Справа № 280/726/19
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

12 червня 2019 року Справа № 280/726/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання: Сонгулія О.В., представника позивача Кисельова А.В., представника відповідача Ванюшанік Г.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Промислова деревообробна компанія (69096, м.Запоріжжя, вул.Бородінська, буд.20, кв.122, )

до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166, )

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

20 лютого 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислова деревообробна компанія» (далі позивач, Товариство) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Запорізькій області (далі відповідач, Управління), в якому просить визнати протиправним та скасувати повідомлення-рішення форми «р» від 05 лютого 2019 року №, яким позивачу збільшено зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 179946,25 грн., та податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 05 лютого 2019 оку №, яким позивачу донараховано податок на прибуток на загальну суму 38737,5 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що за результатами проведеної документальної позапланової виїзної перевірки Товариства відповідачем встановлено порушення вимог податкового законодавства. Позивач вважає такі висновки відповідача необґрунтованими, оскільки підприємством у відповідності до вимог чинного законодавства і на підставі належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів та податкових накладних сформовано дані податкової звітності з податку на прибуток підприємств та з податку на додану вартість. Зокрема, позивач стверджує про реальність господарських операцій із його контрагентами-постачальниками ТОВ «Охоронна фірма «Вовкодав» та ТОВ «Брайті», про що свідчать наявні у товариства належним чином складені первинні документи, які були надані податковому органу під час перевірки.

Ухвалою суду (суддя Артоуз О.О.) від 25.02.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 21.03.2019 о 10:00 год.

21.03.2019 розгляд справи відкладено на 16.04.2019 об 11:20 год.

Розпорядженням керівника апарату Запорізького окружного адміністративного суду №28 від 15.04.2019 призначено повторний автоматичний розподіл справи №280/726/19 з підстав відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами з 12.04.2019 по 15.08.2019 головуючого по даній справі судді Артоуз О.О.

Після повторного перерозподілу справи, проведеного в порядку Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), справу передано на розгляд судді Запорізького окружного адміністративного суду Семененко М.О.

Ухвалою суду від 16.04.2019 справу прийнято до провадження та призначено підготовче засіданні на 14.05.2019.

Протокольною ухвалою суду 14.05.2019 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 28.05.2019.

28.05.2019 у підготовчому засіданні закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 04.06.2019.

У судовому засіданні 04.06.2019 оголошено перерву до 12.06.2019.

У судовому засіданні 12.06.2019 судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив задовольнити їх у повному обсязі, а представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив в задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено такі обставини.

ТОВ «Промислова деревообробна компанія» зареєстровано 19.09.2013 за номером 0034886, основним видом діяльності є оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, перебуває на обліку в Запорізькій об`єднаній державній податковій інспекції Управління (відділення у Дніпровському районі), є платником податку на податку на прибуток підприємств, податку на додану вартість (свідоцтво №200202271).

На підставі Наказу №4258 від 14.12.2019 заступника начальника Управління проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства України по взаємовідносинах із ТОВ «Охоронна фірма «ВОВКОДАВ» за період квітень 2017 року та ТОВ «Брайті» за період червень 2018 року, за результатами якої складено акт №808/08-01-14-07/38906314 від 29.12.2018 року (далі Акт перевірки).

Згідно з висновками Акту перевірки встановлено порушення:

1. п. 44.1, п. 44.2, ст. 44, пп. 134.1.1, п. 134.1, ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України (далі ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток за 2017 рік на суму 30 990,00грн.;

2. пп. 14.1.36, пп. 14.1.181, пп. 14.1.231, п. 14.1, ст. 14, п. 44.1, ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6, ст. 198, п. 201.1, п. 201.10, ст. 201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього на загальну суму 143 957,00грн., в т.ч.:

- за квітень 2017 року - 34 433,00 грн.;

- за червень 2018 року - 109 524,00 грн.

Позивач скористався правом на адміністративне оскарження і подав заперечення на Акт перевірки, які згідно відповіді ГУ ДФС у Запорізькій області від 31.01.2019 року № 4850/10/08-01-14-07-08 залишено без задоволення, висновки акту перевірки - без змін.

На підставі висновків Акту перевірки про порушення позивачем податкового законодавства, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 05 лютого 2019 року:

- №, яким Товариству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 179 946, 25 грн., у тому числі: 143 957,00 грн. за основним платежем та 35 989,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

- №, яким Товариству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 38 737,50 грн., у тому числі 30 990,00 грн. за основним платежем та 7 747,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись з висновками контролюючого органу про порушення податкового законодавства та прийнятими на їх підставі податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 згаданої статті визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскільки підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень контролюючого органу стали висновки акту перевірки позивача, для вирішення позовних вимог суд вважає необхідним дослідити обґрунтованість таких висновків, які базуються на твердженні контролюючого органу про відсутність реального здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами ТОВ «Охоронна фірма «Вовкодав» та ТОВ «Брайті».

В Акті перевірки податковий орган обґрунтовує свою позицію наступним.

За результатами аналізу податкової звітності ТОВ «Охоронна фірма «Вовкодав» водії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які вказані в товарно-транспортних накладних на транспортування товару на адресу позивача, доход від ТОВ «Охоронна фірма «Вовкодав» не отримували.

В ході перевірки отримано відповідь від Регіонального сервісного центру в Запорізькій області про те, що за ТОВ «Охоронна фірма «Вовкодав» транспортні засоби не зареєстровано.

Відображений у товарно-транспортних накладних транспортний засіб з державним номером НОМЕР_1 належить типу транспортного засобу легковий автомобіль ВАЗ 21061 та зареєстровано за гр. ОСОБА_3 , яка доходи від ТОВ «Охоронна фірма «Вовкодав» та його контрагента ТОВ «АСТІОН БУД» не отримувала.

Крім того, згідно Центральної бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) виданих полісів (сертифікатів) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів станом на 10.04.2017, державний номер НОМЕР_2 належить типу транспортного засобу ВЗ (легковий автомобіль) з назвою IVECO 35С 1IV (VIN НОМЕР_3 ), а державний номер НОМЕР_1 в базі відсутній.

Транспортні засоби з державними номерами НОМЕР_4 та НОМЕР_5 належать до причепів до вантажних автомобілів з назвою SCHMITZ SPR 24L та FLUEHAUF ТХ 34W відповідно.

Таким чином, транспортні засоби з державними номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , які належать до типу транспортного засобу легковий автомобіль, не в змозі здійснити транспортування вантажних причепів, що на думку контролюючого органу відчить про невідповідність наданих первинних документів фактичним обставинам здійснення господарської операції.

Крім того, контролюючим органом проведено аналіз баз даних Єдиного реєстру податкових накладних по ланцюгу постачання та встановлено, що ТОВ «Охоронна фірма «Вовкодав» задекларовано у квітні 2017 року придбання піддонів та транспортних послуг у ТОВ «АСТІОН БУД», яке задекларувало податковий кредит за відповідний та попередні періоди з іншою номенклатурою товарів (послуг). Крім того, ТОВ «АСТІОН БУД» здійснює придбання ТМЦ, що мають різноманітні характеристики та потребують застосування особливих умов їх транспортування та зберігання, однак у підприємства відсутні відповідні матеріально-технічні та технологічні можливості.

Крім того, контролюючий орган посилається на наявність кримінальних проваджень, в яких фігурує у тому числі ТОВ «АСТІОН БУД» та ТОВ «Охоронна фірма «Вовкодав», та з урахуванням сукупності наведених доказів вбачає здійснення ТОВ «Охоронна фірма «Вовкодав» нереальних господарських операцій на адресу Товариства з причин відсутності необхідних умов для здійснення задекларованої господарської діяльності, а саме: відсутність матеріально-технічної і технологічної можливості здійснення виробництва, реалізації, перевезення (навантаження, розвантаження), тимчасового зберігання відповідних обсягів товару (його фізичного руху) в обмежені проміжки часу, відсутністю даних, що підтверджували б виконання/придбання послуг з транспортування та відсутність в ланцюгу формування податкового кредиту товарів (послуг), які реалізовано позивачу.

Вважає, що врахування у податковій звітності операцій з даним контрагентом призвело до заниження податку на прибуток підприємств за 2017 рік та податку на додану вартість за квітень 2017 року.

По взаємовідносинам з ТОВ «Брайті» контролюючий орган зазначає, що всупереч норм податкового законодавства підприємство не подає податкову звітність, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта у ТОВ «Брайті» відсутнє будь-яке майно.

Також посилається на узагальнену податкову інформацію ГУ ДФС у Кіровоградській області від 04.10.2018 №61/11-28-12/01 щодо ТОВ «Брайті» за червень 2018 року, відповідно до якої не підтверджено реальність здійснення господарської діяльності з придбання товару (послуг) та подальший продаж, у т.ч. для позивача.

За результатами аналізу податкової звітності ТОВ «Брайті» (звіт з єдиного внеску за січень-червень 2018 року та форма 1ДФ за 1-2 квартал 2018 року не надавалися), встановлено, що водії, вказані в товарно-транспортних накладних на транспортування товару, доход від ТОВ «Брайті» не отримували.

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру в Запорізькій області встановлено відсутність транспортних засобів у ТОВ «Брайті», а власники транспортних засобів, вказаних у товарно-транспортних накладних, згідно до податкової звітності доходи від ТОВ «Брайті» та його контрагента ТОВ «МІСТОБУДІНДУСТРІЯ» не отримували.

За результатами аналізу Єдиного реєстру податкових накладних встановлено неспівпадіння номенклатури товару по ланцюгу постачання, та відсутність у ТОВ «Брайті» матеріально-технічних та технологічних можливостей, оскільки у ТОВ «МІСТОБУДІНДУСТРІЯ» відсутнє придбання сировини, товарів та послуг, що необхідні для ведення господарської діяльності: газу, електроенергії, не встановлено придбання послуг по оренді землі, офісних та складських приміщень, навантажувально-розвантажувальних робіт, оренди техніки, залучення сторонніх організацій та інше.

Сукупність вказаних фактів та обставин, що характеризують діяльність ТОВ «Брайті» та ТОВ «МІСТОБУДІНДУСТРІЯ» на думку контролюючого органу свідчить про те, що метою функціонування даних підприємств є створення виключно документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди.

Крім того, відповідач посилається на ненадання Товариством паспорту якості (сертифікату), який посвідчує відповідність придбаного товару вимогам відповідних стандартів або технічних умов, тому не можливо дослідити походження вищенаведеного товару, зазначеного у первинних документах, виписаних контрагентом-постачальником ТОВ «Брайті» на адресу позивача.

Суд зазначає, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані ПК України.

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України (тут і в подальшому в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

ПК України надає визначення розумної економічної причини (ділової мети), як причини, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (підпункт 14.1.231 пункту 14.1 статті 14).

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Пунктом 135.1. статті 135 ПК України визначено, що базою оподаткування податком на прибуток підприємств є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Згідно з пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з абзацом першим пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Отже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Проте у разі надання контролюючим органом доказів, які і свідчать, що платником податків не було відображено у податковому обліку та задекларовано отриманий прибуток, або документи, на підставі яких платник податків задекларував свої податкові зобов`язання, у тому числі сформував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Вищезазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 29.03.2019 по справі № 808/3412/16.

З матеріалів справи встановлено, що у квітні 2017 року на підставі договору поставки №030417/05 від 03.04.2017 року Товариство придбало у ТОВ «Охоронна Фірма «Вовкодав» товар.

Відповідно до умов поставки товару транспортні витрати, пов`язані з доставкою товару, сплачує постачальник. Умови поставки окремих партій товару можуть бути іншими за погодженням сторін (п.3.4 Договору).

В процесі виконання умов договору сторонами досягнуто домовленість щодо придбання у ТОВ «Охоронна Фірма «Вовкодав» послуг з транспортування товару до контрагентівпокупців, яким позивач реалізовував у подальшому придбаний у ТОВ «Охоронна Фірма «Вовкодав» товар ТОВ «КВАС БЕВЕРИДЖИС» та ТОВ «АСКАНІЯ ПРОДРІНКС».

На підтвердження вказаних обставин позивач надав суду докази, що 10.04.2017 року ТОВ «Промдеком» реалізувало на користь ТОВ «КВАС БЕВЕРИДЖИЗ» придбані у ТОВ «Охоронна Фірма «Вовкодав» ТМЦ, що підтверджується видатковою накладною №27 від 10.04.2017 року та товарно-транспортною накладною №27 від 10.04.2017 року.

Відповідно до статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За приписами статті 179 Господарського України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями (частина 1).

Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування (частина 3).

Враховуючи наведене та зміст домовленості, суд дійшов висновку, що не укладення договору між позивачем та ТОВ «Охоронна Фірма «Вовкодав» про транспортування товару у письмовій формі не суперечить вимогам чинного законодавства не може слугувати беззаперечною підставою для висновків про нереальність даної господарської операції.

З наданих до матеріалів справи видаткових накладних №РН-0403/05 від 03.04.2017, №РН-0410/03 від 10.04.2017 судом встановлено, що на виконання умов договору поставки №030417/05 від 03.04.2017 року позивачем придбано піддони 1200х800 Євро, що відповідає змісту основного виду господарської діяльності позивача. Також, відповідно до Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0410/01 підприємство придбало у ТОВ «Охоронна Фірма «Вовкодав» транспортні послуги по маршруту м. Вільногірськ Дніпропетровська область м. Запоріжжя м. Вільнянськ.

Транспортування придбаного у ТОВ «Охоронна Фірма «Вовкодав» товару та надання послуг з перевезення підтверджується товарно-транспортними накладними №030417/5 від 04.04.2017, №07/04/629 від 07.04.2017, №100417/3 від 10.04.2017, №13 від 10.04.2017.

На підтвердження реєстрації податкових накладних, виписаних ТОВ «Охоронна Фірма «Вовкодав», в Єдиному реєстрі податкових накладних до матеріалів справи надано самі податкові накладні та квитанції про прийняття податкових накладних в електронному вигляді.

На підтвердження оплати поставленого товару та послуг надано платіжні доручення №366 від 26.05.2017 на суму 100 800,00 грн., №399 від 22.06.2017 на суму 105 800,00 грн.

Оприбуткування придбаного товару підтверджується оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 631.

Придбаний товар у подальшому був реалізований позивачем в межах договору постачання, укладеного з ТОВ «КВАС БЕВЕРИДЖИС» та ТОВ «АСКАНІЯ ПРОДРІНКС», на підтвердження щодо позивачем надано до матеріалів справи письмові докази, а саме: копії договорів, видаткові накладні товарно-транспортні накладні.

Будь-яких порушень щодо оформлення податкових накладних, як і будь-яких первинних бухгалтерських документів, контролюючим органом не встановлено, зауваження до змісту та форми зазначених документів відсутні, що не заперечується відповідачем і в акті перевірки. Податкові накладні видані особою, яка на час здійснення господарських операцій зареєстрована суб`єктом підприємницької діяльності, платником податку на додану вартість, та внесені до Єдиного реєстру податкових накладних.

Щодо встановлених контролюючим органом недоліків у товарно-транспортних накладних по взаємовідносинам з ТОВ «Охоронна Фірма «Вовкодав» суд зазначає, що таке твердження ґрунтується на з`ясованих під час перевірки обставинах, що транспортні засоби, якими здійснювалось автомобільне перевезення, згідно Центральної бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України не зареєстровані за ТОВ «Охоронна Фірма «Вовкодав», є не зареєстрованими взагалі або є не вантажним транспортом, а легковим.

Так, відповідно до акту перевірки згідно податкової звітності за квітень 2017 року ТОВ «Охоронна Фірма «Вовкодав» з єдиного внеску та форми 1-ДФ вказані у товарно-транспортних накладних водії доходів від ТОВ «Охоронна Фірма «Вовкодав» не отримували.

Разом з тим, суд зазначає, що укладення трудового договору є не єдиною формою взаємовідносин між підприємством і фізичною особою, зокрема водієм, який здійснює перевезення, і відсутність доказів виконання обов`язку податкового агента щодо вказаних осіб та відображення нарахованих на їхню користь доходів не може беззаперечно свідчити про відсутність взаємовідносин взагалі, а також може бути і наслідком порушення контрагентом обов`язків у податкових правовідносинах. Крім того, суд звертає увагу, що під час проведення перевірки контролюючий орган не перевірив, чи мали дані водії відносини з ТОВ «Охоронна Фірма «Вовкодав» на підставі цивільно-правових угод. При цьому суд не приймає до уваги як належні і допустимі докази листування відповідача з вказаними особами з огляду на те, що відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Оскільки збирання таких доказів здійснено контролюючим органом вже після проведення перевірки та прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд дійшов висновку, що обставини, які підтверджуються такими доказами, не могли бути покладені в основу оскаржуваного рішення, а отже не можуть бути визнані судом як доведені.

Щодо посилання в акті перевірки на належність транспортного засобу НОМЕР_2 до типу транспортного засобу ВЗ (легковий автомобіль) суд зазначає, що контролюючим органом допущено помилку в державному номері транспортного засобу, замість вірного НОМЕР_6 з`ясовано інформацію про транспортний засіб з іншим номером НОМЕР_2 . Отже така інформація є помилковою та не може бути взята судом до уваги.

Крім того, контрагент-покупець позивача ТОВ «КВАС БЕВЕРИДЖИС» надав лист, яким підтвердив постачання товару саме автомобілем із державним номерним знаком НОМЕР_6 та причепом № НОМЕР_5 згідно товарно-транспортної накладної №Р27 від 10.04.2017 року, копія даного листа додана до матеріалів справи.

Третього квітня 2017 року ТОВ «Промдеком» реалізувало на користь ТОВ «АСКАНІЯ ПРОДРІНКС» придбані у ТОВ «Охоронна Фірма «Вовкодав» ТМЦ, що підтверджується видатковою накладною №24 від 03.04.2017 року та товарно- транспортною накладною №24 від 10.04.2017 року.

Щодо встановленої контролюючим органом належності транспортного засобу з державним номером НОМЕР_1 до легкових автомобілів, позивач послався на те, що при складанні товарно-транспортної накладної було допущено помилку при відображенні реєстраційного номеру в одній цифрі та фактично перевезення здійснювалось автомобільним транспортом СА3217ВА.

На підтвердження даної обставини позивач надавав до заперечень на Акт перевірки (і надав до суду) лист контрагента-покупця придбаного ним у ТОВ «Охоронна Фірма «Вовкодав» товару ТОВ «АСКАНІЯ ПРОДРІНКС», який підтвердив, що транспортування здійснювалось транспортним засобом з державним номером НОМЕР_7 .

Суд зазначає, що контролюючий орган при розгляді заперечень на акт перевірки не надав оцінку даному доказу та взагалі проігнорував його, зазначивши у Відповіді на заперечення, що додаткові докази платником податку на надавались, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Враховуючи, що позивачем до прийняття оскаржуваним податкових повідомлень-рішень надавались пояснення щодо допущеної помилки при складання товарно-транспортних накладних, такі докази безпідставно не взяті контролюючим органом до уваги, а зміст таких доказів, досліджених судом, дійсно свідчить про допущену описку, суд вважає доводи контролюючого органу про неможливості здійсненні поставки за даною товарно-транспортною хибними.

Крім того, Товариство мало господарські взаємовідносини у червні 2018 року з ТОВ «Брайті» на підставі договору поставки №180530.1 від 30.05.2018 року.

З наданих до матеріалів справи специфікацій до договору та видаткових накладних «РН-0601/24 від 01.06.2018, №РН-0604/43 та №РН-0604/44 від 04.06.2018, №РН-0605/14 від 05.06.2018, №РН-0607/11 та №0607/12 від 07.06.2018, №РН-0608/12 від 08.06.2018 судом встановлено, що на виконання умов договору укладеного з ТОВ «Брайті» позивачем придбано дошку і брус різного розміру, піддони 1200х800, що відповідає змісту основної господарської діяльності позивача.

Транспортування придбаного у ТОВ «Брайті» товару підтверджується товарно-транспортними накладними №0601/24 від 01.06.2018, №0604/43 та №0604/44 від 04.06.2018, №0605/14 від 05.06.2018, №0607/11 та №0607/12 від 07.06.2018, №0608/12 від 08.06.2018.

На підтвердження реєстрації податкових накладних, виписаних ТОВ «Брайті», в Єдиному реєстрі податкових накладних до матеріалів справи надано самі податкові накладні №24 від 01.06.2018, №200 та №216 від 04.06.2018, №217 від 05.06.2018, №315 та №316 від 07.06.2018, №368 від 08.06.2018., а також квитанції про прийняття податкових накладних в електронному вигляді.

Будь-яких порушень щодо оформлення податкових накладних, як і будь-яких первинних бухгалтерських документів, контролюючим органом не встановлено, зауваження до змісту та форми зазначених документів відсутні, що не заперечується відповідачем і в акті перевірки. Податкові накладні видані особою, яка на час здійснення господарських операцій зареєстрована суб`єктом підприємницької діяльності, платником податку на додану вартість, та внесені до Єдиного реєстру податкових накладних.

Оприбуткування придбаних позивачем товарів підтверджується оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 631.

Оплата придбаного у ТОВ «Брайті» здійснена на підставі договорів про переведення боргу № 0608-14 від 08.06.2018, укладеного між позивачем, ТОВ «Брайті» та ТОВ «Тейнор Десижн» на суму 130339,20 грн., а також № 1709/1 від 23.07.2018, укладеного між позивачем, ТОВ «Брайті» та ТОВ «Ланзер» на суму 526806,60 грн. За вказаними договорами позивачем проведено розрахунок у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями №439 від 10.09.2018, №447 від 17.09.2018, №448 від 19.09.2018, №453 від 20.09.2018, №451 від 20.09.2018 та №452 від 20.09.2018. Зауваження щодо форми та змісту даних договорів, їх умов та обставин виконання у контролюючого органу відсутні, що вбачається з Акту перевірки, а також підтверджено представником відповідача під час судового розгляду справи.

На підтвердження можливості зберігання придбаних у ТОВ «Охоронна Фірма «Вовкодав» та ТОВ «Брайті» товарів та їх використання у власній господарській діяльності позивач надав до матеріалів справи договір оренди виробничого майданчику №3 від 01.02.2017, укладеного з ФОП Музика А.П., відповідно до якого позивач взяв в довгострокове оплатне користування майданчик площею 1000 кв.м з метою зберігання та виробництва дерев`яної тари у м. Вільнянськ, а також акт приймання-передавання вказаного об`єкту; договір на переробку давальницької сировини №Г-2/10-18 від 16.02.2018, відповідно до умов якого позивач має взаємовідносини з Державним підприємством «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України в Запорізькій області (№20)» щодо переробки давальницької сировини; договір оренди приміщень №3/2018 від 05.03.2018, відповідно до умов якого позивач взяв в оренду у ФОП Ємельяненко Ю.О. нежитлове приміщення (склад) у м. Красноград; договір оренди обладнання №1506.01 від 15.06.2017, відповідно до умов якого позивач взяв у ТОВ «Торговий дім Комінко» в тимчасове платне користування обладнання.

Адреси місця розташування орендованого майна відповідають пунктам постачання товару відповідно до наданої первинної бухгалтерської документації та документації з транспортування.

Таким чином, дослідивши надані до матеріалів справи письмові докази, з урахуванням співвідношення вчинених господарських операцій з видами господарської діяльності позивача, суд дійшов висновку, що в результаті господарських операцій з ТОВ «Охоронна Фірма «Вовкодав» та ТОВ «Брайті» у позивача відбулись зміни в структурі активів, зобов`язань та у власному капіталі, що спростовує висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій між позивачем та даними контрагентами.

Суд зазначає, що контролюючим органом не було доведено та надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів позивача трудові ресурси та матеріально технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договору, укладеного позивачем з контрагентами, як не було надано і доказів про наявність фактів, які свідчать про неправомірну поведінку контрагентів та про обізнаність платника податків щодо такої поведінки та злагодженості дій між ними.

Суд зауважує, що в обґрунтування прийняття спірних податкових повідомлень-рішень відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій.

Суд зазначає, що висновки контролюючого органу базуються крім іншого, на податковій інформації, сформованій за результатами аналізу відомостей, отриманих від інших податкових органів, та аналізу діяльності по ланцюгу постачання. При цьому контролюючим органом не здійснено ґрунтовного аналізу сутності та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних операцій за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Суд критично оцінює такі доводи відповідача та зазначає, що податкове законодавство України не ставить право платника податку на формування показників податкової звідності, у тому числі і податкового кредиту з податку на додану вартість, в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, тощо. Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, не подав податкову звітність або припустився інших порушень при здійсненні господарської діяльності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств з урахуванням таких операцій, а також податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

При цьому, суд звертає увагу, що при проведенні аналізу господарської діяльності позивача по ланцюгу постачання контролюючий орган обмежився лише операціями контрагентів позивача за квітень 2017 року та червень 2018 року відповідно, і не з`ясував можливість придбання такого товару в іншому періоді. Крім того, позивач не зобов`язаний та не має об`єктивної можливості під час придбання товару у контрагента встановлювати його походження, а тому не може нести відповідальність з урахуванням таких обставин діяльності контрагента.

До того ж, слід звернути увагу, що інформація, наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагента суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Також, з урахуванням того, що податкові накладні по операціям з ТОВ «Брайті» зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних після 01.07.2017, до таких податкових накладних застосовуються правила, визначені пунктом 201.10 ст.201 ПК, відповідно до яких податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, для покупця таких товарів/послуг є достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Щодо ненадання паспорту якості (сертифікату) по взаємовідносинам з ТОВ «Охоронна фірма «Вовкодав» судом встановлено, що придбаний позивачем товар не підлягав обов`язковій сертифікації, доказів зворотного суду не надано, представник контролюючого органу не зміг пояснити суду причини вимоги таких документів, отже такі посилання контролюючого органу не приймаються судом, як необґрунтовані.

Щодо наявності посилань у акті перевірки на кримінальні провадження №0000104 від 17.11.2017 року, №0000866 від 14.07.2017 року, №0000120 від 28.09.2017 року, №0000023 від 28.12.2018, суд зазначає що по-перше, в порушення статті 72 КАС України відповідач не виконав свого обов`язку з доведення обставин, на яких ґрунтується прийняте рішення, та не надав жодних доказів існування таких кримінальних проваджені, не зміг пояснити щодо яких осіб або фактів воно здійснюється, на якій стадії перебуває і яке значення має для вирішення спірних правовідносин. За відкритими даними Єдиного державного реєстру судових рішень інформація про вироки в даних кримінальних провадженнях відсутня. Відповідачем не надано жодних доказів вчинення достатніх дій щодо доведення даних обставин, а сама по собі наявність кримінального провадження та посилання на певні матеріали досудового розслідування не можуть бути розцінені судом як беззаперечні докази винності осіб у вчиненні злочину

По-друге, зі змісту акту перевірки вбачається, що у кримінальних провадженнях №0000104 від 17.11.2017 року, №0000866 від 14.07.2017 року, №0000120 від 28.09.2017 року досліджується діяльність контрагентів по ланцюгу постачання, що не може трактуватись як ознака нереальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Таким чином, наданими до матеріалів справи письмовими доказами підтверджено, що господарські відносини між позивачем та його контрагентами мали реальний характер, придбані товари були використані позивачем у власній господарській діяльності, підтверджені належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, спричинили реальні зміни майнового стану позивача, та були належним чином відображені у податковій звітності.

На підстав викладеного суд дійшов висновку, що позивачем правомірно сформовано показники податкової звітності з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість за квітень 2017 року та червень 2018 року, у зв`язку з чим твердження контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства є необґрунтованими.

Таким чином, прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення є протиправними і підлягають скасуванню, а позовні вимоги належить задовольнити в повному обсязі.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене, суд зазначає, що відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із викладеним, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3280,27 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, суд,

Керуючись ст.ст.2, 5, 9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 05 лютого 2019 року №, яким Товариству з обмеженою відповідальністю Промислова деревообробна компанія збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 179 946, 25 грн., у тому числі: 143 957,00 грн. за основним платежем та 35 989,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 05 лютого 2019 року №, яким Товариству з обмеженою відповідальністю Промислова деревообробна компанія збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 38 737,50 грн., у тому числі 30 990,00 грн. за основним платежем та 7 747,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Промислова деревообробна компанія судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3280,27 грн. (три тисячі двісті вісімдесят гривень 27 коп.).

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

4. Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю Промислова деревообробна компанія, місцезнаходження: 69096, м.Запоріжжя, вул.Бородінська, буд.20, кв.122,

Відповідач - Головне управління ДФС у Запорізькій області, місцезнаходження: 69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166; .

Повне судове рішення складено 24.06.2019.

Суддя М.О. Семененко