Справа № 607/6300/19
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/6094/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Багрія В.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань Чопко Ю.Т.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 травня 2019 року (головуючий суддя: Вийванка О.М., місце ухвалення - м. Тернопіль) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

ОСОБА_1 13.03.2019 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 №233803 від 24 лютого 2019 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Обґрунтовує позов тим, що 24 лютого 2019 року близько о 18 год 30 хв він не керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2101» в с. Прошова Тернопільського району, автомобіль був в нерухомому стані з заглушеним двигуном. А тому, працівники поліції зробили не вірні висновки, що позивач керував вказаним транспортним засобом з не пристебнутим ременем безпеки. На місці винесення постанови він дав інспектору поліції пояснення, однак в матеріалах справи такі відсутні. Враховуючи суперечності моїх пояснень із записаними в постанові про адміністративне правопорушення та відсутності доказів керування транспортним засобом, вважає, що його безпідставно та неправомірно притягнуто до адміністративної відповідальності.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 травня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що зазначене рішення винесене всупереч фактичним обставинам справи, а тому просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що в ході дослідження обставин вчиненого правопорушення працівниками поліції було встановлено особу водія ОСОБА_1 , факт того, що був не пристебнутий ременем безпеки не заперечує. Позивач на своє виправдання вказує лише, що він є власником автомобіля, а не водієм, хоча в момент перевірки саме він знаходився на водійському місці.

В апеляційній скарзі, представник апелянта, просив проводити слухання справи без його участі у зв`язку із зайнятістю по службі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 3 ст. 268 і ч. 4 ст. 229 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 233803 від 24.02.2019 громадянин ОСОБА_1 24 лютого 2019 року о 18 год 35 хв, керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 2101», номерний знак НОМЕР_1 у с. Прошова, Тернопільського району Тернопільської області, не користувався ременем пасивної безпеки, чим порушив п. 2.3 (в) ПДР та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 51 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова серії ДПО18 № 233803 від 24.02.2019 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП підлягає скасуванню, оскільки відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів спростування позовних вимог позивача, а тому позов необхідно задовольнити.

З цими висновками суду першої інстанції, погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п.п. «в» п. 2.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР України), для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема, на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких заважають користуватися ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.

Частиною 5 ст. 121 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що саме на суб`єкта владних повноважень, у розглядуваній справі - Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, покладено обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Щодо покликання апелянта на те, що одночасно із скоєнням правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, поліцейським складено на позивача протокол про скоєння ним правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП та матеріали відеофіксації обох правопорушень знаходяться в матеріалах адміністративної справи за ст. 130 КУпАП, а тому надати їх не має можливості, суд апеляційної інстанції не бере до уваги.

Оскільки до матеріалів розглядуваної справи, суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок доказування, в силу вимог ст. 77 КАС України, повинен довести ті обставини на яких ґрунтуються його заперечення, зокрема, долучити копію такої відеофіксації, однак в суді першої так і апеляційної інстанції, цього зроблено не було.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції, погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху, а саме вимог п.п. «в» п. 2.3 ПДР України, оскільки в матеріалах справи наявних доказів, що саме позивач керував транспортним засобом «ВАЗ 2101», номерний знак НОМЕР_1 , з не пристебнутим ременем безпеки не має.

Апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Тернопільській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 271, 272, 286, 308, 315, 316, 321, 322, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 травня 2019 року у справі № 607/6300/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: О. М. Гінда
судді В. М. Багрій
В. В. Ніколін