Справа № 821/3568/15-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 червня 2019 року

Київ

справа №821/3568/15-а

адміністративне провадження №К/9901/26784/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Цюрупинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2016 року (суддя Василяка Д.К.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2016 року (колегія у складі суддів: Яковлєва О.В., Бойка А.В., Танасогло Т.М.) у справі № 821/3568/15-а за позовом Комунального підприємства Агрофірма радгосп «Білозерський» до Цюрупинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство Агрофірма радгосп «Білозерський» (далі - позивач або Агрофірма) звернулось до Херсонського окружного адміністративного суду із позовом до Білозернського відділення Цюрупинської ОДПІ Головного управління ДФС у Херсонській області (після реорганізації Цюрупинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області) (далі - відповідач або ДПІ), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем акцизний збір із вироблених в Україні товарів - виноробної продукції.

На думку позивача обґрунтування в акті перевірки є такими, що не відповідають дійсності. Позивач вказав, що при зазначенні висновку щодо заниження податкового зобов`язання з акцизного податку в акті відсутнє посилання на норми Податкового кодексу, які порушено.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2016 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення № від 1 липня 2015 року в частині суми грошового зобов`язання за основним штрафом в сумі 5 618 668,85 грн та штрафними санкціями в сумі 1 404 667,21 грн. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Вирішуючи справу та частково задовольняючи позовні вимоги шляхом скасування винесеного відповідачем податкового повідомлення-рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що висновок відповідача щодо недостачі виноматеріалів з відповідним донарахуванням акцизного податку є таким, що не знайшов своє підтвердження, оскільки наднормативних втрат підакцизних товарів немає.

Не погодившись з рішенням судів першої та апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, в який зазначає, що судові рішення в частині задоволення позовних вимог, ухвалені з порушенням норм матеріального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалите нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Доводи касаційної скарги повністю повторюють доводи апеляційної скарги.

Відзив на касаційну скаргу не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що посадовими особами Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області проведено фактичну перевірку Комунального підприємства агрофірма радгосп «Білозерський» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства, що регулює відносини у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв за період з 1 січня 2014 року по 31 березня 2015 року, за результатами якої складено акт від 2 червня 2015 року № 2/2/00413506.

В ході перевірки встановлено порушення, а саме:

- встановлені факти надання недостовірних даних у звітах по формі № 2-РС за 12 місяців 2014 року та 1 квартал 2015 року, а саме: у звітах не зазначались дані щодо обсягів шампанських виноматеріалів, вермутів, спирту-сирцю плодового, чим порушено вимоги статті 16 Закону України №481.

- встановлено факт недонадходження шампанських виноматеріалів від сезону переробки винограду 2014 року у кількості 595,0 дал на суму акцизного податку 30 940,00 грн.

- встановлено факт недостачі (втрат) продукції за результатами інвентаризації станом на 1 серпня 2014 року у кількості 1 033 651,33 дал, а саме: виноматеріалів кріплених в асортименті 62 260,34 дал, виноматеріалів шампанських 33 019, 80 дал, виноматеріалів коньячних - 28 399,9 дал, виноматеріалів столових в асортименті 904 326,64 дал, вермутів - 724,0 дал, вин кріплених в асортименті - 4 434, 75 дал, вин столових в асортименті - 485, 9 дал на загальну суму акцизного податку 5 618 668,85 грн;

- встановлено заниження податкових зобов`язань з акцизного податку у вересні, жовтні, листопаді 2014 року та січні 2015 року з виноматеріалів, направлених на утилізацію на суму 7 034,00 грн. (2014 рік) та 1 172,32 грн (2015 рік).

За наслідками перевірки контролюючим органом винесено податкове повідомлення - рішення № від 1 липня 2015 року про збільшення податкового зобов`язання з акцизного збору із вироблених в Україні товарів - виноробна продукція на суму 5 626 875,17 грн та застосування штрафних санкцій.

Пунктом 214.6 статті 214 Податкового кодексу України передбачено, що у разі наявності наднормативних втрат спирту етилового, коньячного і плодового, спирту етилового ректифікованого виноградного, спирту етилового ректифікованого плодового, спирту-сирцю виноградного, спирту-сирцю плодового та алкогольних напоїв, допущених з вини виробника під час виробництва підакцизних товарів (продукції), базою оподаткування є вартість (кількість) цих товарів, які можна було б виробити з наднормативно втрачених товарів (продукції).

Норми втрат і виходу спирту етилового, коньячного і плодового, спирту етилового ректифікованого виноградного, спирту етилового ректифікованого плодового, спирту-сирцю виноградного, спирту-сирцю плодового та алкогольних напоїв затверджуються в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 216.3 статті 216 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання щодо втраченого підакцизного товару (продукції) не виникає, якщо:

а) платник податку документально зафіксував ці втрати та надав контролюючим органам необхідні докази того, що відповідний підакцизний товар (продукцію) утрачено внаслідок аварії, пожежі, повені чи інших форс-мажорних обставин і його використання на митній території України є неможливим;

б) підакцизний товар (продукцію) утрачено внаслідок випаровування в процесі виробництва, обробки, переробки, зберігання чи транспортування такого товару (продукції) чи з іншої причини, пов`язаної з природним результатом. Ця вимога застосовується у разі втрати підакцизних товарів (продукції) у межах нормативів втрат, які затверджуються в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

При псуванні, знищенні, втраті підакцизних товарів (продукції), крім випадків, передбачених у пункті 216.3 статті 216 цього Кодексу, базою оподаткування є вартість та обсяги втрачених товарів (продукції), що перевищують встановлені норми втрат згідно з пунктом 214.6 статті 214 цього Кодексу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до Протоколу інвентаризаційної комісії № 1 від 31 липня 2014 року в ході перевірки встановлено, що дані обліку по виноматеріалам, які наведені в звіті про рух виноматеріалів станом на 01 липня 2014 року та знаходиться на відповідному зберіганні ОСОБА_1 не співпадають з даними за відповідною номенклатурою в інвентаризаційних описах. Інвентаризаційною комісією встановлено нестачу виноматеріалів загальною кількістю 1334651,03 дал та лишки у кількості 688138,6 дал, 265790,0 дал з яких не відповідають нормам ДСТУ. Через неможливість ідентифікувати виноробної продукції, що вказана у звітах про рух виноматеріалів ОСОБА_1 , з даними дегустаційних протоколів, описів та актів інвентаризаційної комісії було вирішено зарахувати кількість виявлених під час інвентаризації надлишків пересортицею.

Інструкція по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків (яка діяла на момент проведення інвентаризації) затверджена наказом Міністерства фінансів України від 11 серпня 1994 року № 69 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26 серпня 1994 року за № 202/412 та є нормативно-правовим актом в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 12.12 вказаної Інструкції встановлено, що при регулюванні інвентаризаційних різниць:

а) взаємний залік лишків і нестач внаслідок пересортиці може бути допущено тільки щодо товарно-матеріальних цінностей однакового найменування і в тотожній кількості за умови, що лишки і нестачі утворились за один і той же період, що перевіряється, та однієї і тієї ж особи, яка перевіряється.

Органи державного управління, до відання яких відносяться підприємства, можуть установлювати порядок, коли такий залік може бути допущений стосовно однієї і тієї ж групи товарно-матеріальних цінностей, якщо цінності, що входять до її складу, мають схожість за зовнішнім виглядом або упаковані в однакову тару (при відпуску їх без розпаковки тари);

б) у разі, коли при заліку нестач лишками при пересортиці вартість цінностей, що виявились у нестачі, більше вартості цінностей, що виявились у надлишку, різниця вартості повинна бути віднесена на винних осіб.

Якщо конкретні винуватці пересортиці не встановлені, то сумові різниці розглядаються як нестачі цінностей понад норми природного убутку з віднесенням їх до складу інших витрат операційної діяльності. За такими сумовими різницями в протоколах інвентаризаційної комісії повинні бути наведені вичерпні пояснення причин, за якими різниці не можуть бути віднесені на винних осіб.

Судами попередніх інстанцій не встановлено, чи допущена пересортиця щодо цінностей одного найменування, чи в тотожній кількості, чи утворились лишки і нестачі за один і той же період та однієї і тієї ж особи, та, відповідно, чи можливо проведення заліку лишків в рахунок нестачі.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано, зокрема, тим, що в матеріалах справи наявні розрахунки суми акцизного податку, що збільшує або зменшує податкові зобов`язання внаслідок виправлення самостійно виявленої помилки, допущеної в попередніх звітних періодах, тому суд першої інстанції не приймає до уваги посилання відповідача на те, що позивачем надано недостовірні дані у звітах форми 2-РС.

В той же час, як зазначено у рішенні суду апеляційної інстанції, встановлений актом перевірки факт надання недостовірних даних у звітах по формі № 2-РС за 12 місяців 2014 року та 1 квартал 2015 року, на підставі якого податковим органом прийнято рішення № 000434 від 21 жовтня 2015 року про застосування фінансових санкцій до позивача, на суму 255000 грн., не досліджується колегією суддів, так як позивачем у даній справі не оскаржено вказане рішення.

Судами не досліджено рішення, прийняти податковим органом в наслідок встановлення фактів надання недостовірних даних у звітах по формі № 2-РС за 12 місяців 2014 року та 1 квартал 2015 року, а саме: у звітах не зазначались дані щодо обсягів шампанських виноматеріалів, вермутів, спирту-сирцю плодового, чим порушено вимоги статті 16 Закону України №481.

Не встановлено, чи погодився позивач з такими рішеннями, чи оскаржені такі рішення в адміністративному або судовому порядку та які наслідки такого оскарження, якщо воно відбулось.

Крім того, Положення про Центральну галузеву дегустаційну комісію виноробної промисловості (яке діяло протягом перевіряємого періоду) затверджено Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 22 січня 2013 року № 28 та Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 6 лютого 2013 року за № 221/22753, отже є нормативно правовим актом в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 1.1 вказаного Положення встановлено, що Центральна галузева дегустаційна комісія виноробної промисловості (далі - ЦГДК) є головною дегустаційною комісією у виноградарсько-виноробній галузі виробництва виноробної продукції в системі Міністерства аграрної політики та продовольства України.

Як встановлено пунктом 1.3 Положення, ЦГДК проводить органолептичну оцінку якості виноробної продукції, яка виробляється та пропонується до реалізації суб`єктами господарювання незалежно від форм власності.

Функції ЦГДК встановлено у пунктах 2.1 та 2.2 Положення, відповідно до яких ЦГДК може проводити оцінку якості виноробної продукції:

що виробляється суб`єктами господарювання незалежно від форм власності, а також для затвердження нових марок такої продукції згідно з ДСТУ 3946-2000 "Система розроблення і поставлення продукції на виробництво. Продукція харчова. Основні положення";

відібраної в процесі виробництва або реалізації відповідними органами державного нагляду (контролю);

що поставляється на експорт, міжнародні і вітчизняні ярмарки і конкурси;

у разі виникнення суперечностей між виробником і одержувачем виноробної продукції;

за зверненням правоохоронних органів тощо.

ЦГДК надає висновки про якість виноробної продукції, зовнішнього оформлення і закупорювання виноробної продукції, вітчизняних та імпортних виноматеріалів, розробляє пропозиції щодо освоєння виробництва або зняття з виробництва окремих марок виноробної продукції, поставки виноробної продукції на експорт, міжнародні і вітчизняні ярмарки і конкурси, розробляє рекомендації з підвищення якості виноробної продукції.

Судами попередніх інстанцій не встановлено, чи приймалось рішення Центральної галузевої дегустаційної комісії виноробної промисловості про переведення шампанських виноматеріалів у сортові.

За таких обставин, касаційний суд, розглядаючи касаційну скаргу відповідача в межах її доводів, вважає висновки суду першої та апеляційної інстанцій про незаконність податкового повідомлення-рішення передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до приписів статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинної на період розгляду судами попередніх інстанцій даної справи) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Не встановлення та ненадання правової оцінки обставинам, які мають суттєве значення у справі, свідчить про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при розгляді справи.

Як встановлено частиною 1 статті 242 статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України в чинній редакції, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною 4 статті 9 статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України на суд покладається обов`язок вживати визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За правилами статті 341 статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частини четвертої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Верховний Суд вважає, що вище встановлені порушення, допущені як судом апеляційної, так і судом першої інстанцій, відтак справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи з перевіркою їх належними та допустимими доказами та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Відповідно до частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже Суд приходить до висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм процесуального права, не встановили фактичні обставини, що мають значення для справи, що є підставою для часткового задоволення касаційної скарги та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Цюрупинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області задовольнити частково.

2. Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2016 року у справі № 821/3568/15-а скасувати, а справу направити на новий розгляд до Херсонського окружного адміністративного суду.

3. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко

І.А. Васильєва ,

С.С. Пасічник

Судді Верховного Суду