Справа № 160/2531/19
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2019 року Справа № 160/2531/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Захарчук-Борисенко Н.В.
при секретарі судового засідання - Музиці Я.І.
представника позивача - Міронової В.М.
представника відповідача - Лича С.В.
розглянувши за правилами загального позовного провадження у м.Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЖЕНЕРНІ СВІТЛОТЕХНІЧНІ ТЕХНОЛОГІЇ» до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови,-
19.03.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНЖЕНЕРНІ СВІТЛОТЕХНІЧНІ ТЕХНОЛОГІЇ» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Київської міської митниці ДФС, в якій просить:
- стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЖЕНЕРНІ СВІТЛОТЕХНІЧНІ ТЕХНОЛОГІЇ» судовий збір у розмірі 3 195 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської митниці ДФС.
Митна вартість придбаного товару визначена позивачем за основним методом, передбаченим Митним Кодексом України, а саме - за ціною договору. Проте, відповідач відмовив у митному оформленні товару за заявленою позивачем митною вартістю та виніс рішення №UA100030/2019/000031/2 від 13.02.2019 про її коригування, за яким митну вартість товару визначено за резервним методом.
У зв`язку із зазначеним рішенням, у складі документів, які необхідно додатково надати, відповідач, з посиланням на ст.53 Митного кодексу України, перелічив наступні документи: « 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 3) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 4) копію митної декларації країни відправлення; 5) висновки про якість та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями», на що 13.02.2019 позивач повідомив відповідача про те, що він не має можливості надати витребувані додаткові документи.
Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що подані ним документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а відповідачем в свою чергу не надано належного обгрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару. За таких підстав, вимоги відповідача про необхідність надання декларантом додаткових документів на підтвердження вказаних відомостей є неправомірним, а коригування митної вартості, заявленої позивачем, на цій підставі - необгрунтованим. За цих підстав, позивач вважає, що спірне рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, підлягають скасуванню.
Ухвалою суду від 20.03.2019 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 09.04.2019 було задоволено клопотання представника Київської міської митниці ДФС про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в адміністративній справі №160/2531/19.
16.04.2019 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву з доказами його направлення позивачу, відповідно до змісту якого повідомлено суд, що при вчиненні дій щодо визначення митної вартості товару митний орган діяв на підставі закону, в межах своїх повноважень, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, та з дотриманням всіх інших принципів, зазначених у ст.2 КАС України, що на думку відповідача унеможливлює задоволення адміністративного позову.
16.05.2019 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву з доказами її направлення відповідачу, відповідно до змісту якої позивач наполягає на задоволенні позовних вимог та просить суд відхилити відзив Київської міської митниці ДФС на позовну заяву ТОВ «ІНЖЕНЕРНІ СВІТЛОТЕХНІЧНІ ТЕХНОЛОГІЇ».
У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі.
Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити в задоволенні позовної заяви, з огляду на викладені у відзиві обставини.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, суд зазначає наступне.
Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів, регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012 року (надалі - МКУ).
Порядок та методи визначення митної вартості товарів, які перемішуються через митний кордон України, встановлені розділом III МКУ і базуються на положеннях Угоди про застосування статті VII.
Відповідно до ст.49 МКУ митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з ст. 50 МКУ відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Згідно з ч.1 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.
Частиною 1 ст. 320 Митного кодексу України, передбачено, що форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками.
Відповідно до ч. 2 ст. 361 Митного кодексу України органи доходів і зборів застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю.
Згідно з розділами V, VII Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.07.15 №684, аналіз, виявлення та оцінка ризиків, розроблення і реалізація практичних заходів з управління ризиками, аналіз результатів та коригування вжитих заходів здійснюються митними органами та їх структурними підрозділами в межах компетенції за напрямами контролю: правильності класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД; правильності визначення країни походження товарів;
правильності визначення митної вартості товарів; дотримання встановлених до задекларованих товарів заходів нетарифного регулювання, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України; дотримання законодавства з питань захисту прав інтелектуальної власності; достовірності декларування; та здійснюється реалізація (практична) заходів з управління ризиками під час митного контролю та оформлення.
При проведені митного оформлення за МД №UА100030/2019/397628 АСАУР сформовано декілька критеріїв ризику по даній МД за кодами, зокрема:
« 103-1» Перевірка поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів на предмет розбіжностей у відомостях, що зазначені у цих документах, митній декларації чи документах;
« 105-2» Контроль правильності визначення митної вартості товарів;
« 203-1» Проведення повного митного огляду - з розкриттям до 100 відсотків пакувальних місць та поглибленим обстеженням транспортного засобу, з метою перевірки відповідності кількості та опису товарів і транспортних засобів даним, зазначеним у митній декларації;
« 911-1» Забезпечення ідентифікації товарів та/або транспортних засобів шляхом здійснення цифрової фотозйомки.
За наслідками здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару в порядку ст. 54 Митного кодексу України відповідачем встановлені розбіжності у поданих до митного оформлення документах.
В порядку ч.3 ст. 53 Митного кодексу України, відповідачем було запропоновано позивачу надати додаткові документи для визначення митної вартості товару.
Так, відповідачем додатково здійснено перевірку правильності визначення митної вартості товару та з`ясовано, що вартість заявлених до митного оформлення товарів є меншою від мінімального рівня митної вартості товарів, інформація по яким міститься у ЄАІС.
Оскільки декларантом не подано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару на умовах поставки CIF витрат, пов`язаних з транспортуванням та страхуванням товару до названого порту призначення, таким чином, причинами, через які заявлено декларантом митну вартість не було визнано є: відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, що не дає можливість органу доходів і зборів декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі, а тому відповідач відмовив позивачу у митному оформлення товару за заявленою декларантом митною вартістю та прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 13.02.2019 № UA100000/2019/000031/2.
Товари, митна вартість яких скориговано згідно оскаржуваного рішення випущено у вільний обіг за МД № UА100030/2019/397861 від 14.02.2019 на підставі ч. 7 ст. 55 МК України шляхом надання гарантій. Сума наданих гарантій згідно зі ст. 55 МК України становить 212 999,72 грн., зокрема: мито 40 961,48 грн. та ПДВ 172 038,24 грн.
Таким чином, заявлену декларантом митну вартість товарів не було визнано митницею через відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, що не дає можливості органу доходів і зборів перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.
Згідно з п. 1.1 даного контракту Продавець продає, а Покупець купує освітлювальні прилади (у подальшому тексті як Товар), які поставляються партіями під час терміну дії Договору згідно з узгодженими та вказаними у рахунках асортиментом, кількостями та цінами на умовах, перелічених в даному договорі.
Покупець здійснює оплату шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця (п.2.1.).
Валютою платежу є долар США (п.2.2).
Товар, який поставлено Покупцеві згідно з дійсним Договором передається на реалізацію на території України з кінцевим строком оплати до кінця дії дійсного Договору. Умови поставки можуть бути змінені за згодою Сторін та вказані у комерційній пропозиції (п.2.4.).
Вартість упаковки включена до вартості Товарів (п.3.5).
Товар постачається на умовах CIF-порт, Україна (Інкотермс в редакції 2010 р.) (п.4.1).
Поставка товарів здійснюється партіями (п.4.2.).
Ціна за одиницю товару зазначається в рахунках на кожну партію Товару відповідно (п.6.1).
Загальна сума договору складається з суми усіх рахунків за цим Договором (п.6.2).
У грудні 2018 року за даним контрактом Продавець здійснив на адресу позивача поставку товару торговельної марки Ecostrum (країна виробництва-СN (Китайська Народна Республіка) на загальну суму 25 248,00 USD (доларів США) загальною вагою брутто 12 900 кг., який заявлений до митного оформлення згідно з ВМД №UА100030/2019/3976281 за основним методом визначення митної вартості - за ціною договору (контракту).
Як визначено ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Відповідно до ч.2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За приписами ч. 2 ст. 52 МКУ декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Стаття VII ГАТТ та Угода регламентують порядок визначення митної вартості товарів, що імпортуються. Водночас, питання контролю за правильністю визначення митної вартості товарів зазначеними нормами не регулюється.
При цьому ст. 17 Угоди передбачено, що ніщо не повинно тлумачитись так, що обмежує або ставить під сумнів право митних адміністрацій упевнитися в істині або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей митної оцінки.
Тому, кожна країна зберігає за собою право встановлювати власну систему контролю за правильністю визначення митної вартості товарів.
Суд звертає увагу, що обов`язок доведення митної ціни товару покладається на позивача. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.
Такий обов`язок контролюючого органу є абсолютним.
Під час проведення контролю правильності визначення митної вартості товару, відповідач повідомив позивача про виникнення необхідності надання додаткових документів з метою підтвердження митної вартості товару, у зв`язку з наступним:
- декларантом не подано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару на умовах поставки CIF витрат, пов`язаних з транспортуванням та страхуванням товарів до названого порту призначення.
З огляду на встановлені обставини та відповідно до положень ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, декларанту запропоновано шляхом надіслання електронного повідомлення протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 3) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 4) копію митної декларації країни відправлення; 5) висновки про якість та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
Оскільки декларантом не подано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару на умовах поставки CIF витрат, пов`язаних з транспортуванням та страхуванням товару до названого порту призначення, таким чином, причинами, через які заявлено декларантом митну вартість не було визнано є: відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, що не дає можливість органу доходів і зборів декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі, а тому відповідач відмовив позивачу у митному оформлення товару за заявленою декларантом митною вартістю та прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 13.02.2019 № UA100000/2019/000031/2.
Відповідно до Інкотермс-2010 CIF ("фрахт/перевезення та страхування оплачено до (назва місця призначення)" означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього продавець зобов`язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики та будь-які додаткові витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки у вищезазначений спосіб. За умовами терміна CIF на продавця покладається також обов`язок забезпечення страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення.
Таким чином, поставка товару на умовах CIF зобов`язує продавця оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення, забезпечити страхування на користь покупця та забезпечення здійснення митного оформлення товару при експорті.
З наявних в матеріалах справи документів, судом встановлено, що позивачем заявлено неповну інформацію про ціну товару та її складові.
Суд звертає увагу, що обґрунтування незгоди з висновками митного органу обумовлені лише посиланнями на умови укладеного зовнішньоекономічного контракту, яким погоджені істотні умови, до складу яких належить в тому числі і ціна товару та умови поставки.
Суд вважає за необхідне відмітити, що сторони вільні в укладанні цивільно-правових, господарсько-правових та інших договорів (контрактів, угод), проте в частині справляння податків, зборів та обов`язкових платежів, умови правочинів мають відповідати вимогам законодавства та не має бути ними обмежене. На вимогу контролюючого органу, в межах наданих йому повноважень, митна вартість задекларованого товару має бути підтверджена належними та допустимими доказами. Крім того, надання таких доказів до суду не підтверджує їх надання при митному оформленні товару.
З наданих позивачем пояснень та долучених доказів вбачається, що належних документів на підтвердження митної вартості товару, декларант не має.
Крім того, суд зазначає, що у відповідності до Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгівельно-промислова палата в Україні має право проводити на замовлення українських та іноземних підприємців експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість (ч.1 ст.11). Методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов`язковими для застосування на всій території України (ч.2 ст.11). При цьому, за відсутності інших підтверджень, методичні та експертні матеріали, не можуть бути єдиними підставами визначення митної вартості товару.
Також, суд зазначає, що відповідно до Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 № 2 «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року», у митних процедурах вимоги до доказів законом не врегульовано, тому до процедур митного контролю можуть бути за аналогією застосовані відповідні правила з адміністративного судочинства. Вимога належності доказів означає, що суб`єкт, який вирішує справу по суті, повинен брати до уваги лише ті докази, які стосуються предмета доказування. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару. До того ж, декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено.
Враховуючи наведену позицію Пленуму Вищого адміністративного суду України, на яку серед іншого посилається позивач, суд зазначає, що в даних правовідносинах, митним органом наведені беззаперечні доводи (з посиланням на документи позивача, надані до митного оформлення) щодо неправомірності визначення декларантом митної вартості товару за ціною договору. При цьому, виключно умови плати безпосередньо ціни товару, такі висновки митного органу не формували.
По суті встановлених відповідачем розбіжностей позивачем не надано жодних належних спростувань.
Правом на надання додаткових документів за запитом відповідача та/або з власної ініціативи, позивач не скористався.
При цьому, суд критично відноситься до доводів позивача про незрозумілість вимоги щодо необхідності надання означених митним органом додаткових документів, оскільки запропонований митним органом перелік додаткових документів, має орієнтовний характер та в силу індивідуальності господарсько-правових відносин не може бути сталим. Крім того, надати такі документи позивачу запропоновано у разі їх наявності, окреслюючи питання відносно яких існують сумніви (з яких підстав виникла необхідність надання додаткових документів), в той час як обов`язок підтвердити заявлену митну вартість товару за положеннями митного законодавства покладено саме на декларанта.
Відносно тверджень позивача про те, що неподання додатково витребуваних документів, за відсутності обґрунтування, не може бути достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування іншого методу визначення митної вартості суд зазначає, що підставою для коригування митної вартості оскаржуваним рішенням слугувала сукупність обставин, які хронологічно викладені вище, як то встановлення митним органом обґрунтованого сумніву у правильності визначення декларантом митної вартості товару, реалізація права митного органу згідно ч.3 ст.53 Митного кодексу України на витребування додаткових документів, аналіз наданих/відсутніх додаткових документів, обрання методу визначення митної вартості з урахуванням їх черговості. Вказані обставини в порядку їх появи були висвітлені в ході проведення консультації та детально описані у прийнятому рішенні про коригування митної вартості товару.
Тому посилання позивача на недоліки оскаржуваного рішення не знайшли свого правового підтвердження.
Митним кодексом України чітко визначено обов`язок декларанта надати документи на підтвердження митної вартості товару, що позивачем у свою чергу зроблено не було ані шляхом подання документів одночасно з МД ані шляхом подання додаткових документів.
Як передбачено ч. 3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У разі, якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (ч.4 ст.53 МКУ).
Водночас, згідно положень ст.53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 МКУ).
У відповідності до ст. 254 Митного кодексу України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів подаються митному органу українською мовою.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно ч.5 ст. 54 Митного кодексу України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Однією з форм митного контролю відповідно до частини першої статті 336 Митного кодексу України є перевірка документів та відомостей, необхідних для митного контролю, які відповідно до статті 335 МКУ надаються під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України.
Як встановлено ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно з ч.6 ст.54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до ст.57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.58 Митного кодексу України основний метод визначення митної вартості не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Враховуючи виявлені у ході перевірки невідповідності та розбіжності у документах та відомостях, наданих до митного контролю, відсутність підтвердження числових значень складових митної вартості товару та ціни, що фактично сплачена, про що зазначено у ході проведення консультації шляхом направлення електронних повідомлень митниці, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком, основний метод визначення митної вартості товарів (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються вартість операції), неможливо застосувати, відповідно до п. 6 ст. 54 МКУ. п.2. ст.58 МКУ.
Відповідно до ст.59 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена згідно з положеннями ст.58 МКУ, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
При цьому, під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.
Відповідно до ст.60 Митного кодексу України (метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних товарів), у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями ст.58 і ст.59 Митного кодексу України за митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. Відповідно до п.2. ст.60 МКУ, під подібними розуміються товари, хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції , порівняно з товарами, що оцінюються. Згідно п.3 ст.60 Митного кодексу України для визначення чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку. Відповідно до положень п.4 ст.59 та п.5 ст.60 Митного кодексу України ціна договору щодо ідентичних або подібних товарів береться за основу для визначення митної вартості, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних умовах.
У разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена відповідно до положень статей 58-61 Митного кодексу України їх митна вартість визначається згідно з положеннями ст.62 МКУ на основі віднімання вартості, крім випадків коли на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи послідовність застосування ст.62 та ст.63 Митного кодексу України може бути зворотною. Методи на основі віднімання та додавання вартості повинні ґрунтуватися на даних, які є об`єктивними, підтверджуються документально, піддаються обчисленню та належать до вартості витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів.
Відсутність у митниці та у декларанта необхідних документів унеможливила застосування методів на основі віднімання та на основі додавання вартості товарів. У зв`язку з неможливістю застосування вказаних методів визначення митної вартості послідовно розглядалася можливість застосування резервного методу визначення митної вартості.
У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 Митного кодексу України митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).
Таким чином, керуючись положеннями ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України органом доходів і зборів прийнято рішення про коригування митної вартості оцінюваного товару на підставі митних оформлень за митними деклараціями.
Відповідно до ч.1 ст.55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Посилання на послідовність застосування методів визначення митної вартості зазначено відповідачем у графі 33 Рішення.
З огляду на ч. 1 ст.33 Митного кодексу України інформаційні ресурси органу доходів і зборів складаються із відомостей, що містяться у документах, надаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товару, транспортних засобів, та інших документах.
Наказом Державної митної служби України № 689 від 11.09.2015 затверджено Методичні рекомендації щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України.
У випадках спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв`язку з ризиком заниження митної вартості та декларуванням митної вартості нижчої, ніж вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, здійснює перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, та відповідно до частин третьої - четвертої статті 53 Кодексу здійснює запит додаткових документів. У випадках, передбачених частиною шостою статті 54 Кодексу та частиною першою статті 55 Кодексу, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, приймає рішення про коригування митної вартості товарів.
Аналіз наведених законодавчих норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження випробовувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.
При цьому, суд зазначає, що методичні рекомендації мають науково-інформаційний та рекомендаційний характер та чинне законодавство не містить заборон щодо його застосування при здійснені повноважень митними органами.
Враховуючи відсутність підтверджень складових ціни товару, здійснено порівняння рівня заявленої митної вартості з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено та з`ясовано, що вартість заявлених до митного оформлення товарів є меншою від мінімального рівня митної вартості товарів, інформація по яким міститься в ЄАІС.
Відповідно до частин 1-2 статті 64 Митного кодексу України у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначена статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгів (ГАТТ).
При цьому, митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, має ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Також, суд звертає увагу, що згідно ч. 4 ст. 64 Митного кодексу України у разі якщо органом доходів і зборів застосовується стаття 64, то він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.
Вимога щодо надання вищезазначених роз`яснень від позивача до митного органу не надходила.
З огляду на викладене, суд не вбачає порушень з боку митного органу при застосуванні резервного методу визначення митної вартості товару.
Матеріалами справи підтверджено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення стала наявність розбіжностей в документах, що були подані позивачем до митного органу.
Вказані розбіжності під час судового розгляду справи не спростовані.
Твердження позивача про недотримання митним органом процедури винесення спірного рішення та застосування резервного методу визначення митної вартості товару, не відповідають фактичним обставинам та вимогам Митного кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Митного кодексу України при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми України та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, чинні на день прийняття митної декларації органом доходів і зборів України. Отже, і митниця, здійснюючи свої повноваження відповідно до ст. 544 Митного кодексу України, і декларант, виконуючи свої обов`язки відповідно до ст. 266 Митного кодексу України, повинні керуватися нормами чинної о законодавства, що позивачем, в даному випадку, дотримано не було.
Частиною 5 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на суперечність поданих декларантом документів у митниці були обґрунтовані підстави для сумніву в правильності зазначення митної вартості товару, а тому з урахуванням встановлених в цій справі обставин, зокрема щодо ненадання позивачем додатково витребуваних документів, та правового регулювання спірних правовідносин, є підстави вважати, що митний орган мав достатні та обґрунтовані підстави для невизнання митної вартості товару за ціною договору (контракту). У зв`язку з відсутністю можливості застосування попередніх методів (причини незастосування вказано в рішенні про коригування митної вартості) при здійсненні митної оцінки товару, задекларованого позивачем, відповідачем обґрунтовано застосовано резервний метод.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
За наведених обставин у сукупності, підстави для задоволення позову відсутні.
Відповідно до приписів ч.1 ст. 139 КАС України, судові витрати за наслідками розгляду даної справи, відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 139, 246-247, 249, 255, 287, 297 КАС України, суд, -
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складений 01 липня 2019 року.
Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко