч.1 ст.240 КАС України, оскільки нею не дотриманий строк звернення до суду із розглядуваним позовом, а наведені в її заяві причини пропуску строку визнані неповажними, через що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що постанова Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 08.04.2019р. не містить жодних висновків стосовно дотримання судом першої інстанції вимог ч.3 ст.123, п.8 ч.1 ст.240 КАС України (а.с.146-150).

У зв`язку із відстроченням ФОП ОСОБА_3 сплати судового збору за подання апеляційної скарги згідно ухвали апеляційного суду від 22.10.2018р. про відкриття апеляційного провадження (а.с.77-78), суму відстроченого судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1762 грн. належить відповідно до вимог ст.ст.133, 143 КАС України стягнути з останньої в дохід Державного бюджету України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстави для скасування ухвали колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.310, 312, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 14.08.2018р. про залишення без розгляду позовної заяви в адміністративній справі № 813/1797/18 залишити без задоволення, а згадану ухвалу суду без змін.

Стягнути з апелянта Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в дохід державного бюджету (отримувач коштів УК у Галицькому районі м.Львова; код отримувача 38007573; банк отримувача Казначейство України (ел.адм.подат.); код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача № 1057, код класифікації доходів бюджету 22030101) суму відстроченого судового збору за подання до адміністративного суду апеляційної скарги в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят два) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного судового рішення: 26.06.2019р.