Справа № 520/8684/18
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 р. Справа № 520/8684/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Катунова В.В. , Бершова Г.Є.

за участю секретаря судового засідання Патової Д. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 року, суддя Панченко О.В., по справі № 520/8684/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області , Харківського районного відділу (з обслуговування Харківського району та м.Люботин) ГУМВС України в Харківській області , Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області третя особа Міністерство внутрішніх справ України

про поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати незаконним звільнення дільничного інспектора міліції СДІМ відділу міліції (м. Люботин) Харківського РВ (з обслуговування Харківського району та м. Люботин) старшого лейтенанта міліції Певного А. О. /М-131385/ з 17.08.2018 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (скорочення штатів та скасувати наказ про його звільнення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 17.08.2018 №73 о/с;

- поновити ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції СДІМ відділу міліції (м. Люботин) Харківського районного відділ (з обслуговування Харківського району та міста Люботин) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області;

- зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області та Головне управління Національної поліції у Харківській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.10.2015 року та прийняти ОСОБА_1 на службу в органи Національної поліції в Харківській області за аналогічною посадою, що заміщується, у відповідності до п. 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про національну поліцію" (враховуючи невиконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2016 по справі №820/11676/15 щодо поновлення ОСОБА_1 на публічній службі);

- зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Харківський РВ (з обслуговування Харківського району та м. Люботин) сплатити податки, збори та інші обов`язкові платежі з грошового забезпечення за час вимушеного прогулу нарахованого ОСОБА_1 за період з 06.11.2015 року по день поновлення на роботі;

- стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 448 133 грн. 09 коп.;

- допустити виконання судового рішення до негайного виконання в частині поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах виплат за один місяць.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 17.08.2018 №73 о/с про звільнення старшого лейтенанта ОСОБА_1 , дільничого інспектора міліції СДІМ відділу міліції (м. Люботин) Харківського РВ (з обслуговування Харківського району та м. Люботин) ГУМВС України в Харківській області.

Зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області розглянути по суті рапорт Певного А. О. від 22.10.2015 року з прийняттям відповідного рішення.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції СДІМ відділу міліції (м. Люботин) Харківського районного відділу (з обслуговування Харківського району та міста Люботин) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області.

Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (в особі Ліквідаційної комісії) на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 17.08.2018 року по 23.01.2019 року.

Звернуто до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції СДІМ відділу міліції (м. Люботин) Харківського районного відділу (з обслуговування Харківського району та міста Люботин) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах виплат за один місяць.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

06.02.2019 року позивач подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, яким зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Харківський РВ (з обслуговування Харківського району та м. Люботин) сплатити податки, збори та інші обов`язкові платежі з грошового забезпечення за час вимушеного прогулу нарахованого ОСОБА_1 за період з 06.11.2015 року по день поновлення на роботі; стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (08592313) на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 448133 грн. 09 коп.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 року у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення по адміністративній справі №520/8684/18 відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану ухвалу. В обґрунтування вимог зазначив про не врахування судом першої інстанції наявності підстав для ухвалення додаткового рішення, оскільки щодо деяких позовних вимог не ухвалено рішення.

Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (далі - відповідач) надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, вважав рішення суду законним та обґрунтованим.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши ухвалу суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення по справі, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав, передбачених ст. 252 КАС України.

За результатами перегляду ухвали суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, крім іншого позивачем було заявлено вимоги про зобов`язання Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Харківський РВ (з обслуговування Харківського району та м. Люботин) сплатити податки, збори та інші обов`язкові платежі з грошового забезпечення за час вимушеного прогулу нарахованого ОСОБА_1 за період з 06.11.2015 року по день поновлення на роботі; стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 448 133 грн. 09 коп.

Однак, приймаючи рішення від 23.01.2019 року суд першої інстанції не зазначив жодних підстав та мотивів щодо залишення цієї частини позову без задоволення, та висновку про відмову у їх задоволенні, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що зазначені вимоги не були розглянуті, що є підставою для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення по справі.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 448 133 грн. 09 коп. слід зазначити наступне.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом першої інстанції вказана вимога була розглянута не в повному обсязі, а саме зазначено період, за який необхідно сплатити на користь позивача відповідні виплати, однак не вказано суму, яка підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ст. 236 КЗпПУ у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок № 100).

Згідно абз. 1 п. 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно абз. 1 п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до абз. 2 п. 8 Порядку № 100 у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 10.05.2019 року по справі № 816/1791/17.

Отже, позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП України на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач з 02.04.2007 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України; з 23.12.2014 року по 27.11.2015 року перебував у відпустці по догляду за дитиною; 06.11.2015 року звільнений зі служби в органах міліції; наказом від 07.06.2016 року поновлено на посаді дільничного інспектора міліції СДІМ відділу міліції (м. Люботин) Харківського районного відділ (з обслуговування Харківського району та міста Люботин) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області з 06.11.2015 року; 17.08.2018 року звільнено з займаної посади.

Як встановлено судовим розглядом, позивача фактично не було допущено до виконання службових обов`язків та він фактично не отримував грошове забезпечення до моменту звільнення.

За таких обставин судова колегія зазначає про неможливість визначення суми грошового забезпечення позивача за час вимушеного прогулу, оскільки він за останні два місяці перед звільненням фактично не працював, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 448 133 грн. 09 коп. не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Харківський РВ (з обслуговування Харківського району та м. Люботин) сплатити податки, збори та інші обов`язкові платежі з грошового забезпечення за час вимушеного прогулу нарахованого ОСОБА_1 за період з 06.11.2015 року по день поновлення на роботі, колегія суддів зазначає наступне.

При стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі статті 235 Кодексу Законів про працю України, суд керується постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ цієї Постанови при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.

Вказана правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 18.07. 2018 року у справі № 359/10023/16-ц, від 23.04.2019 року у справі № 2340/3023/18, та є обов`язковою для врахування на підставі частини п`ятої статті 242 КАС України.

Враховуючи наведене, а також те, що визначення суми середнього заробітку позивача є неможливим, колегія суддів зазначає, що вищевказана позовна вимога є передчасною та задоволенню не підлягає, оскільки податки і збори підлягають відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача сплатити податки, збори та інші обов`язкові платежі з грошового забезпечення за час вимушеного прогулу нарахованого ОСОБА_1 за період з 06.11.2015 року по день поновлення на роботі; стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (08592313) на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 448133 грн. 09 коп.

Керуючись ст. ст. 315, 321, 325, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 по справі № 520/8684/18 скасувати.

Прийняти додаткове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині зобов`язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Харківський РВ (з обслуговування Харківського району та м. Люботин) сплатити податки, збори та інші обов`язкові платежі з грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, нарахованого ОСОБА_1 за період з 06.11.2015 року по день поновлення на роботі, та стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 448133,09 грн. - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов Г.Є. Бершов
Постанова складена в повному обсязі 24.06.2019 року