Справа № 360/189/19
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року справа №360/189/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сіваченко І.В.

за участю секретаря судового засідання Кобець О.А.

за участю сторін по справі:

позивач: ОСОБА_1 (за ордером)

відповідач: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Луганського окружного адміністративного суду (суддя Борзаниця С.В.) від 17 квітня 2019 року (повний текст складено 26 квітня 2019 року) по справі №360/189/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Держпраці у Луганській області про визнання протиправними та скасування постанови про накладення штрафу, припису про усунення виявлених порушень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Луганській області про визнання протиправним та скасування постанови від 19.12.2018 №ЛГ643/486/АВ/П/ПТ/ТД-ФС про накладення штрафу у розміру 223 380 грн. відносно позивача на підставі абз. 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України; визнання протиправним та скасування припису від 03.12.2018 № ЛГ643/486/АВ/П про усунення виявлених порушень.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, зокрема доводи про те, що інспекційне відвідування за своїм змістом є нічим іншим як позаплановою перевіркою. Порядок №295 не передбачає можливості накладення штрафу за порушення законодавства про працю, оскільки положення п.п.27,29 Порядку стосуються виключно винесення припису про усунення порушень законодавства про працю. Цей порядок взагалі не містить таких понять як «штраф» або «постанова». Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю, визначений Порядком №509, який не передбачає такої підстави накладення штрафу як акт інспекційного відвідування. Позивач вважає, що проведення відповідачем інспекційного відвідування спільно з представниками Пенсійного фонду є незаконним. Позивач також вважає недоведеним порушення ним вимог частин першої, третьої статті 24 КЗпП. Відеозапис, який був переглянутий в судовому засіданні, на думку позивача не може бути належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом в зазначеній справі, оскільки відповідачем було порушено вимоги п.22 Порядку №295. Окрім того, зі змісту відеозапису не можливо встановити факт порушення. Позивач також вважає, що судом першої інстанції безпідставно не були враховані висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 21.12.2018 року по справі № 814/2156/16. Судом не було враховано також положення ст.4 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та завдання адміністративного судочинства, які передбачені у ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідачем на адресу суду апеляційної інстанції надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив розгляд справи проводити без участі уповноваженого представника відповідача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець 05.06.1997р. за № 2 381 017 НОМЕР_1 001468.

02.11.2018р. до відповідача надійшло повідомлення Головного управлінні ДФС у Луганській області від 02.11.2018р. № 7660/9/12-32-13-04-07 (а.с. 97-98).

26.11.2018р. відповідачем винесене направлення № 01-17/686 на проведення інспекційного відвідування позивача.

29.11.2018р. інспектором праці за результатами інспекційного відвідування складений Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, № ЛГ643/486/АВ ФОП ОСОБА_2 з питань дотримання вимог законодавства про працю в частині фактичного допуску працівника(ів) до роботи без оформлення трудового договору, де зазначено про порушення позивачем вимог частин першої та третьої статті 24 КЗпПУ та Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413, а саме:

- ОСОБА_3 працює у кіоску №4 за цивільно-правовою угодою з 10.10.2018, змінює ОСОБА_4 . Згідно пункту 2.1 цивільно- правової угоди виконавець зобов`язаний здійснювати реалізацію товарів, розмір оплати послуг складає 4000 грн. Згідно наданих письмових пояснень ОСОБА_3 їй встановлено графік роботи з 8.00 до 17.00 неділя через неділю, заробітна плата - мінімальна. Штатним розписом, затвердженим 29.12.2017 року передбачено дві штатні одиниці для здійснення діяльності у кіоску № 4 в районі центрального ринку, тролейбусного кільця по вул. В. Сосюри. Таким чином, встановлені факти свідчать про порушення частини першої статті 24 КЗпП.

- Магазин Лідер має два відділи: один з продажу алкогольних виробів та продуктів харчування, другий по продажу тютюнових виробів, виготовлення гарячих напоїв та продуктів швидкого харчування. Штатним розписом, затвердженим 29.12.2017, передбачено дві кількісні штатні одиниці для здійснення діяльності у магазині Лідер. Під час здійснення інспекційного відвідування у магазині Лідер продаж товарів здійснювало два продавця. Посадові особи Головного управління Держпраці у Луганській області та Управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області були свідками здійснена громадянкою продажу тютюнових виробів покупцю. Громадянка, яка здійснювала продаж тютюнових виробів, мотивуючи тим, що ОСОБА_2 знаходиться у сусідньому торговому, закладі вийшла його запросити. На запитання інспекторів стосовно її прізвища не реагувала. Через декілька хвилин у заклад зайшов ФОП ОСОБА_2 , на запитання стосовно працівника, яка не повідомила свого прізвища, та не повернулась на своє робоче місце відповів, що він не знає хто здійснює діяльність по продажу тютюнових виробів у його закладі. Продавець відділу по продажу алкогольних напоїв - ОСОБА_5 , відмовилась надавати пояснення стосовно громадянки, яка здійснювала продаж у відділі по продажу тютюнових виробів. Виявлені факти свідчать про порушення частин першої, третьої статті 24 КЗпП та ПКМУ № 413 (а.с. 13-20, 31,32).

Акт інспектування підписаний позивачем із запереченнями.

За наслідками встановлених під час проведення інспекційного відвідування порушень, відповідачем 03.12.2018р. було складено:

- припис про усунення виявлених порушень № ЛГ643/486/АВ/П, яким зобов`язано позивача усунути виявлені порушення частин першої, третьої статті 24 КЗпП та постанови Кабінету Міністрів України № 413. (а.с. 21-24);

- протокол про адміністративне правопорушення № ЛГ643/486/АВ/П/ПТ про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 41 КУпАП:

Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 14.01.2019р. позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 41 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді стягнення штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі у розмірі 8500,00 грн. (а.с.144), який позивачем сплачений (а.с.145).

На підставі наведеного вище акту інспекційного відвідування № ЛГ643/486/АВ від 29.11.2018р. відповідачем було також винесена постанова про накладення штрафу від 19.12.2018р. №ЛГ643/486/АВ/П/ПТ/ТД-ФС, якою до позивача на підставі абз. 2 частини другої статті 265 КЗпПУ застосований штраф у розміру 223 380 грн. (а.с. 28-30)

Наведені обставини сторонами не оспорюються. Спірним у справі є правомірність прийняття відповідачем припису про усунення виявлених порушень № ЛГ643/486/АВ/П та постанови про накладення штрафу від 19.12.2018р. № ЛГ643/486/АВ/П/ПТ/ТД-ФС.

Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу у разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11.02.2015 року, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до пункту 1 Положення про Головне управління Держпраці у Луганській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 03.08.2018р. №84 Головне управління Держпраці у Луганській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26 квітня 2017 року (далі по тексту Порядок № 295) згідно п.1 якого цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).

За приписами пункту 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до підпункту 6 пункту 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю його заступника за інформацією ДФС та її територіальних органів про:- невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності;- факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень;- факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом;- роботодавців, що мають заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, що перевищує мінімальний страховий внесок за кожного працівника;

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, інспекційне відвідування позивача відбулося внаслідок повідомлення Головного управлінні ДФС у Луганській області від 02.11.2018р. № 7660/9/12-32-13-04-07 про наявність факту порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень.

Крім цього, відповідно до вимог частини 1 статті 12 Конвенції Міжнародної організації праці №81 1947 року «Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі», яка ратифікована Законом України №1985-IV (1985-15) від 08 вересня 2004 року, інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право безперешкодно, без попереднього повідомлення і у будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке інспектується.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про наявність у відповідача повноважень з проведення інспекційного відвідування позивача.

Залучення до проведення інспекційного відвідування представників Управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області, на думку колегії суддів, не спростовує законність дій відповідача щодо проведення інспекційного відвідування, за наслідками якого складено акт №ЛГ643/486/АВ від 29.11.2018 року.

Згідно п. п. 8, 9 Порядку N 295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

За приписами п. 10 Порядку N 295 тривалість інспекційного відвідування, невиїзного інспектування не може перевищувати 10 робочих днів, для суб`єктів мікропідприємництва та малого підприємництва - двох робочих днів.

Відповідно до п. 11 Порядку N 295 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: 1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; 2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги; 3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; 4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів; 5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; 6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки; 7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Пунктом 19 Порядку № 295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Згідно п.20, 21 Порядку № 295 акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування. Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не погодився з викладеною у акті інспекційного відвідування № ЛГ643/486/АВ від 29.11.2018р. інформацією та зазначив про те, що 03.12.2018р. будуть надані заперечення.

В матеріалах справи відсутні докази щодо надання позивачем письмових зауважень до акту інспекційного відвідування № ЛГ643/486/АВ від 29.11.2018р..

Згідно п.22 Порядку №295 матеріали, зафіксовані засобами аудіо-, фото- та відеотехніки в ході інспекційних відвідувань, долучаються до акта у паперовому або електронному вигляді на дисках для лазерних систем зчитування, на яких проставляється номер акта. Про долучення таких матеріалів робиться відмітка в акті.

Як вбачається з матеріалів справи, у акті інспекційного відвідування № ЛГ643/486/АВ від 29.11.2018р. міститься відмітка про те, що процес відвідування зафіксовано засобами відеотехніки, а на диску, долученому до матеріалів справи, проставлений номер акту №ЛГ643/486/АВ (а.с.101).

Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 14.01.2019р. у справі №415/10465/18 позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 41 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді стягнення штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі у розмірі 8500,00 грн.

Наведеною постановою встановлено що, починаючи з 19 листопада 2018 року і станом на момент інспекційного відвідування позивачем на підставі цивільно-правової угоди, укладеної 10.11.2018 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 дійсно працює у якості продавця кіоску №4, розташованого в районі Центрального ринку по вул АДРЕСА_1 Свердлова АДРЕСА_2 .Лисичанськ. Суд встановив, що позивач являючись фізичною особою-підприємцем, що використовує найману працю, фактично допустив працівників до роботи без оформлення трудових договорів, чим порушив вимоги законодавства про працю та про охорону праці.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів правомірність прийнятого ним припису №ЛГ643/486/АВ/П від 03.12.2018 року про усунення виявлених порушень позивачем вимог частин першої, третьої статті 24 КЗпП, а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову в цій частині.

Щодо винесення постанови про накладення штрафу від 19.12.2018р. № ЛГ643/486/АВ/П/ПТ/ТД-ФС, якою до позивача на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпПУ застосований штраф у розміру 223 380 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Абзацом 2 частини другої статті 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

За змістом частин третьої, четвертої статті 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Водночас, відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачено також частиною третьої статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за приписами якої фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту)- тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, частиною другою статті 265 КЗпП України і частиною третьою статті 41 КУпАП передбачено відповідальність для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Штраф за частиною другою статті 265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за частиною третьою статті 41 КУпАП є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Ключовою відмінністю цих двох статей є суб`єктний склад правопорушення. Отже, одночасно до відповідальності за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин може бути притягнено юридичну особу як роботодавця (за статтею 265 КЗпП України) та посадову особу цієї юридичної особи (за статтею 41 КУпАП) .

Однак, у разі притягнення до відповідальності фізичної особи-підприємця на підставі абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України і частини третьої статті 41 КУпАП, повністю збігаються суб`єкт відповідальності і вид порушення (допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору).

Статтею 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Верховний суд у постанові від 21.12.2018 р. по справі № 814/2156/16 та від 22 квітня 2019 року у справі №806/2143/18 дійшов висновку про те, що правопорушення, передбачені у частині другій статті 265 КЗпП України так само, як і правопорушення, передбачене у частині третій статті 41 КУпАП, належить за своєю природою (основними ознаками) до такого виду юридичної відповідальності як адміністративна відповідальність.

Накладення Управлінням Держпраці на фізичну особу-підприємця штрафу за допуск фізичних осіб до роботи без оформлення трудового договору, при наявності судового рішення про притягнення цієї особи до адміністративної відповідальності за те саме правопорушення, є притягненням до того самого виду відповідальності за те саме порушення вдруге, що є порушенням статті 61 Конституції України.

За приписами частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено судом, постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 14.01.2019р. у справі №415/10465/18, яка набрала законної сили 24.01.2019р., позивача уже притягнуто до адміністративної відповідальності згідно частини третьої статті 41 КУпАП за допуск фізичних осіб до роботи без оформлення трудового договору .

За таких обставин, накладення на позивача штрафу за те саме правопорушення також постановою від 19.12.2018р. № ЛГ643/486/АВ/П/ПТ/ТД-ФС, є притягненням до того самого виду відповідальності за те саме порушення вдруге, що є порушенням статті 61 Конституції України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно було відмовлено у задоволенні позову в цій частині.

Застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 06.03.2019 по справі № 522/12566/18, колегія суддів вважає помилковим, оскільки в ній викладена правова позиція з приводу правил предметної юрисдикції.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 23, 33, 139, 292, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року по справі №360/189/19 задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року по справі №360/189/19 скасувати в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування постанови від 19.12.2018 року №ЛГ643/486/АВ/П/ПТ/ТД-ФС про накладення штрафу у розміру 223 380 грн. на підставі абз. 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України.

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Держпраці у Луганській області про визнання протиправним та скасування постанови від 19.12.2018 № ЛГ643/486/АВ/П/ПТ/ТД-ФС про накладення штрафу у розміру 223 380 грн. відносно позивача на підставі абз. 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Луганській області від 19.12.2018 року № ЛГ643/486/АВ/П/ПТ/ТД-ФС про накладення штрафу у розміру 223 380 грн. відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 Давідовича на підставі абз. 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України.

В іншій частині рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року по справі №360/189/19 залишити без змін.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Луганській області () витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 584 (п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят чотири) грн. 50 коп.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 26 червня 2019 року.

Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 27 червня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 26 червня 2019 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т. Г. Гаврищук

Судді А. А. Блохін

І. В.Сіваченко