Справа № 810/4751/18
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/4751/18 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Імнем України

18 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року, що прийнята у місті Києві, у справі за адміністративним позовом заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області до Петропавлівсько - Борщагівської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області, треті особи: Департамент Державної архітектурно - будівельної інспекції у Київській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ДП "Український науково - дослідний і проектний інститут цивільного будівництва "Укрндпіцивільбуд", ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування рішення 2-го пленарного засідання 9-ої сесії VII скликання Петропавлівсько - Борщагівської сілської ради Києво - Святошинського району Київської області "Про надання дозволу на розробку детального плану забудови території для проектування та будівництва житлової забудови з об`єктами нежитлового призначення в селі Петропавлівська Борщагівка в межах вулиці Ярослава Мудрого та Княгині Ольги"№ 59 від 04.05.2017.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.10.2018 відкрито провадження у справі.

Заступником керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області 01 лютого 2019 року подано до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії рішення 2-го пленарного засідання 9-ої сесії VII скликання Петропавлівсько - Борщагівської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області «Про надання дозволу на розробку детального плану забудови території для проектування та будівництва житлової забудови з об`єктами нежитлового призначення в селі Петропавлівська Борщагівка в межах вулиці Ярослава Мудрого та Княгині Ольги» № 59 від 04.05.20Ї7;

- заборони Петропавлівсько-Борщагівській сільській раді Києво- Святошинського району Київської області та будь - яким іншим особам, вчиняти будь-які дії по виконанню та реалізації оскаржуваного рішення 2-го пленарного засідання 9-ої сесії VII скликання Петропавлівсько - Борщагвській сільській раді Києво-Святошинського району Київської області та будь - яким іншим особам, вчиняти будь - які дії по виконанню та реалізації оскаржуваного рішення 2-го пленарного засідання 9-ої сесії VII скликання Петропавлівсько - Борщагвської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області «Про надання дозволу на розробку детального плану забудови території для проектування та будівництва житлової забудови з об`єктами нежитлового призначення в селі Петропавлівська Борщагівка в межах вулиці Ярослава Мудрого та Княгині Ольги» № 59 від 04.05.2017 та створення правових наслідків, пов`язаних з його прийняттям;

- здійснювати будівництво об`єктів нерухомості на земельних ділянках по вул, Ярослава Мудрого, 68 (кадастровий номер :01:004:5005), вул. Княгині Ольги, 67 (кадастровий номер :01:004:5004), вул. Ярослава Мудрого, 60, 60-а, 60-б, 62, 62-а, 62-б (колишні номери № 60 та № 62) (кадастрові номери: :01:004:5052, 222485901:01:004:5053, :01:004:5054, 222485901:01:004:5055, :01:004:5056, :01:004:5057), вул. Ярослава Мудрого, 64, 64-а ,64-б, 66, 66-а, 66-б (колишні номери № 64 та № 66) (кадастрові номери: :01:004:5067, :01:004:5068, :01:004:5069, :01:004:5070, :01:004:5071, :01:004:5072), вул. Княгині Ольги, 63, 63-а, 63-б, 65, 65-а, 65-б (колишні номери № 63 та № 65) (кадастрові номери :01:004:5058, :01:004:5059, :01:004:5060, :01:004:5061, :01:004:5062, :01:004:5063), що розташовані в с. Петропавлівська Борщагівка Києво - Святошинського району Київської області .

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким заяву про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити, оскільки вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на наявності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (частина друга статті 150 КАС).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС, позов може бути забезпечено, крім іншого, шляхом: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17.

Надавши оцінку способу забезпечення позову, про який просить позивач, та суті спірних правовідносин, колегією суддів не встановлено будь-яких обставин, які б могли свідчити, що невжиття заходів забезпечення позову створюють чи можуть створити перешкоди у виконанні рішення суду у даній справі в разі задоволення позову.

Як вже зазначалося, предметом спору у даній справі є оскарження рішення сільської ради про надання дозволу на розробку детального плану забудови території.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI) детальний план території - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території.

Детальний план території у межах населеного пункту розглядається і затверджується виконавчим органом сільської, селищної, міської ради протягом 30 днів з дня його подання, а за відсутності затвердженого в установленому цим Законом порядку плану зонування території - відповідною сільською, селищною, міською радою (частина восьма статті 20 Закону № 3038-VI)

Згідно частин першої, другої статті 21 Закону № 3038-VI громадському обговоренню підлягають розроблені в установленому порядку проекти містобудівної документації на місцевому рівні: генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій, детальні плани територій.

Затвердження на місцевому рівні містобудівної документації, зазначеної у частині першій цієї статті, без проведення громадського обговорення проектів такої документації забороняється.

Таким чином, оскаржуване рішення відповідача є лише першою стадією процедури розробки містобудівної документації. Це рішення реалізується шляхом розроблення детального плану забудови території, який в подальшому проходить стадії громадського обговорення та затвердження.

У свою чергу, суд не вбачає будь-яких можливих труднощів чи об`єктивних перешкод, в разі задоволення позову, які б могли вплинути на виконання рішення суду без вжиття заходів забезпечення позову про які просить позивач.

У разі задоволення позову, рішення суду не потребуватиме виконання (у тому числі в примусовому порядку), оскільки оскаржуване рішення відповідача втратить чинність не у зв`язку із виконанням судового рішення, а у зв`язку із набранням таким рішенням законної сили.

Колегія суддів зазначає, що вжитими заходами забезпечення позову не будуть створені належні передумови для захисту конкретних прав, за захистом яких позивач звернувся до суду, оскільки отримання дозволів на розробку містобудівної документації, не означає позитивного рішення про затвердження та введення в дію цієї документації та, як наслідок, її використання при здійсненні забудови спірної території.

Сама лише реалізація оскаржуваного рішення шляхом розроблення відповідної містобудівної документації не впливає у межах предмету даного спору на обсяг прав чи обов`язків позивача чи будь-яких інших осіб, а тому відсутні підстави вважати, що поновлення цих прав при задоволенні позову без його забезпечення буде неможливим.

Подібну позицію щодо забезпечення позову у спорах про надання дозволу на розробку містобудівної документації висловлював Верховний Суд у постанові від 27 лютого 2018 року по справі № 545/808/17.

Судом відхиляються доводи скаржника про можливе у майбутньому затвердження розробленого детального плану території, отримання містобудівних умов, розроблення проекту, отримання дозвільної документації та здійснення забудови цієї території. Вказані мотиви не стосуються предмету виходять за межі доказування даної справи, у якій спір стосується виключно питання надання дозволу на розробку відповідної документації. Тобто зазначені обставини, які можуть виникнути у майбутньому, як підстави для забезпечення позову не є співмірними та адекватними предмету спору у даній справі.

Заявник у своїй заяві фактично просить вирішити майбутні спори, які ще не виникли, у правідносинах, які ще не склалися, що суперечить завданню адміністративного судочинства та меті інституту забезпечення позову.

Таким чином, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що заявником не обґрунтовано причини неможливості захисту (поновлення) прав, свобод та інтересів після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів, не розкрито у чому полягає необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав а у майбутньому.

Пленум Вищого адміністративного суду України у постанові від 29.09.2016 № 14 зазначив, що рішення, дії чи бездіяльність мають очевидні ознаки протиправності, якщо вони істотно суперечать чинному законодавству.

У суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що доводи позивача свідчать про істотне порушення вимог чинного законодавства як підстави для застосування заходів забезпечення позову. Тому, колегія суддів відхиляє відповідні доводи скаржника, яким може бути надано оцінку виключно при розгляді справи по суті спору.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 312, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов

Повний текст постанови складений 24.06.2019.