Справа № 807/757/17
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/1959/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Марцинковської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року у справі № 807/757/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, Нижньоапшанська сільська рада Тячівського району Закарпатської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.06.2016р. № 4585-13 (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Маєцька Н.Д. в м. Ужгород Закарпатської області 19.12.2018 року, згідно з протоколом судового засідання о 15:18 год., дата складення повного тексту судового рішення не зазначена), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) 14 червня 2017 року звернувся з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі - ДПІ у Тячівському районі ГУ ДФС у Закарпатській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.06.2016 року № 4585-13.

07 вересня 2017 року постановою Закарпатського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року (далі - Судові рішення), адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 29 червня 2016 року № 4585-13.

Постановою Верховного Суду від 14 серпня 2018 року скасовано Судові рішення справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (далі - Постанова).

Приймаючи вказану Постанову Верховний Суд вказав на те, що відповідачем не виконаний свій обов`язок щодо надання належних доказів в підтвердження наявності підстав для визначення податкового зобов`язання.

Розрахунки визначення середньоринкової вартості автомобіля, надані позивачем, за формулою, вказаною у Методиці визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66 (далі - Методика), а також звіт «Про оцінку транспортного засобу» від 29.08.2016 №21, які враховані судами попередніх інстанцій, не є належними доказами у справі, оскільки не враховують актуальних показників, що застосовуються при розрахунку.

За результатами нового судового розгляду рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що вказане рішення прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, просить рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що відповідно до розрахунку вартості транспортного засобу, який містився на офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, автомобіль позивача є об`єктом оподаткування в силу статті 267 Податкового кодексу України (далі - ПК України) і на позивача правомірно покладено обов`язок сплати податкового зобов`язання із транспортного податку у розмірі 25000 гривень. Тобто, апеляційна скарга обґрунтована тими ж обставинами, які наводились в адміністративному позові, апеляційній і касаційній скаргах.

Сторони, які були належним чином повідомлені про дату, часта місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, у зв`язку з чим відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерство економічного розвитку і торгівлі України подало суду пояснення у справі.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки PORSCHE, моделі CAYENE тип універсал В легковий, з об`ємом двигуна 2976 куб.см., 2011 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 .

29 червня 2016 року ДПІ у Тячівському районі ГУ ДФС у Закарпатській області винесено податкове повідомлення-рішення від 29.06.2016 року № 4585-13, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25000 гривень.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки середньоринкова вартість належного позивачу автомобіля є меншою від встановленого статтею 267 ПК України граничного розміру середньоринкової вартості автомобілів, що підлягають оподаткуванню транспортним податком, то вказаний автомобіль не є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам справи, зроблений з додержанням норм матеріального і процесуального права з таких міркувань.

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

Згідно підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України (у редакції, що діяла у період з 01 січня по 31 грудня 2016 року), об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Приписами пунктів 267.3 та 267.4 статті 267 ПК України визначено, що базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті. Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до підпункту 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

З аналізу вказаних положень Податкового кодексу України, вбачається, що для визначення платнику податків грошового зобов`язання із транспортного податку на рівні 25000 гривень. контролюючому органу необхідно встановити, що транспортний засіб (легковий автомобіль) такого платника податків відповідає критеріям об`єкта оподаткування, а саме:

- з року випуску автомобілю минуло не більше п`яти років (включно);

- середньоринкова вартість автомобілю становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

При цьому, вартість автомобілю має бути визначена центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, що розміщується на його офіційному веб-сайті.

Методикою встановлено механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - автомобілі) для цілей віднесення таких автомобілів до об`єктів оподаткування транспортним податком та зазначено, що Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об`єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобілю та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (пункт 13 Методики).

Отже, об`єктом оподаткування у 2016 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1033500 гривень (750 розмірів мінімальної заробітної плати) та з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно).

Відтак, для визначення об`єкта оподаткування транспортним податком в розпорядженні органу Державної фіскальної служби повинна бути інформація про середньоринкову вартість певного автомобіля із врахуванням його марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач та пробігу.

Обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Отже, підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення повинна бути отримана від Мінекономрозвитку податковим органом інформація про автомобіль.

Разом з тим, лист Мінекономрозвитку щодо визначення середньоринкової вартості легкового автомобіля позивача станом на 01 січня 2016 року надано лише 03 грудня 2019 року на виконання вимог ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року про витребування інформації про середньоринкову вартість транспортного засобу. Відповідно до вказаного листа середньоринкова вартість автомобіля позивача становила 1032622,50 гривень.

Отже, вказаний документ лише підтверджує відсутність у контролюючого органу на час винесення спірного податкового повідомлення-рішення передбаченої ПК України інформації про вартість автомобілю, яка визначена центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

18 червня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшло пояснення Мінекономрозвитку від 18.06.2019 року №2434-03/338, в якому зазначено, що середньоринкова вартість автомобіля PORSCHE CAYENE з об`ємом циліндрів двигуна 3,0 літра, дизель, автоматичною коробкою переключення передач до 5 років експлуатації становила понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2016 року.

При цьому, необхідно зауважити, що згідно з наведеними даними у листі, що подавався на запит про витребування інформації Мінекономрозвитком до суду першої інстанції зазначалось, що середньоринкова вартость автомобілю позивача становила 1032622,50 гривень, тобто не перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Натомість з розглядуваних пояснень неможливо встановити, якими саме даними керувався відповідний орган зазначаючи, що вартість автомобіля даної марки перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати встановленої станом на 2016 рік.

Зважаючи на інші докази у справі, колегія суддів не приймає до уваги пояснення, з огляду на те, що таке не є належним та допустимим доказом, оскільки не стосується предмета доказування, на його підставі не можна встановити дійсні обставини справи. У поясненнях не зазначено середньоринкової вартості автомобіля позивача, а лише констатується перевищення середньоринкової вартості автомобіля даної марки понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, без зазначення порядку проведення розрахунку.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що середньоринкова вартість належного позивачу автомобіля є меншою від встановленого підпунктом 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України граничного розміру середньоринкової вартості автомобілів, що підлягають оподаткуванню транспортним податком, вказаний автомобіль не є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 29.06.2016 № 4585-13 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Принцип верховенства права у рішеннях ЄСПЛ щодо України стосується вимог «якості» закону та юридичної визначеності. Так, принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи та в основоположні свободи. Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року у справі «Михайлюк та Петров проти України» (№ 11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча, пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Право на вмотивованість судового рішення, яке є складовою права на справедливий суд, не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (параграф 32 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року у справі № 807/757/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 27.06.2019