Справа № 826/15486/17
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25 червня 2019 року № 826/15486/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Донця В.А., розглянув у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити дії,

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про скасування рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 02.08.2017 №92536-13 та зобов`язання Головного управління ДФС у м. Києві при обчисленні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки власником якого є ОСОБА_1 , реєстраційний номер майна 501649, не включати до бази оподаткування площадку для стоянки с/техніки площею 3250 м. кв. інв. №05023 літера "Т".

Позов мотивовано тим, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки при обчисленні податку не вірно визначено базу оподаткування, враховано загальний об`єкт, площа якого становить 7890,7 м. кв. включно з площадкою для стоянки сількогосподарської техніки площею 3250 м. кв., яка відноситься до інженерних споруд та не є об`єктом оподаткування.

Головним управлінням ДФС у місті Києві подано відзив, у якому представник зазначив, що податкове повідомлення-рішення від 02.08.2017 № 92536-13 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та не житлової нерухомості, в тому числі його часток.

Дослідивши письмові докази, судом установлено.

Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.05.2017 № 51390-13 за платежем "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості".

Позивач звернулась до начальника Головного управління ДФС у м. Києві з заявою про проведення перерахунку суми податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, згідно з нарахованого податкового повідомлення-рішенням від 30.05.2017 №51390-13.

Листом Головного управління ДФС у м. Києві повідомлено позивача, що податкове повідомлення-рішення від 30.05.2017 №51390-13 вважається скасованим (відкликаним) та направляється нове податкове повідомлення-рішення від 02.08.2017 №92536-13 за платежем "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості".

Позивачем 08.09.2017 подано скаргу на податкове повідомлення-рішення від 02.08.2017 №92536-13, у якій позивач просила частково скасувати податкове повідомлення-рішення в частині нарахування суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 45.036,78 грн.

Рішенням Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 01.11.2017 №14597/9/99-99-11-02-01-14 залишено без змін податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києва від 02.08.2017 №92536-13, а скарга ОСОБА_1 - без задоволення.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (з наступними змінами та доповненнями в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі - ПК України)

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Пунктом 266.3 ПК України встановлено: базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 6.3.1); база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 6.3.2).

Відповідачем визначено позивачу в 2016 році грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 57628,94 грн. щодо нерухомого майна комплексу загальною площею 4182,071 кв. м., розташованого в Київській області та яке належало позивачеві на праві спільної часткової власності.

Відповідно до пункту 1.1 договору купівлі-продажу від 15.11.2005 №8226, доданого представником відповідача до відзиву, продавець - Приватне підприємство Техноторгсервіс" передав, а покупець - ОСОБА_1 прийняла у власність 53/100 (п`ятдесят три сотих) частин комплексу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, та зобов`язується сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені в цьому договорі.

До складу об`єкту продажу входить нерухоме майно:

- насосна станція, загальною площею 21,3 кв.м. інв. № 05009 , позначені на плані земельної ділянки літерою "Г";

- підвальне сховище для ПММ, загальною площею 27,4 кв.м. інв. № 05010, позначення на плані земельної ділянки літерою "Д";

- 1/2 (одна друга) частина площадки для стоянки с/техніки, площею 3250 кв. метрів, інв. № 05023 , позначена на плані земельної ділянки літерою "Т";

- приміщення для ремонту с/машин, загальною площею 865,1 кв.м., інв. № 05002 , позначене на плані земельної ділянки літерою "Б".

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо від 18.07.2017 №92225853 позивач є власником 53/100 частин комплексу загальною площею 7890,7 кв. м., що розташований за адресою: Київська область, Броварський район, село Погреби, вулиця Фрунзе, будинок б/н.

Відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно, до складу якого віднесено, в тому числі податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (підпункт 265.1.1 пункту 265.1 статті 265). Тобто, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки віднесений до місцевих податків.

Підпунктом 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; будівлі промислові та склади;) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; інші будівлі (підпункти "а"-"є").

Позивач зазначає, що база оподаткування визначена помилково, оскільки до неї включено площадку для стоянки сільськогосподарської техніки, яка є інженерною спорудою, оскільки у неї відсутній дах або інше перекриття чи накриття посилаючись на Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507 будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів. До будівель відносяться: житлові будинки, гуртожитки, готелі, ресторани, торговельні будівлі, промислові будівлі, вокзали, будівлі для публічних виступів, для медичних закладів та закладів освіти та т. ін.

Зі змісту наведеного визначення вбачається, що до будівель віднесено власне будівлі різного призначення та підземні наземні приміщення. На думку суду, слід погодитись з доводами позивача, що стоянка сільськогосподарської техніки не відноситься до будівель нежитлової нерухомості в розумінні підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо від 18.07.2017 №92225853 позивач є власником 53/100 частин комплексу загальною площею 7890,7 кв. м., що розташований за адресою: Київська область, Броварський район, село Погреби, вулиця Фрунзе, будинок б/н, до якої включено площу стоянки сільськогосподарської техніки. Контролюючим органом на підставі підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України податок визначено саме на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Оскільки суд дійшов висновку, що площадка для стоянки сільськогосподарської техніки не є об`єктом оподаткування, відповідно в цій частині грошове зобов`язання визначено необґрунтовано. При цьому судом взято до уваги, що за змістом підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України податок обчислюється на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Судом уже досліджувався договір купівлі-продажу від 15.11.2005 №8226, відповідно до якого до складу комплексу відносяться: насосна станція, загальною площею 21,3 кв.м. інв. № 05009 , позначені на плані земельної ділянки літерою "Г"; підвальне сховище для ПММ, загальною площею 27,4 кв.м. інв. №05010, позначення на плані земельної ділянки літерою "Д"; 1/2 (одна друга) частина площадки для стоянки с/техніки, площею 3250 кв. метрів, інв. № 05023 , позначена на плані земельної ділянки літерою "Т"; приміщення для ремонту с/машин, загальною площею 865,1 кв.м., інв. № 05002 , позначене на плані земельної ділянки літерою "Б". Наведений доказ контролюючим органом не враховано під час визначення грошового зобов`язання.

Рішеннями Погребської сільської ради від 23.01.2015 №1967-40-VI та від 16.02.2016 №149-5-УП затверджено ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості за 1 кв. метр - 1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Станом на 01.01.2016 розмір мінімальної заробітної плати становив 1378,00 грн. згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" від 25.12.2015 №928-VIII, відповідно ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки становить 13,78 грн. за 1 кв. метр бази оподаткування.

Отже, нарахована сума податку на площу стоянки сільськогосподарської техніки становить 44.785,00 грн., виходячи з площі - 3250 кв. м. та ставки податку - 13,78 грн., відповідно податкове повідомлення-рішення від 02.08.2017 №92536-13 підлягає скасуванню в частині визначеного контролюючим органом грошового зобов`язання в розмір 44.785,00грн.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головного управління ДФС у м. Києві при обчисленні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, власником якого є ОСОБА_1 , реєстраційний номер майна 501649, не включати до бази оподаткування площадку для стоянки с/техніки площею 3250 м. кв. інв. №05023 літера "Т", то суд вважає, що така вимога не підлягає задоволенню, оскільки стосується відносин, які не на стали та не були предметом розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1280,00 грн. (квитанція від 29.11.2017 №10896 та від 13.12.2017 №30281). Оскільки, позов задоволено частково, то на користь позивача слід присудити понесені ним судові витрати в розмірі 448,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань призначених для Головного управління ДФС у м. Києві.

Керуючись статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення рішення-рішення від 02 серпня 2017 року №92536-13 в частині визначеного грошового зобов`язання в сумі 44.785,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового в розмірі 448,00 грн. (чотириста сорок вісім грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

Позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Відповідач - Головне управління ДФС у м. Києві (ідентифікаційний код 39439980, місцезнаходження: 04655, м. Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19).

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Підпунктом 15.5 пункту 15 Розділ VII "Перехідні положення" передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.А. Донець