Справа № 9901/41/19
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 червня 2019 року

Київ

справа №9901/41/19

адміністративне провадження №П/9901/41/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Хохуляка В.В., суддів: Васильєвої І.А., Гусака М.Б., Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

при секретарі судового засідання Горбатюку В.С.,

за участю представника відповідача Кот О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 до Верховної Ради України про визнання дій, бездіяльності протиправною та зобов`язання утриматись від вчинення певних дій, вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_42, ОСОБА_1 ., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ., ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_43, ОСОБА_10, ОСОБА_44, ОСОБА_11, ОСОБА_35, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_37, ОСОБА_18, ОСОБА_20 , ОСОБА_31 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 через свого представника - адвоката Погрібну С.О. звернулися до Верховного Суду, у якому просять суд:

визнати протиправною бездіяльність Верховної Ради України щодо неприйняття протягом більше шістнадцяти років дієвого закону, який би сприяв ефективному виконанню рішень національних судів

визнати протиправною дію Верховної Ради України щодо прийняття законів, що допускають несправедливий розподіл доходів Державного бюджету та бюджету Пенсійного фонду України між громадянами України;

зобов`язати Верховну Раду України утриматися від вчинення певних дій, а саме: від прийняття закону на основі законопроекту про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо подолання проблеми заборгованості держави за рішеннями судів (№8533) в частині встановлення компенсації за тривале невиконання рішення національного суду у розмірі 10% від присудженої суми, але не більше однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати;

зобов`язати Верховну Раду України вчинити певні дії, а саме: прийняти дієвий закон щодо виконання рішень національних судів, в якому передбачити розмір компенсації за тривале невиконання рішення національного суду у розмірі, що дорівнює витратам, спричиненим інфляцією, та спростити механізм виконання рішень судів, де боржником є держава.

Ухвалою Верховного Суду від 25.01.2019 позовну заяву ОСОБА_42, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_43, ОСОБА_10, ОСОБА_44, ОСОБА_11, ОСОБА_35, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_37, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_38, ОСОБА_20 , ОСОБА_31 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 залишено без руху, оскільки позовна заява не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 25.02.2019 позовну заяву ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_35 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_31 до Верховної Ради України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії повернуто позивачам без розгляду.

Ухвалою від 25.02.2019 відкрито провадження в адміністративній справі №9901/41/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 до Верховної Ради України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження колегією суддів у складі п`яти суддів, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 18.03.2019.

У судовому засіданні 18.03.2019 за клопотанням представника позивачів судом відкладено розгляд справи до 22.04.2019.

08.04.2019 судом отримано клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі.

У судове засідання 22.04.2019 позивачі та (або) їх представник не з`явилися, позиція сторони у справі з приводу заявленого відповідачем клопотання про закриття провадження не з`ясована, суд ухвалив розгляд справи відкласти до 10.06.2019.

22.05.2019 сторони у справі повідомлені, що судове засіданні 10.06.2019 не відбудеться, у зв`язку з неповним складом судової колегії.

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 23.05.2019 №449/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл позовної заяви для призначення складу колегії суддів, у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Гриціва М.І., що унеможливлює його участь у розгляді позовної заяви.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2019 визначено склад колегії суддів для розгляду справи №9901/41/19: Хохуляк В.В. - головуючий суддя, Васильєва І.А., Гусак М.Б., Пасічник С.С., Юрченко В.П.

Ухвалами від 24.05.2019 судом прийнято матеріали справи №9901/41/19 до свого провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 26.06.2019.

21.06.2019 від представника позивача - адвоката Погрібної С.О. до суду надійшло клопотання, у якому остання просить розгляд справи проводити без участі позивачів та їх представника.

У судовому засіданні 26.06.2019 за участю представника відповідача, розглянувши у клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, судом проголошено вступну та резолютивну частини ухвали про закриття провадження у справі №9901/41/19.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі вказують наступні обставини. ОСОБА_1 та інші являються ліквідаторами наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції 1-ї та 2-ї категорії, а також особами зі статусом «діти війни». У зв`язку з несвоєчасним виконанням державою рішень національних судів щодо перерахунку та виплати пенсій у розмірах, визначених законом, позивачі звернулися до Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). За заявами позивачів Великою Палатою ЄСПЛ прийнято рішення від 12.10.2017 №46852/13 у справі «Бурмил та інші проти України», яким 12148 заяв, що стосуються проблеми тривалого невиконання рішень національних судів, було вилучено з реєстру справ ЄСПЛ та передано Комітету міністрів Ради Європи для здійснення нагляду в межах заходів загального характеру, визначених у пілотному рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України». Суд вказав, що у подібних справах кожен теперішній і потенційний заявник, по суді, є «жертвою» за змістом статті 34 Конвенції, яка має право на те, щоб пілотне рішення Суду було повністю виконане на національному рівні відповідно до статті 46 параграфу 1, та отримати «адекватне достатнє відшкодування», як того вимагає пункт 5 резолютивної частини рішення у справі ОСОБА_41 . Таке відшкодування повинно включати в себе виконання українських судових рішень, ухвалених на їхню користь.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.08.2017 утворено міжвідомчу робочу групу з вирішення проблемних питань, пов`язаних з виникненням заборгованості держави за рішеннями судів (щодо групи справ «Юрій Миколайович Іванов проти України»/«Жовнер проти України».

19.04.2018 на черговому засіданні міжвідомчої групи Міністерством юстиції України представлено проект Закону, який передбачає вдосконалення механізму погашення заборгованості держави за рішеннями судів та запобігання її виникненню.

27.06.2018 проект Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо подолання проблеми заборгованості держави за рішеннями судів» №8533 внесено до Верховної Ради України.

Ознайомившись з текстом законопроекту, позивачі звернулись до суду з вимогою зобов`язати Верховну Раду України утриматися від прийняття закону на основі законопроекту про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо подолання проблеми заборгованості держави за рішеннями судів (№8533) в частині встановлення компенсації за тривале невиконання рішення національного суду у розмірі 10% від присудженої суми, але не більше однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати.

Вважаючи, що Верховна Рада України вчиняє протиправну бездіяльність, яка полягає у неприйнятті дієвого закону, який сприятиме ефективному виконанню рішень національних судів, а також, протиправними дії Верховної Ради України щодо прийняття законів, які допускають несправедливий розподіл доходів Державного бюджету та бюджету Пенсійного фонду України, ОСОБА_1 та інші звернулися до суду.

В обґрунтування адміністративного позову позивачі вказують, що проблема невиконання та надмірно тривалого виконання остаточних рішень в Україні була визнана Європейським судом системною і такою, що потребує негайного вирішення. У пілотному рішенні по справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» Європейський суд дійшов висновку, що порушення прав, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, є наслідком недоліків регуляторної та адміністративної практики органів державної влади.

У свою чергу, відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якого Верховна Рада України проти позову заперечує, вважає, що між позивачами та відповідачем відсутній публічно-правовий спір, який підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства, а тому провадження у справі підлягає закриттю. Відповідач вказує, що перелік публічно-правових справ, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначено частиною другою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України. Як зазначає відповідач, Кодекс адміністративного судочинства регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій, і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Тотожні доводи відповідач наводить у клопотанні про закриття провадження у справі.

Представник позивачів у відповіді на відзив не погоджується з твердженнями відповідача та посилається на статтю 55 Конституції України, згідно якої кожному гарантовано право на оскарження у суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також наголошує на правовій позиції Конституційного Суду України у справі №6-зп, зокрема, щодо судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень. Крім того, представник позивачів покликається на положення статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України, де унормовано особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України. З урахуванням викладеного, представник позивачів просить позов задовольнити, а справу розглядати без її участі та участі позивачів.

Розглянувши клопотання відповідача, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, надавши оцінку аргументам учасників справи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, суд вважає, що провадження у цій справі підлягає закриттю, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За частиною першою статті 1 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Поняття суб`єкта владних повноважень міститься у пункті 7 частини першої статті 4 КАС України, відповідно до якого ним є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Поряд із загальними правилами провадження в адміністративних справах у суді першої інстанції КАС України встановлює певні особливості провадження для окремих категорій справ, а саме справ щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Особливості провадження у справах зазначеної категорії визначено статтею 266 КАС України. За частиною першою цієї статті встановлені нею правила поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; 2) законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів. За статтею 266 КАС України оскарженню підлягають правові акти перелічених у цій статті суб`єктів як індивідуально-правового, так і нормативно-правового характеру.

У Рішенні Конституційного Суду України від 27.03.2012 №7-рп/2002 розтлумачені положення статей 85, 91 Конституції України наступним чином: за змістом положень статей 85, 91 Конституції України, Верховна Рада України приймає закони, постанови та інші правові акти. Вони є юридичною формою реалізації повноважень єдиного органу законодавчої влади в Україні та відповідно до частини другої статті 147, частини першої статті 150 Конституції України є об`єктом судового конституційного контролю (абзац 4 пункту 4 Рішення №7-рп/2002).

Юридична природа повноважень Верховної Ради України як законодавчого органу висвітлена у Рішенні Конституційного Суду України від 17.10.2002 №17-рп/2002, згідно якого Верховна Рада України визначена в статті 75 Конституції України парламентом - єдиним органом законодавчої влади в Україні. Як орган державної влади Верховна Рада України є колегіальним органом, який складають чотириста п`ятдесят народних депутатів України. Повноваження Верховної Ради України реалізуються спільною діяльністю народних депутатів України на засіданнях Верховної Ради України під час її сесій. Визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони. Верховна Рада України здійснює законодавчу владу самостійно, без участі інших органів (абзац 3 пункту 2 Рішення №17-рп/2002).

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією, законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів (абзац 2-3 підпункту 4.2 Рішення №19-рп/2011).

Статтею 75 Конституції України встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони. Повноваження Ради реалізуються спільною діяльністю народних депутатів України під час сесій на її засіданнях (стаття 91 Конституції України).

Згідно положень пункту статті 85 Конституції України до повноважень Верховної Ради України належить прийняття законів. При цьому, здійснюючи законотворчу діяльність, парламент не виконує владні управлінські функції.

З урахуванням наведених норм та правових позицій Конституційного Суду України, суд вважає, що при прийнятті законів Верховна Рада України не здійснює владних управлінських функцій, тому такі дії не можуть підпадати під контроль суду адміністративної юрисдикції. До повноважень Верховної Ради України належить реалізація дій з розгляду законопроектів, які за змістом, способами, прийомами, завданнями та юридичною природою є проявами функції законотворення. Під час здійснення законодавчої функції парламент не перебуває у правовідносинах із позивачами, а отже останні не можуть оскаржувати до суду діяння парламенту, вчинені ним при здійсненні цієї функції. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №9901/787/18.

За відсутності між позивачами і Верховною Радою України правовідносин при здійсненні парламентом законодавчої функції, відсутність публічно-правового спору між позивачами і парламентом позовні вимоги про визнання протиправними діянь (дій та бездіяльності) Верховної Ради України щодо прийняття законів (змін до законів), не передбачають об`єкту судового захисту в порядку адміністративного судочинства. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що справа не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, клопотання представника відповідача підлягає задоволенню, а провадження у справі - закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.

Керуючись статтями 22, 238, 242- 246, 248, 250, 257- 262, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 до Верховної Ради України про визнання дій, бездіяльності протиправною та зобов`язання утриматись від вчинення певних дій, вчинити певні дії закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її прийняття та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Повне судове рішення складено 27.06.2019.

-----------------------

-----------------------

-----------------------

------------------------

------------------------

В.В. Хохуляк

І.А. Васильєва

М.Б. Гусак

С.С. Пасічник

В.П. Юрченко

Судді Верховного Суду