Справа № 160/8005/18
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 червня 2019 року м. Дніпросправа № 160/8005/18

головуючий суддя І інстанції Конєва С.О.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Коршуна А.О., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.02.2019 року в адміністративній справі № 160/8005/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у м. Дніпрі ради про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у м. Дніпрі ради, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо призупинення, відносно позивача з 01.07.2015 року довічних пільг на оплату жилої площі, комунальних послуг, а також палива, про що відповідач повідомив позивача листом від 24.09.2018 року № 5622/01-08-01/11-18;

- визнати неправомірними дії відповідача щодо невнесення (виключення) позивача до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги;

- зобов`язати відповідача включити позивача до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, для можливості подальшого користування наданими пільгами; поновити дію наданих позивачеві раніше пільг на 50%-ну оплату жилої площі, комунальних послуг, а також палива;

- зобов`язати відповідача вчинити дії, а саме: надати (надіслати) документи на підтвердження пільг позивача постачальникам комунальних послуг, які зазначені у його заяві від 19.09.2018р., що додається;

- зобов`язати відповідача надіслати позивачеві рекомендованим листом із повідомленням про вручення (надати у зручний спосіб за попередньою домовленістю) поштові або інші документи на підтвердження виконання відповідачем п.4 позовних вимог;

- застосувати до відповідача судовий контроль, шляхом зобов`язання його подати до суду у 5-денний строк звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.02.2019 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вищезазначене рішення як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що на час виходу на пенсію, ст. 22 Закону України «Про міліцію» була виписана законодавцем без будь-яких обмежень, застережень, виключень, уточнень або альтернатив, а відповідно останній має право на пільги визначені вказаною нормою.

Управлінням праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у м. Дніпрі ради було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останнє просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, відповідно до ст. 311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, з 01.04.1999 року ОСОБА_1 була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ», що підтверджується копією пенсійного посвідчення, наявною у справі.

05.08.2004 року Державною податковою адміністрацією України була видана довідка № 308, згідно якої пенсіонер ОСОБА_1 та члени його сім`ї мають довічне право відповідно до ст. 22 Закону України «Про міліцію» на 50-ти процентну знижку по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива, що підтверджується копією відповідної довідки.

20.09.2018 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради із заявою про надіслання постачальникам комунальних послуг документів, які підтверджують наявність у позивача та членів його сім`ї станом на 01.07.2015 року та в подальшому довічно права на 50-ти процентну знижку по оплаті жилої площі, комунальних послуг і палива, що підтверджується копією відповідної заяви (а.с.14).

Листом Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради № 5622/01-08-01/11-18 від 24.09.2018 року, позивача було повідомлено, що Законом № 76-VІІІ були внесені зміни до ст. 22 Закону України «Про міліцію» в частині того, що пільги надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї з розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 389 на 01.07.2015р. 1710 грн. та у зв`язку з недостатністю таких даних, позивачеві пільги на житлово-комунальні послуги було призупинено з 01.07.2015р. При цьому, відповідач у вказаному листі зазначив, що з 07.11.2015р. втратив чинність Закон України «Про міліцію» та набув чинності Закон України «Про Національну поліцію», за яким наведені пільги не передбачені.

Не погодившись з вказаними доводами відповідача, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин 4, 6 статті 22 Закону України «Про міліцію», в редакції чинній на час призначення позивачу спірної пільги, працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-ти процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива.

За працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги за цим Законом.

Пунктом 12 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року частини шосту та сьому статті 22 Закону України «Про міліцію» викладено у такій редакції: «За працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги згідно з цим Законом. Пільги, передбачені частинами четвертою, п`ятою цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII внесені зміни в Закон України «Про міліцію» і частина сьома статті 22 викладена у новій редакції, згідно якої пільги, передбачені частинами четвертою, п`ятою та шостою цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Необхідно зазначити, що Закон України від 28 грудня 2014 року №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», яким внесено зміни в Закон України «Про міліцію», стосовно пільг неконституційним не визнавався.

Так, відповідно до вказаного Закону від 28 грудня 2014 року Кабінетом Міністрів України 4 червня 2015 року прийнято постанову № 389, яка набрала чинності 1 липня 2015 року та якою затверджено Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї (далі Порядок № 389).

Вказаним Порядком № 389 визначено механізм реалізації права на отримання пільг з оплати послуг за користування житлом (квартирна плата, плата за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), комунальних послуг (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів), паливом, скрапленим газом, телефоном, а також послуг із встановлення квартирних телефонів (далі - пільги) залежно від середньомісячного сукупного доходу сім`ї осіб, які мають право на пільги згідно із законодавчими актами.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 389 дія останнього поширювалась на осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із Законом України «Про міліцію».

З набранням чинності Закону № 76 було внесено зміни до Закону України «Про міліцію», за змістом яких право на отримання працівниками міліції та членами їх сімей, а також працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, 50-відсоткової знижки плати за користування житлом та комунальними послугами, за паливо збережено, за змістом і колом осіб не звужено.

Між тим, законодавцем встановлено умову, за наявності якої вказана пільга призначається, а саме: якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу. На виконання зазначеної норми закону Кабінетом Міністрів України затверджено-механізм реалізації права на отримання зазначеного виду пільг, яким врегульовано в тому числі види доходів, які враховуються до складу сукупного доходу сім`ї пільговика.

Згідно з п. 3 Порядку № 389, пільги, зазначені у пункті 1 надаються за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам за умови, що середньомісячний сукупний дохід сім`ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.

У відповідності до п.п. 169.4.1 п.169.4 ст.169 Податкового кодексу України податкова соціальна пільга застосовується до доходу, нарахованого на користь платника податку протягом звітного податкового місяця як заробітна плата (інші прирівняні до неї відповідно до законодавства виплати, компенсації та винагороди), якщо його розмір не перевищує суми, що дорівнює розміру місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, помноженого на 1,4 та округленого до найближчих 10 гривень.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб: з 1 січня 2015 року - 1218 гривень (стаття 7 Закону).

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що така соціальна пільга як 50-відсоткова знижка по оплаті жилої площі комунальних послуг, а також палива може бути надана особі, якщо середньомісячний сукупний дохід сім`ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців станом на 01.07.2015р. не перевищує суму 1710 гривень.

Як свідчать встановлені обставини справи, з 01.07.2015 року позивачем не було підтверджено показника сукупного доходу його сім`ї (не більше 1710 грн. на одну особу), необхідного для нарахування та отримання спірної пільги.

Окрім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що з 7 листопада 2015 року у зв`язку з набуттям чинності Законом України «Про Національну поліцію» втратив чинність Закон України «Про міліцію», відповідно до статті 22 якого позивач мав право на 50-ти процентну знижку по сплаті за користування житлом та комунальними послугами, за паливо.

Згідно з абзацами 2 та 3 пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Оскільки саме пільги на оплату житлово-комунальних послуг в Законі України «Про Національну поліцію» не передбачені, відсутні встановлені законом підстави для поновлення позивачу пільг, на які він мав право і якими користувався відповідно до статті 22 Закону України «Про міліцію».

Вказана правова позиція також відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 12.06.2019 року по справі № 465/1613/17, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Відтак, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що дії відповідача щодо призупинення позивачу з 01.07.2015 року нарахування пільг на оплату жилої площі, комунальних послуг, а також палива, у зв`язку з недостатністю даних для розрахунку доходів та змін в законодавстві, є правомірними, а відповідно і вимоги позивача, відносно протиправності останніх та щодо надіслання документів на підтвердження пільг постачальникам комунальних послуг, підтвердження такого надіслання та встановлення судового контролю - задоволенню не підлягають.

Що стосується посилань позивача на звуження його соціальних прав, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» державні соціальні стандарти встановлюються законами, іншими нормативно-правовими актами.

Отже, з огляду на те, що Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року є чинним, не визнаний в установленому порядку неконституційним та не був скасований, то відповідно його положення є обов`язковими.

Крім того, як зазначив Конституційний Суд України в рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційності (розмірності) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державною, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства.

Конституційний Суд України в рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 визначив, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

На цій підставі висновок судів першої та апеляційної інстанції, про те що запровадження такої умови отримання пільги на оплату житлово-комунальних послуг, як середньомісячний сукупний дохід сім`ї пільговика, відповідає вимогам статей 22, 64 Конституції України, є правомірним, зокрема, у зв`язку з тим, що держава запропонувала альтернативний спосіб компенсації втраченої пільги - отримання житлових субсидій (пункт 12 Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї), а Закон, на підставі якого таку умову запроваджено, не визнаний неконституційним та не скасований.

Вказана правова позиція також відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 19.03.2019 року по справі № 183/7517/15, що враховується судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Щодо визнання неправомірними дій відповідача, відносно невнесення (виключення) позивача до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та зобов`язання відповідача вчинити такі дії, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» № 117 від 29.01.2003 року запроваджено Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги та затверджено положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб (далі Положення №117).

Відповідно до п. 1 Положення № 117, Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі - Реєстр), - автоматизований банк даних, створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із законами України (далі - пільговики), отримують соціальні стипендії, державну допомогу постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей.

Реєстр складається з баз даних Мінсоцполітики, Міністерства соціальної політики Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад.

Згідно п. 4 Положення № 117, уповноважені органи з дотриманням вимог Законів України «Про інформацію» і «Про захист персональних даних» мають право: отримувати від пільговиків документи, що підтверджують їх право на пільги; проводити перевірку достовірності поданих документів; отримувати відомості від пільговиків, а також від державних органів, де перебувають на обліку пільговики, підприємств та організацій, що надають послуги, житлово-експлуатаційних організацій та державних органів реєстрації актів цивільного стану, зокрема про осіб, які померли, на паперових та електронних носіях в установленому форматі з питань, пов`язаних з формуванням та веденням Реєстру; використовувати під час наповнення Реєстру інформацію з інших баз даних щодо персоніфікованого обліку осіб, які мають право на пільги; надавати інформацію, яка міститься в Реєстрі, підприємствам та організаціям, що надають послуги, на запити та в межах їх компетенції, а також органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування з метою надання пільг, передбачених законодавчими актами, пільговикам.

Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що внесення уповноваженими структурними підрозділами з питань захисту населення інформації до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, зокрема, відповідні уточнення в разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії окремих норм законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги, не зумовлює виключення пільговика з вказаного реєстру, як і не передбачає повторного включення до нього.

Як свідчать встановлені обставини справи, позивач зареєстрований в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, як особа, що по 30.06.2015 року мала права на 50-ти відсоткову знижку плати на комунальні послуги в межах соціальних норм, відповідно до ст. 22 Закону України «Про міліцію» та залишається перебувати на обліку у вказаному Реєстрі.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявлені позовні вимоги позивача з приводу визнання неправомірними дій відповідача щодо невнесення (виключення), включення останнього до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги є необґрунтованими та також задоволенню не підлягають, оскільки не встановлено факту виключення позивача з зазначеного Реєстру та, як наслідок, порушення прав останнього.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.02.2019 року в адміністративній справі №160/8005/18 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за виключенням наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя А.О. Коршун

суддя В.Є. Чередниченко