Справа № 813/851/16
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2019-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/851/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2019 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сакалоша В.М.,

секретаря судового засідання Гулкевича В.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідачів Саган Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України, відповідач 1), Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області (далі - ГУ ДФС у Львівській області, відповідач 2), у якому просив визнати протиправним і скасувати наказ ДФС України від 15 лютого 2016 року № 32-ДС про звільнення з роботи, поновити його на посаді заступника начальника ГУ ДФС України у Львівській області і стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

За наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 . Верховний Cуд 24.10.2017 прийняв постанову, якою постановив: касаційну скаргу задовольнити частково; скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10.07.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2017 року, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Матеріали справи № 813/851/16 надійшли на адресу Львівського окружного адміністративного суду за вх. № 2133 21.01.2019.

21.01.2019 за результатами автоматизованого розподілу для розгляду справи №813/851/16 визначено головуючого суддю Сакалоша В.М.

Ухвалою судді від 23.01.2019 року прийнято справу до загального позовного провадження та призначено до судового розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом ДФС України від 15.02.2016 № 32-ДС ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника відділу ГУ ДФС у Львівській області. Позивач вважає даний наказ протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства з тих підстав, що ним не вчинялося одноразового грубого порушення трудової дисципліни, фактично його звільнено за неналежний контроль діяльності ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області», що є триваючим порушенням.Також позивач вважає, що було грубо порушено процедуру звільнення його з посади, оскільки не проведено службове розслідування.

Судом отримано відзив на позовну заяву (вх.№5622 від 19.02.2019). Відповідачі позовні вимоги вважають безпідставними та необґрунтованими, а розірвання трудового договору таким, що проведено з дотриманням порядку передбаченого Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України). Також суду надані додаткові пояснення (вх.№20593 від 12.06.2019).

У своїх запереченнях відповідачі покликаються на вже встановлені судами фактичні обставини, підтверджені наявними у справі письмовими доказами. Вважають, що рішення судів першої та апеляційної інстанції прийняті на підставі повного і всебічного з`ясовання обставин справи.

Позивач надав письмові пояснення (вх.№6782 від 28.02.2019), відповідь на відзив (вх.№7178 від 04.03.2019), додаткові письмові пояснення (вх.№9064 від 19.03.21019), додаткові письмові пояснення (вх.№10922 від 01.04.2019), письмові пояснення (вх.№18410 від 28.05.2019), письмові пояснення (вх.№21716 від 21.06.2019) у яких повторно вказує на те, що оскаржуваний наказ був виданий протиправно та підлягає скасуванню.

Ухвалою судді без виходу до нарадчої кімнати від 23.04.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовільнити в повному обсязі.

Представник відповідачів проти позову заперечила, просила відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.

Заслухавши вступне слово представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, виходив з наступного.

Судом встановлено що наказом ДФС України від 25.11.2014 №1550-о ОСОБА_1 призначений в порядку переведення на посаду заступника начальника ГУ ДФС у Львівській області.

Згідно з наказами ГУ ДФС у Львівській області від 02.12.2015 № 56 та від 28.07.2015 № 470 «Про розподіл обов`язків між керівництвом ГУ ДФС у Львівській області» заступник начальника ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_1 здійснював, у тому числі, керівництво ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області», що перебуває у державній власності.

На підставі доповідної записки Департаменту фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку від 12.08.2015 щодо фактів можливих порушень під час оформлення документів щодо передачі об`єктів нерухомого майна, які перебувають на балансі ГУ ДФС у Львівській області, а також перевірки причин збитковості ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області», 13.08.2015 ДФС України ініціювало проведення службової перевірки, у тому числі, щодо виконання ОСОБА_1 службових обов`язків.

28.08.2015 складено Акт про результати службової перевірки.

Перевіркою встановлено, що ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області» за І квартал 2015 року отримало значні збитки, кредиторська заборгованість станом на 1 квітня 2015 року є більшою, у порівнянні з показником на початку року. Підприємство продовжило тенденцію збільшення збитків у ІІ кварталі 2015 року, а сума кредиторської заборгованості станом на 1 липня 2015 року збільшилась, у порівнянні з попереднім кварталом.

Протягом І півріччя 2015 року на рахунок ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області» від ГУ ДФС у Львівській області перераховано платежі за комунальні послуги, в тому числі за І квартал 2015 року, однак такі кошти використовувались не за призначенням, що призвело до збільшення заборгованості перед енергопостачальними компаніями. Зокрема, частину коштів було використано для виплати протягом січня-липня 2015 року премій та надбавок керівнику державного підприємства, що не допускалося умовами контракту у разі збитковості підприємства, а також іншим працівникам державного підприємства.

Також, перевіркою встановлено, що на балансі ГУ ДФС у Львівській області обліковується нерухоме майно, розташоване у селі Майдан, Жовківського району, яке передане в користування ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області». Перевіркою виявлено розбіжності між даними бухгалтерського обліку майна та даними Єдиного реєстру об`єктів державної власності, а саме: в бухгалтерському обліку нерухоме майно значиться як окремі об`єкти (будівлі), тоді як в реєстрі відображено одним об`єктом - база відпочинку «Чарівні озера». Більша частина цього нерухомого майна не експлуатується та зазнає значної руйнації, дерев`яні будинки занедбані; штучні озера, замощення та благоустрій території потребують відновлення.

Згідно з висновком акту службової перевірки погіршення економічного стану ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області», невиконання показників фінансових планів протягом І та ІІ кварталів 2015 року, недотримання директором державного підприємства ОСОБА_2 умов «Контракту з керівником підприємства, що є у державній власності», укладеного 26.08.2014 з ГУ Міндоходів у Львівській області, стали можливими внаслідок неналежного виконання заступником начальника ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків.

19 серпня 2015 року від позивача відібрано письмові пояснення щодо контролю за діяльністю ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області».

16 вересня 2015 Головою ДФС України прийнято наказ № 698 «Про результати службової перевірки», згідно з яким вирішено звільнити позивача із займаної посади за одноразове грубе порушення, що проявилось у незабезпеченні належного виконання службових обов`язків, визначених п.п.6 п. 5, п.п.2 п.12 Положення про ГУ ДФС у Львівській області, наказами ГУ ДФС у Львівській області від 2 грудня 2014 року № 56, від 28 липня 2015 року № 470. Однак, оскільки ОСОБА_1 в період з 31 серпня 2015 року перебував на лікарняному, питання щодо його звільнення відкладено до дня його виходу на роботу.

Позивач був тимчасово непрацездатним по 12 лютого 2016 року включно.

Наказом ДФС України від 15 лютого 2016 року № 32-ДС, прийнятим на виконання пункту 1 наказу від 16 вересня 2015 року № 696, позивача звільнено за п.1 ст.41 Кодексу законів про працю України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків.

Не погоджуючись з даним наказом позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті суд керувався наступним.

Регулювання трудових правовідносин у процесі проходження служби, порядок застосування дисциплінарних стягнень та процедура звільнення державних службовців у межах спірних правовідносин регулюється Кодексом законів про працю України, як загальним законом та Законом України «Про державну службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 14 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII (у редакції, яка діяла на час звільнення позивача) визначено особливості дисциплінарної відповідальності державних службовців.

Відповідно до вказаної статті дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов`язаних з проходженням державної служби, а також за порушення правил професійної етики, інший вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

Загальні підстави припинення державної служби визначено КЗпП України. Крім загальних підстав, державна служба припиняється у випадках, передбачених статтею 30 Закону України «Про державну службу».

Для окремих категорій державних службовців законом можуть бути визначені особливості визнання дисциплінарного проступку підставою для припинення державної служби.

Державний службовець особисто виконує покладені на нього посадові обов`язки.

Згідно з ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів: стягнення, догана, або звільнення.

Відповідно до положень ст.148 цього кодексу дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

У статті 40 КЗпП України перелічено випадки, коли власник або уповноважений ним орган має право з власної ініціативи розірвати трудовий договір з працівником, а статтею 41 цього Кодексу визначено додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 26.08.2014 між Головним управлінням Міндоходів у Львівській області (правонаступником якого є ГУ ДФС у Львівській області) та громадянином ОСОБА_2 укладено контракт з керівником підприємства, що є у державній власності, згідно з яким ОСОБА_2 призначений на посаду начальника Державного підприємства «Виробничо-сервісний центр Міністерства доходів і зборів України у Львівській області» (правонаступником якого є ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області»).

Згідно з п. 2.9.2 зазначеного контракту ГУ ДФС у Львівській області здійснює контроль:

-за фінансовою діяльністю підприємства та затверджує або погоджує в установленому порядку його річний план з поквартальною розбивкою фінансовий план на кожний наступний рік;

-виконанням показників затвердженого фінансового плану підприємством та показників, передбачених цим контрактом, а також за здійсненням підприємством витрат у разі не затвердження (непогашення) річного фінансового плану в установленому законодавством порядку;

-за ефективністю використання і збереження закріпленого за підприємством державного майна.

Підпунктом 6 п. 5 Положення про ГУ ДФС у Львівській області, затвердженого наказом ДФС України від 26.08.2014 № 78, визначено, що ГУ ДФС у Львівській області організовує свою роботу і роботу підпорядкованих ДПІ підприємств, установ та організацій, що належать до сфери ДФС.

Відповідно до п.п. 2 п. 12 Положення заступники начальника ГУ ДФС у Львівській області забезпечують виконання повноважень відповідно до затвердженого розподілу обов`язків.

Згідно з наказами ГУ ДФС у Львівській області «Про розподіл обов`язків між керівництвом Головного управління ДФС у Львівській області» №56 від 02.12.2014 року та №470 від 28.07.2015 року заступник начальника ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_1 здійснює керівництво окремими структурними підрозділами та підпорядкованими ГУ ДФС у Львівській області підприємствами, зокрема, ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області».

Відповідно до п. 3.1 контракту з керівником ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області» ОСОБА_2, щомісячні премії, надбавки та доплати виплачуються керівнику лише при забезпеченні в цілому прибуткової діяльності підприємства. Крім того, у разі несвоєчасного виконання завдань, визначених контрактом, погіршення якості роботи, надбавки скасовуються або зменшуються.

Як вбачається з матеріалів справи, та раніше встановлено, незважаючи на збиткову діяльність ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області» протягом 7 місяців 2015 року директору ОСОБА_2 виплачувалася премія та надбавка за інтенсивність праці та особливий характер роботи.

Такі премії та надбавки у вказаний період було нараховано та виплачено заступнику головного бухгалтера, бухгалтерам (провідним бухгалтерам), продавцям (старшим продавцям) кіоску, начальнику відділу кадрів (старшому інспектору по кадрах), юрисконсульту, друкару офсетного плоского друкування, палітурнику та начальнику відділу з виробництва та реалізації друків на загальну суму 231 252,71 грн.

При цьому, премії прибиральницям, двірникам, слюсарам, сантехнікам, електромонтерам тощо не виплачувались.

Окрім цього рішення про виплату премій керівнику ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області» ОСОБА_2 у 2015 році були затверджені безпосередньо ОСОБА_1 .

Проте, згідно з наявними в матеріалах справи звітами про фінансові результати ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області» за І квартал 2015 року збиток підприємства становив 2 476 тис. грн., за ІІ квартал 2015 року збиток підприємства збільшився та становив 3 772 тис. грн., тоді як за підсумками 2014 року підприємство отримало прибуток в розмірі 143 тис. грн., тобто було збитковим.

З вищевикладеного можна зробити висновок про те, що позивачем неналежно організовано роботу підпорядкованого ДФС України підприємства та не вжито заходів реагування на порушення керівником ДП «Виробничо-сервісний центр у Львівській області» умов контракту, що було виявлено під час перевірки. А отже, щодо позивача правомірно застосовано стягнення.

Під час судового аналізу встановлено, що на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з займаної посади.

Преставник позивача у своїх твердженнях наголошує на те, що фактично підставою для звільнення ОСОБА_1 було систематичне невиконання ним своїх обов`язків.

Суд звертає увагу на твердження Верховного Суду про те, що одноразове грубе порушення трудових обов`язків, як підстава розірвання трудового договору з ініціативи власника уповноваженого ним органу, має місце тоді, коли грубе порушення трудових обов`язків є одноразовим, а не тривалим і системним, що може бути підставою для звільнення за інших підстав. Під разовим порушенням необхідно розуміти таку протиправну поведінку, що є обмеженою в часі та вчиненою саме разово (одну дію або бездіяльність). При новому розгляді справи суд враховує зауваження Верховного Суду, щодо того що судами не було в повному обсязі досліджено звільнення позивача за п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП.

Надаючи правову оцінку юридичній кваліфікації підстави звільнення позивача за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, з огляду на його посадові обов`язки, суд виходить з того, що систематичне невиконання особою покладених на неї обов`язків, як і одноразове грубе порушення є підставою для правомірного застосування ч.1 ст.41 КЗпП України та звільнення особи з займаної посади.

Наведене знайшло підтвердження у рішенні Верховного Суду від 15.03.2016 №К/800/53794/15. Зокрема Верховний Суд надав оцінку порушенням як систематичним.

Крім того, законодавство України не визначає поняття одноразового грубого порушення трудових обов`язків. Це оціночне поняття, і таку оцінку надає власник або уповноважений ним орган діям працівника.

Відповідно до п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Варто зазначити, що суд вирішує спір у сфері публічно-правових відносин, визначальним у вирішенні цього спору є встановлення обставин щодо наявності в діях позивача ознак дисциплінарного проступку. На переконання суду підстави звільнення позивача вказані в акті та наказі є достатніми для застосування до нього дисциплінарного стягнення передбаченого Закону України «Про державну службу» у вигляді звільнення з державної служби.

Факт порушення трудової дисципліни підтверджений в судах попередніх інстанцій, а отже, позивач відповідно до Закону України «Про державну службу» повинен нести відповідальність передбачену нормами чинного законодавства.

Суд критично ставиться до тверджень представника позивача, що відповідачем грубо порушено процедуру звільнення ОСОБА_1 , оскільки не проведено службове розслідування. Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затверджений Постанова Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 р. №950.

Суд звертає увагу, що проведення службового розслідування є правом, а не обов`язком відповідача. Так відповідно до п.1 Порядку № 950 службове розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути проведено, зокрема, на вимогу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри.

Рішення щодо проведення службового розслідування приймається вищими посадовими особами України, Першим віце-прем`єр-міністром України, керівником державного органу (посадовою особою), що призначив на посаду особу, уповноважену на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої планується проводитися службове розслідування, керівником органу, в якому працює зазначена особа (п. 2 Порядку № 950).

А отже, призначення службового розслідування є правом, а не обов`язком керівника державного органу. Рішення про проведення службового розслідування приймається в кожному окремому випадку з урахуванням усіх обставин по конкретній справі. Вимог щодо обов`язковості його проведення Порядок № 950 не містить. Відтак проведення розслідування є дискреційним повноваженням відповідача.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ відповідає критеріям, встановленим частиною 3 статті 2 КАС України та вимогам трудового законодавства та Закону України «Про державну службу», зокрема, при прийнятті даного наказу відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З огляду на вказане, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволення адміністративного слід відмовити повністю.

Згідно з п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів за вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

Тому, підстави для застосування вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України щодо розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідн.код НОМЕР_1 ) до Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська пл., 8; ), Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області (79026, м. Львів, вул. Стрийська, 35; 39462700) про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити повністю

Судові витрати не стягуються.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 27.06.2019.

Суддя В.М. Сакалош