Справа № 826/6869/18
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 січня 2019 року №826/6869/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду міста Києва (далі також - суд) звернувся ОСОБА_1 (далі також позивач) з позовом до Міністерства оборони України (далі також відповідач 1, МОУ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач 2, КМВК), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача-1, відповідача-2 щодо не призначення позивачу одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" та статей 16 - 16-3 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";

- скасувати рішення відповідача-1 від 14 серпня 2016 року у частині відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;

- зобов`язати відповідача-1, відповідача-2 призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у разі настання інвалідності групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" та статей 16 - 16-3 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.

Ухвалою суду від 07.05.2018 відкрито провадження в адміністративній справі №826/6869/18, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Позов мотивовано тим, що 26.04.2016 у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок виконання обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975. Проте, відповідачами відмовлено позивачу у реалізації вказаного права на соціальний захист.

Міністерство оборони України подало відзив на адміністративний позов, у якому проти позовних вимог заперечило у повному обсязі з огляду на недотримання позивачем вимог п.11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, - неподання разом із заявою документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Також посилалось на відсутність у позивача права на отримання відповідної грошової допомоги з огляду на те, що позивачу інвалідність первинно встановлена у 2016 році, тобто більше, ніж через три місяці після звільнення.

Київський міський військовий комісаріат подав відзив на адміністративний позов, у якому проти позовних вимог заперечив у повному обсязі з огляду на правомірність дій відповідачів. Також покликався на обставину того, що дія відповідної редакції ст.16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013№975 поширюється на військовослужбовців та звільнених осіб, які отримали первинно інвалідність після 01.01.2014.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Як вбачається з довідки Дніпровського районного у м.Києві військового комісаріату від 12.05.2016 №47, позивач з 29.06.1986 по 29.05.1988 р.р. проходив військову службу в лавах Збройних сил СРСР, з 06.11.1986 по 29.05.1988 р.р. у складі військової частини №93978 приймав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан.

З витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 3714 від 25.11.2014 року слідує, що множинні вогнепальні осколкові поранення голови, правої ноги, спини /контузія головного мозку у 1987 році/ сержанта у відставці ОСОБА_1 , 1967 р.н., наслідком яких є рубці шкіри в зазначених анатомічних областях, що підтверджено висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи №767/Ж від 11.05.2012 р. Київського клінічного бюро СМЕ, є пораненням /контузією/ та захворюванням, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.

З 28.04.2016 позивачу було первинно встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з пораненням (контузією) та захворюванням, так, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що вбачається з довідки до акта огляду медико-соціальної експертною комісією Міністерства охорони здоров`я серії АВ №0447517.

Позивач звернувся до КМВК із заявою щодо направлення документів розпоряднику бюджетних коштів Міністерству оборони України для призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

КМВК направив вказану заяву з доданими до неї документами до Департаменту фінансів МОУ.

Згідно з протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги Міністерства оборони України в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, від 12.08.2016 №58, за наслідком розгляду поданих документів комісія дійшла висновку про необхідність повернення на доопрацювання документів, поданих на розгляд особами з числа колишніх військовослужбовців, зокрема ОСОБА_1 , оскільки відсутні документи, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, як це передбачено п.11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975

Листом від 14.03.2018 №ВСЗ/461 КМВК повідомив позивача про вищевказане рішення комісії.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням комісії, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни встановлено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII.

Частиною 2 статті 41 вказаного Закону (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, далі Закон № 2011-XII), передбачено наступне.

Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання (ч.1).

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті (п.4 ч.2).

Згідно з вимогами п. «б» ч. 1 ст. 16-2 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності 3 групи.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (ч.9 ст.16-3 Закону № 2011-XII).

Механізм призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, врегульовано Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Порядок № 975).

Пунктом 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

За вимогами п.11 Порядку № 975, військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:

- заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;

- довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії, зокрема, документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Відповідно до п.12 Порядку № 975, призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

За вимогами п. 13 Порядку № 975, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

При цьому, наказом Міністра оборони України від 12 квітня 2007 року № 168 передбачено створення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум з метою виконання, зокрема, пункту 13 Порядку № 975.
Приймаючи до уваги те, що предметом розгляду у даній справі є вимога призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності, суд звертає увагу, що до факту встановлення позивачу інвалідності, як підстави для виплати відповідної грошової допомоги, повинні застосовуватися саме нормативно-правові акти, які діяли на день встановлення позивачу інвалідності III групи.

При цьому, суд вважає безпідставними доводи відповідача 1 стосовно відсутності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги з огляду на те, що інвалідність позивачу була встановлена більше, ніж через три місяці після звільнення, оскільки з аналізу змісту ч.2 ст.16 Закону № 2011-XII та п.6 зокрема, вбачається, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) чи захворювання, яке мало місце в період її проходження.

Разом з тим, суд звертає увагу відповідача 1 на те, що вказане не було покладено в основу оскаржуваного рішення.

Натомість, оскаржуваним рішенням МОУ, оформленим протоколом засідання комісії від 12.08.2016 №58, повернено на доопрацювання документи, подані позивачем, з огляду на неподання документів про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, відповідно до п.11 Порядку №975.

При цьому, Порядок № 975 не визначає який саме документ (медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, висновок експерта, протокол військово-лікарської комісії, довідка МСЕК тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги.

У той же час, у протоколі засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 3714 від 25.11.2014 року вказано, що множинні вогнепальні осколкові поранення голови, правої ноги, спини /контузія головного мозку у 1987 році/ сержанта у відставці ОСОБА_1 є пораненням /контузією/ та захворюванням, ТАК, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що рішення Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, викладене у формі протоколу від 25.11.2014 № 3714, засвідчує відсутність в діях позивача протиправного діяння на момент отримання поранення (контузії) і є належним документом, що вказує на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання. У свою чергу, саме відповідач 1 у цій справі, як уповноважений суб`єкт владних повноважень, зокрема, використовуючи архівні матеріали, зобов`язаний був довести протилежне, а саме, те, що позивач отримав поранення (контузію, травму або каліцтво) при вчиненні кримінального чи адміністративного правопорушення або у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинив собі тілесні ушкодження.

Вказана правова позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 25.05.2018 року у справі № 729/426/17, від 26.06.2018 у справі №750/3766/17.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що оскаржуване рішення відповідача-1 не є рішенням про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, як зазначає позивач, оскільки стосується повернення поданих документів на доопрацювання.

Приймаючи до уваги вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії від 12.08.2016 №58, в частині повернення на доопрацювання документів, поданих ОСОБА_1 .

Враховуючи те, що судом встановлено, що позивач має право на призначення відповідної грошової допомоги, а оскаржуване рішення мотивоване лише ненаданням документів про причину та обставини поранення і не містить будь-яких інших посилань, тобто виконано всі умови, визначені законодавством, враховуючи положення п. 13 Порядку № 975, з метою повного та ефективного захисту прав позивача, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Суд додатково зауважує, що дії Міністерства оборони України щодо повернення на доопрацювання документів визнанню протиправними не підлягають, оскільки правові наслідки для позивача породжує саме відповідне рішення, а не дії, вчинені на його виконання.

Позовні вимоги щодо зобов`язання Міністерства оборони України виплатити позивачу відповідну грошову допомогу задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними відповідачем 1 не допущено протиправної бездіяльності стосовно виплати коштів. При цьому, не допускається вирішення вимог на майбутнє.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що в частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача вчинити дії щодо прийняття рішення, суд керувався наступним.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим ч. 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Проте, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року), вбачається, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Оскільки суд прийшов до висновку про протиправність відмови відповідача, а інших підстав для відмови чинним законодавством не передбачено, наявні обґрунтовані підстави для задоволення позовних вимог в цій частині, що, водночас, з урахуванням наведеного вище, не є втручанням в дискреційні повноваження відповідача, а є способом відновлення порушеного права позивача.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Стосовно клопотання позивача про зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення суд приймає до уваги наступне.

Статтею 382 КАС України передбачено судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах та встановлено наступне.

Суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Тобто, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Позивачем не наведено аргументів та не надано доказів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів, а відтак, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні відповідного клопотання.

Позивач, в силу положень ч.1 ст.77 КАС України, довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги частково.

Відповідач, всупереч вимог частини 2 статті 77 КАС України, не довів відповідність оскаржуваного рішення вимогам ч.3 ст.2 КАС України.

Керуючись статтями 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства, суд

ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, від 12.08.2016 №58, в частині повернення на доопрацювання документів, поданих ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Міністерство оборони України (03168, м.Київ, просп. Повітрофлотський, 6, ) прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко