Справа № 826/9302/18
Суддя: Літвіна Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9302/18 Суддя першої інстанції: Костенко Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Коротких А.Ю.

Федотова І.В.

при секретарі Мідянці А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про визнання протиправними і недійсним окремих положень нормативно-правового акта, -

ВСТАНОВИВ :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням усунення недоліків позовної заяви, просив визнати протиправними і недійсними окремі положення Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою Національною комісією регулювання електроенергетики України від 04 травня 2006 року № 562, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 04 липня 2006 року №782/12656 (далі Методика).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивачем - ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Скаржник зазначає, що застосування Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою Національною комісією регулювання електроенергетики України від 04 травня 2006 року № 562, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 04 липня 2006 року №782/12656, яке відносно нього відбулось 19 грудня 2017 року порушує його майнові права та інтереси. Крім того, зазначає про невідповідність положень Методики положенням нормативно-правових актів вищої юридичної сили.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, зазначаючи про правомірність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити. Крім того, посилається на те, що на його думку позивачем пропущено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04 травня 2006 року № 562, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 04 липня 2006 року № 782/12656, затверджено Методику, яка офіційно опублікована Офіційному віснику України (19 липня 2006 року, № 27 і набрала чинності.

Методика містить п. 3.3 розділу 3 наступного змісту:

« 3.3. Розрахунок вартості необлікованої електричної енергії здійснюється:

за добовою величиною розрахункового споживання електричної енергії;

за тарифами (цінами) для населення, що діяли в період, за який розраховується розмір вартості необлікованої електричної енергії;

за кількістю днів:

а) у разі виявлення у споживача порушень, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 3.1 цієї глави (у частині щодо пошкодження приладів обліку), з дня останнього контрольного огляду приладу обліку до дня усунення порушення, але не більше загальної кількості днів за шість календарних місяців, що передували дню виявлення порушення.

Якщо споживач установив пристрій, що занижує покази приладу обліку, вчинив інші дії, що призвели до споживання необлікованої електричної енергії, виявити які представники постачальника електричної енергії під час проведення контрольного огляду приладу обліку не мали можливості, споживачу робиться перерахунок за спожиту електричну енергію з дати останньої технічної перевірки або допуску електроустановки споживача в експлуатацію (якщо технічна перевірка в період з дати допуску електроустановки споживача в експлуатацію до дати виявлення порушення не проводилась) чи набуття прав власності на об`єкт (приміщення), але не більше ніж за три роки.

Якщо споживач установив пристрій, що занижує покази приладу обліку, вчинив інші дії, що призвели до споживання необлікованої електричної енергії, виявити які представники постачальника електричної енергії під час проведення контрольного огляду приладу обліку мали можливість, споживачу робиться перерахунок за спожиту електричну енергію з дня останнього контрольного огляду приладу обліку до дня виявлення порушення, але не більше загальної кількості днів за шість календарних місяців, що передували дню виявлення порушення.

б) у разі самовільного підключення споживачем електроустановок, струмоприймачів або проводів до електричних мереж енергопостачальника із дня набуття споживачем права власності на електроустановку чи права користування електроустановкою або із дня здійснення останньої технічної перевірки електричної мережі, до якої було здійснене самовільне підключення, але не більше сумарної кількості днів за дванадцять календарних місяців, що передували дню виявлення порушення, та до дня усунення порушення;

в) у разі самовільного підключення споживачем електроустановок, струмоприймачів або проводів до електричної мережі після припинення електропостачання у зв`язку з порушенням ПКЕЕН із дня припинення електропостачання електроустановки споживача до дня повторного припинення електропостачання, але не більше ніж за три роки;

г) у разі використання споживачем «штучного нуля», що призвело до споживання необлікованої електричної енергії, із дня останньої технічної перевірки або допуску електроустановки в експлуатацію (у разі коли технічна перевірка даної електроустановки не проводилась) до дня усунення порушення, але не більше сумарної кількості днів за три роки, що передували дню виявлення порушення, та до дня усунення порушення.».

Спірні правовідносини стосуються відповідності вищезазначених положень п. 3.3 Методики актам вищої юридичної сили.

Надаючи оцінку доводам позивача про протиправність положень Методики нормативно-правовим актам, які мають вищу юридичну силу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Водночас, відповідно ч. 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 14 березня 2018 року у справі № 760/2846/17, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві, визначений ст. 71 КАС України, розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Відповідно до Положення про Національну комісію регулювання електроенергетики України, затвердженого Указом Президента України від 14 березня 1995 року № 213/95, яке було чинним на час прийняття оскаржуваних положень Методики, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг незалежний позавідомчий постійно діючий державний орган (п. 1), яка у своїй діяльності керувалася Конституцією України та законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядже-ннями Президента України, актами Кабінету Міністрів України, а також цим Положенням (п. 2). НКРЕ розробляє і затверджує обов`язкові для виконання нормативні акти з питань, що належать до її компетенції (пп. 3 п. 4).

Згідно із ч. 11 ст. 27 Закону України «Про електроенергетику» від 16 жовтня 1997 року № 575/97-ВР методика розрахунку розміру шкоди, завданої енергопостачальнику внаслідок викрадення електроенергії, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку визначення розміру і відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок викрадення електричної енергії» від 08 лютого 2006 року № 122 постановлено Національній комісії регулювання електроенергетики України розробити і затвердити у тримісячний строк методику визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією.

Позивач стверджує про невідповідність оскаржуваних положень п. 3.3 Методики вимогам п. 38 Правил користування електричною енергією для населення, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357. При цьому зазначає, що в період застосування до спірних правовідносин даної Методики, тобто станом на 19 грудня 2017 року та станом на момент його звернення до суду з вказаним позовом п. 38 Правил роздрібного ринку електричної енергії, був чинним та підлягав застосуванню.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, дана постанова втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2018 року № 502.

До того ж, згідно з п. 12 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» від 14 березня 2018 року № 312 визнано такою, що втратила чинність з 11 червня 2018 року постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України «Про затвердження Правил користування електричною енергією» від 31 липня 1996 року № 28.

Тому, з врахуванням положень ст. 58 Конституції України, посилання позивача на невідповідність Методики нормам ПКЕЕН не можуть досліджуватись судом з огляду на ухвалу Великої палати Конституційного Суду України від 19 вересня 2018 року № 7-уп/2018, зокрема у зв`язку з тим, що акт вичерпав свою дію.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою чинності, тобто до події, факту застосовується той закон, або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, на час розгляду справи оскаржувані положення Методики не можуть бути визнані судом такими, що не відповідають акту вищої юридичної сили п. 38 Правил користування електричною енергією для населення, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (далі - Правила № 1357), оскільки дані правила втратили чинність.

Стосовно ж доводів скаржника, що суд повинен надати оцінку правомірності даної Методики в період дії п. 38 Правил № 1357, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 38 Правил № 1357 було визначено обов`язки енергопостачальника, зокрема проводити не менш як один раз на 6 місяців контрольний огляд засобів обліку у побутових споживачів відповідно до затверджених графіків (абзац 8).

Дана норма не стосуються порушення споживачами Правил № 1357 чи розрахунку вартості необлікованої електричної енергії, у свою чергу оскаржувані положення Методики не врегульовують обов`язків енергопостачальника, тобто предмет регулювання суспільних відносин різний.

У зв`язку з цим, доводи позивача про те, що, оскільки енергопостачальник зобов`язаний проводити не менш як один раз на 6 місяців контрольний огляд засобів обліку у побутових споживачів, то розрахунок вартості необлікованої електричної енергії за вчинене споживачем порушення Правил № 1357 теж має обмежуватися терміном 6 місяців, є необґрунтованими.

Колегія суддів також вважає необґрунтованим доводи позивача про те, що Правила № 1357 не передбачають проведення «технічної перевірки» для побутових споживачів, який вжито у абзаці 2 пп. а) п. 3.3. Методики, оскільки у п. 2 Правил № 1357 було наведене відповідне визначення цьому поняттю, а саме технічна перевірка виконання комплексу робіт із метою визначення відповідності стану засобу обліку та/або таврування, параметрів часових зон чи роботи керуючої програми; відповідності стану електропроводки та електроустановок від межі балансової належності до точки обліку цим Правилам та іншим нормативно-правовим актам; виявлення самовільного підключення, використання «штучного нуля», порушення роботи засобу обліку електричної енергії.

Також є невмотивованими доводи позивача стосовно того, що п. 38 Правил № 1357 містить поняття «контрольний огляд засобів обліку», а не «технічна перевірка», оскільки дане положення не стосується проведення технічної перевірки і не свідчить про неможливість її проведення.

Отже, під час розгляду справи позивачем не доведено, а судом не встановлено невідповідність Методики вимогам нормативно-правових актів, які зазначені позивачем.

Колегія суддів також вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 про невідповідність Методики вимогам ст. ст. 8 та 62 Конституції України, оскільки позивачем не вказано у чому полягає така невідповідність.

З огляду на зазначені вище обставини колегія суддів вважає, що під час розгляду справи доводи позивача про невідповідність оскаржуваних положень Методики нормативно-правовим актам вищої юридичної сили не знайшли свого підтвердження, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час розгляду зазначеної справи колегія суддів також враховує, що відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначав про необхідність залишення адміністративного позову ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду із вказаних вище підстав було подано відповідачем до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2019 року у задоволенні клопотання Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду відмовлено.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Літвіна

Судді А.Ю. Коротких

І.В. Федотов

Повний текст постанови виготовлено 24 червня 2019 року.