Справа № 620/92/19
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/92/19 Суддя (судді) першої інстанції: Житняк Л.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.03.2019 (м. Чернігів, дата складання повного тексту 06.03.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому просив суд:

-визнати протиправною бездіяльність щодо не рахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 12.07.2016 по 05.01.2018 та грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, 05.01.2018;

-зобов`язати нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 12.07.2016 по 05.01.2018;

- зобов`язати нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, 05.01.2018.

Позивач вважає, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації у зв`язку з зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

У відзиві на адміністративний позов відповідачем зазначено, що Чернігівський ОВК виплату індексації грошового забезпечення позивача не проводив у зв`язку з відсутністю фінансових ресурсів. Також, позивач звільнений з військової служби з підстав, яка не передбачає виплату, при звільненні з військової служби грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.03.2019 вищевказаний адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 12.07.2016 по 05.01.2018 та грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 05.01.2018.

Зобов`язано Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 12.07.2016 по 05.01.2018.

Зобов`язано Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 05.01.2018.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт наполягає на тому, що Чернігівський ОВК виплату індексації грошового забезпечення позивача не проводив у зв`язку з відсутністю фінансових ресурсів. А, також, позивач звільнений з військової служби з підстав, яка не передбачає виплату, при звільненні з військової служби грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За матеріалами справи позивач є учасником бойових дій та має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Наказом начальника Чернігівського зонального відділу Військової служби правопорядку (по стройовій частині) № 15 від 08.06.2015, капітана ОСОБА_1 , призначеного наказом першого заступника начальника Генерального штабу збройних Сил України (по особовому складу) від 20.04.2015 №127 на посаду начальника адміністративної групи штабу ІНФОРМАЦІЯ_1 (по м. Києву та Київській області), з 05.06.2015 зараховано до списків особового складу Чернігівського зонального відділу Військової служби правопорядку.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) № 113 від 12.07.2016 майора ОСОБА_1 , призначеного наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) № 215 від 30.06.2016 на посаду заступника військового комісара з територіальної оборони ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 12.07.2016 вирішено вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 № 4 від 05.01.2018 (по стройовій частині) майора ОСОБА_1 , заступника військового комісара з територіальної оборони, звільненого наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (по особовому складу) № 206 від 29.12.2017, вирішено вважати, що справи та посаду здав з 05.01.2018; виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

При цьому, станом на день звернення до суду, грошова компенсація за невикористану соціальну відпустку, як учасника бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, позивачу виплачена не була, що підтверджується вказаним вище наказом та довідкою Чернігівського зонального відділу Військової служби правопорядку № 482 від 26.12.2018.

Також, у вказаному наказі відсутні відомості щодо виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 12.07.2016 по 05.01.2018.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, виходив з наступного.

Згідно з частиною першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частини восьмої статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Згідно з статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Так, у відповідності до пункту 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно, як вірно зазначено судом першої інстанції, з моменту набуття статусу учасника бойових дій, позивач має право на одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Згідно з абзацу 2 та 3 пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Пунктом 18 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин, в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з пункту 18 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

У розумінні абзацу 5 частини першої статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України № 1126-VI від 17.03.2014, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Таким чином, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у рішенні від 16.05.2019 у зразковій справі № 620/4218/18, в якій суд зазначив, що висновки Верховного Суду у цій зразковій справі підлягають застосуванню в адміністративних справах щодо звернення до суду осіб, звільнених з військової служби, яким було відмовлено у виплаті грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в період визначений підпунктами 17-18 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, оскільки позивач відповідно до пункту 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на додаткову відпустку, колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач звільнений з військової служби з підстави у зв`язку із закінченням строку контракту, яка не передбачає при звільненні з військової служби виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

Крім цього, судом першої інстанції вірно зазначено, що положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, водночас не віднесено такі додаткові відпустки до виду "щорічних", а виключення стосуються лише військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Таким чином, звільнення у зв`язку із закінченням строку дії контракту не може бути підставою для невиплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

Відповідно, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 2016 року по 2018 рік, тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Задовольняючі позовні вимоги щодо виплату індексації грошового забезпечення, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, виходив з наступного.

Згідно з положень частини першої та третьої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

У розумінні частини першої статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно частини першої статі 2 зазначеного Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі Порядок 1078), який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

У пункті 1-1 вказаного порядку визначено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Згідно з пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до положень пункту 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Отже, місяць, в якому відбулось підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Згідно з положень пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що положеннями Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 визначено джерело коштів на проведення індексації.

Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, виплата індексації не ставиться, вищевказаними нормативно-правовими актами, у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 12.12.2018 у справі №825/874/17.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відсутність на рахунках відповідача коштів для виплати індексації грошового забезпечення не є належним доказом неможливості здійснення вказаних виплат (доказом наявності поважних причин не проведення розрахунку).

Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується Чернігівський об`єднаний міський військовий комісаріат, кошти на індексацію грошового забезпечення відсутні.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005 у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у цій частині.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.03.2019 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 27.06.2019.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Є.І. Мєзєнцев