Справа № 1340/4061/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 рокуЛьвів№ 857/2856/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Гінди О. М., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання - Болюк Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 1340/4061/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Військової прокуратури Західного регіону України про визнання протиправною та скасування постанови про закриття виконавчого провадження, -

суддя в 1-й інстанції Карп`як О.О.,

час ухвалення рішення 13.02.2019 року, 12:53 год.,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 13.02.2019 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Військової прокуратури Західного регіону України, в якому просив скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №56182124 від 22 серпня 2018 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження №56182124 від 22 серпня 2018 року прийнята неправомірно, оскільки постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року у справі №813/194/17 в частині зобов`язання Військової прокуратури Західного регіону України здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення, виходячи з надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи в розмірі 100% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, а також доплатити різницю між фактично отриманим позивачем грошовим забезпеченням та належним йому до сплати грошовим забезпеченням починаючи з грудня 2014 року, а також виплатити заборгованість, що виникне на день такого перерахунку з урахуванням раніше проведених виплат залишається невиконаною. Також апелянт звертає увагу на те, що у рішенні суду першої інстанції зовсім відсутні роз`яснення щодо переривання перерахунку його грошового забезпечення за вересень 2016 року за рішенням Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року, хоча в рішенні вказаного суду зазначено щодо зобов`язання військової прокуратури Західного регіону України здійснити перерахунок з грудня 2014 року без будь-яких перерв. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору- Військова прокуратура Західного регіону України подала письмові пояснення, в яких вказало, що факт отримання ОСОБА_1 перерахованих коштів у сумі 99101, 68 грн. не заперечується, що спростовує його доводи щодо нездійснення такого перерахунку. Доводи апелянта про те, що подані боржником державному виконавцю розрахунки не можна вважати належним виконанням судового рішення є необґрунтованими, оскільки форма та зміст таких розрахунків законодавчо не встановлені. Враховуючи наведене, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивача (апелянт) Парамонов Є. В. у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржувану рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 у судовому засіданні не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у його відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року у справі №813/194/17 визнано протиправними рішення та дії Військової прокуратури Західного регіону України про встановлення позивачу з грудня 2014 року надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи в розмірі 90% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років; зобов`язано Військову прокуратуру Західного регіону України здійснити позивачу ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення, виходячи з надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи у розмірі 100% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, а також доплатити різницю між фактично отриманим позивачем грошовим забезпеченням та належним йому до сплати грошовим забезпеченням починаючи з грудня 2014 року, а також виплатити заборгованість, що виникне на день такого перерахунку з урахуванням раніше виплачених сум; визнано протиправними рішення та дії відповідача про нарахування і виплати позивачу в грудні 2016 року матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань в розмірах, менших ніж грошове забезпечення за грудень 2016 року; зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення за 2016 рік в розмірі грошового забезпечення за грудень 2016 року та матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2016 рік в розмірі грошового забезпечення за грудень 2016 року.

14 грудня 2017 року Львівський апеляційним адміністративним судом видано виконавчий лист №43/17 у справі №813/194/17 щодо зобов`язання Військової прокуратури Західного регіону України здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення, виходячи з надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи в розмірі 100% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, а також доплатити різницю між фактично отриманим позивачем грошовим забезпеченням та належним йому до сплати грошовим забезпеченням починаючи з грудня 2014 року, а також виплатити заборгованість, що виникне на день такого перерахунку з урахуванням раніше проведених виплат.

16 квітня 2018 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрив виконавче провадження ВП №56182124 про примусове виконання вищевказаного виконавчого листа.

Копія цієї постанови надіслана сторонам виконавчого провадження, проте ними не оскаржувалася.

31 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця із заявою, в якій вказав, що Військова прокуратура Західного регіону України здійснила неправильний перерахунок належного йому за рішенням суду грошового забезпечення, оскільки у лютому квітні 2018 року йому взагалі не нараховано і не виплачено надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, а тому при примусовому виконанні вказаного рішення суду має бути виплачена в тому числі вказана заборгованість.

12 червня 2018 року головний державний виконавець ВПВР ДДВС МЮ України виніс постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду, накладено на боржника - Військову прокуратуру Західного регіону України штраф на користь держави в розмірі 5100 грн.

Листом №10/7/4-437 вих 18 від 22 червня 2018 року Військова прокуратура Західного регіону України повідомила відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про те, що на виконання постанови про накладення штрафу у виконавчому провадження ВП № травня 2018 року здійснено перерахунки та скеровано платіжні доручення № 367, 368, 386, 391 до Державної казначейської служби України, якою 08 травня 2018 року здійснено їх оплату. Також зазначено, що 10 травня 2018 року листом №18/2-107вих18 проінформовано відділ примусового виконання рішень ДДВС МЮ України про виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року у справі №813/194/17 та додано копії відповідних платіжних документів, а також відповідний розрахунок.

Таким чином, Військова прокуратура Західного регіону України повідомила про виконання рішення суду.

Копію вказаного листа ОСОБА_1 отримав 27 червня 2018 року, разом з додатками: копією супровідного листа №18/2-107 вих18 від 10 травня 2018 року, копіями платіжних доручень №367, 368, 386, 391 від 07 травня 2018 року, копіями відомостей на отримання коштів ОСОБА_1 розрахунки сум належних до виплати у виконавчих провадженнях №56181964 та 56182124.

Як вбачається з матеріалів справи, Військова прокуратура Західного регіону України перерахувала ОСОБА_1 48933,06 грн. грошового забезпечення військовослужбовця, що підтверджується копією платіжного доручення №386 від 07 травня 2018 року на виконання вказаного виконавчого листа, призначення платежу: 0901010;2112; перерах. Грош. Заб-ня в/сл. Зг. Пост.ВП№.04.18 вик.л.№813/194/17 14.12.17.Перерах.зг.списку від 07.05.2018 Терм.спл.08.05.18.Повністю.

Вказана сума виплачена за період з грудня 2014 року по грудень 2017 року відповідно до розрахунків сум, належних до виплати згідно з виконавчим листом від 14 грудня 2017 року №813/194/17, постанова ВП№56182124 від 16 квітня 2018 року, наявних у матеріалах виконавчого провадження.

12 липня 2018 року відповідач скерував на адресу боржника - Військова прокуратура Західного регіону України вимогу про те, що відповідно до наданих розрахунків боржник здійснив перерахунок виплат до грудня 2017 року включно, разом з тим, розрахунок за 2018 рік відсутній, що суперечить рішенню суду, яким боржника зобов`язано здійснити позивачу перерахунок та виплату грошового забезпечення, виходячи з надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи в розмірі 100% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, а також доплатити різницю між фактично отриманим позивачем грошовим забезпеченням та належним йому до сплати грошовим забезпеченням, починаючи з грудня 2014 року, а також виплатити заборгованість, що виникла на день такого перерахунку з урахуванням раніше проведених виплат (розрахунок виплат проведено в квітні 2018 року). Враховуючи наведене, вимагав негайно вирішити питання щодо належного виконання виконавчого листа №813/194/17.

Листом №18/2-155вих-18 від 30 липня 2018 року Військова прокуратура Західного регіону України повідомила відповідача про те, що відповідно до п.2 постанови КМ України Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури №505 від 31 травня 2012 року, п.2.8 Положення про порядок відновлення і виплати надбавок та доплат до посадових окладів працівників органів прокуратури України, затвердженого наказом Генерального прокурора України №85 від 18 червня 2005 року, керівникам органів прокуратури в межах фонду заробітної плати надано право установлювати прокурорам та слідчим органів прокуратури надбавку за високі досягнення у праці та виконання особливо важливої роботи у розмірі до 100% посадового окладу з урахуванням надбавки за класний чин та вислугу років; ОСОБА_1 з моменту звільнення по даний час перебуває в основних щорічних відпустках за 2016 2017 роки, які неодноразово продовжує у зв`язку з перебуванням на лікуванні під час цих відпусток на кількість невикористаних днів. Щодо нарахувань та виплат грошового забезпечення ОСОБА_1 у 2018 році (в т.ч. надбавки за високі досягнення в праці або за виконання особливо важливої роботи в розмірі 100%) у 2018 році, то за січень 2018 року йому нараховано грошове забезпечення на загальну суму 38914,30 грн., у т.ч. вказану надбавку в розмірі 100% на суму 12553 грн. Після утримання військового збору з нарахованого грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення за першу і другу половину січня 2018 року ОСОБА_1 проведена шляхом перерахування коштів на його картковий рахунок разом із надбавкою за високі досягнення в праці або за виконання особливо важливої роботи в розмірі 100%. Виплата ОСОБА_1 грошового забезпечення здійснена: за першу половину січня 15 січня 2018 року 12550 грн., за другу половину січня 31 січня 2018 25780,59 грн. З урахуванням того, що ОСОБА_1 не перебуває в штаті прокуратури регіону, тобто є звільненим і перебуває в розпорядженні прокурора регіону до вирішення питання щодо призначення на посаду або ж звільнення із військової служби в запас, та з огляду на те, що він завдання та доручення не виконував, інтенсивності та напруженості у роботі не мав та тривалий час відсутній на військовій службі, відповідно до наказу військового прокурора регіону від 26 лютого 2018 року №119к надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи за лютий 2018 року ОСОБА_1 не виплачувалась. Враховуючи наведене, з 01 березня 2018 року надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи Парамонову Є. В. наказом військового прокурора регіону від 27 березня 2018 року №166к скасована.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до наказу Військового прокурора Західного регіону України від 26 лютого 2018 року №119 к за лютий 2018 року надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи полковнику юстиції Парамонову Є. В. не здійснювалася .

Крім того, згідно з наказом Військової прокуратури Західного регіону від 27 березня 2018 року №166к з 01 березня 2018 року скасовано надбавку за високі досягнення в праці або за виконання особливо важливої роботи полковнику юстиції Парамонову Є. В.

Довідкою від 30 липня 2018 року №181 про грошове забезпечення ОСОБА_1 за січень 2018 року підтверджується, що борг на січень 2018 становить 0, нараховано 38914,30 грн., у т.ч. надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи в сумі 12553 грн.

22 серпня 2018 року головний державний виконавець ВПВР ДДВС МЮ України виніс постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №56182124 у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України Про виконавче провадження.

Відмовляючи в задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України про виконавче провадження, оскільки постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року у справі №813/194/17 в частині зобов`язання Військової прокуратури Західного регіону України здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення, виходячи з надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи в розмірі 100% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, а також доплату різниці між фактично отриманим позивачем грошовим забезпеченням та належним йому до сплати грошовим забезпеченням починаючи з грудня 2014 року, а також виплатити заборгованість, що виникне на день такого перерахунку з урахуванням раніше проведених виплат, виконана в повному обсязі. Таким чином, оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження №56182124 від 22 серпня 2018 року прийнята правомірно.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Ч.2 ст.14 КАС України передбачає, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з ч.2 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Ч.4 цієї статті передбачає, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

З системного аналізу вищевказаних правових норм можна дійти висновку про те, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Ч.1 ст.18 вказаного Закону передбачає, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з приписами п.1 ч.2 ст.18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

П.1 ч.3 ст.18 Закону України Про виконавче провадження передбачає, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Згідно з ч.1 ст. 63 Закону України Про виконавче провадження за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч.6 ст.26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Згідно з п.9 ч.1 ст.39 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З наданої Військовою прокуратурою Західного регіону довідки №236 від 21 вересня 2018 року вбачається, що у грудні 2014 року позивачу нараховано 47430,29 грн., у січні 2015 року доплачено також 18361,95 грн. грошового забезпечення, крім того, нараховано 52809,42 грн, перерахунок здійснено на суму 34702,32 грн.

Відповідно до п.10 розділу ІІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у 2015 році максимальний місячний розмір заробітної плати (грошового забезпечення народних депутатів, членів Кабінету Міністрів України, прокурорів, працівників державних органів та інших бюджетних установ, працівників Національного банку України, суддівської винагороди обмежується 7 розмірами мінімальної заробітної плати (з 1 січня 8526 грн.), а при скороченні чисельності працівників 10 розмірами мінімальної заробітної плати (12180 грн.).

У березні 2015 року ОСОБА_3 отримав 8526 грн. у зв`язку з вищевказаним обмеженням у розмірі 7 мінімальних розмірів заробітних плат, також йому здійснено перерахунок на суму 12180 грн.

У подальшому, починаючи з квітня 2015 року до січня 2018 року грошове забезпечення відповідача зростало, у зв`язку із встановленням преміювання керівному складу військових прокуратур Генеральною прокуратурою України.

Як встановлено судом, у вересні 2016 року перерахунок коштів ОСОБА_3 не здійснено, так як останнього відряджено до Генеральної прокуратури, яка здійснювала нарахування грошового забезпечення.

З матеріалів справи вбачається, що починаючи із лютого 2018 року перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_3 не здійснювався.

Таким чином, за період з 01 грудня 2014 року по 31 травня 2018 року включно нараховано ОСОБА_4 грошове забезпечення на суму 99101,68 грн.

Разом з тим, 31 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця із заявою, в якій вказав, що Військова прокуратура Західного регіону України здійснила неправильний перерахунок належного йому за рішенням суду грошового забезпечення, оскільки у лютому квітні 2018 року йому взагалі не нараховано і не виплачено надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, а тому при примусовому виконанні вказаного рішення суду має бути виплачена в тому числі вказана заборгованість.

Враховуючи таку заяву стягувача, державний виконавець для з`ясування повноти виконання рішення суду, зокрема з порушених ОСОБА_1 у зверненні питань, скерував на адресу боржника Військової прокуратури Західного регіону вимогу від 12 липня 2018 року № 56182124/20.1/10.

Листом №18/2-155вих-18 від 30 липня 2018 року Військова прокуратура Західного регіону України повідомила відповідача про те, що відповідно до п.2 постанови КМ України Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури №505 від 31 травня 2012 року, п.2.8 Положення про порядок відновлення і виплати надбавок та доплат до посадових окладів працівників органів прокуратури України, затвердженого наказом Генерального прокурора України №85 від 18 червня 2005 року, керівникам органів прокуратури в межах фонду заробітної плати надано право установлювати прокурорам та слідчим органів прокуратури надбавку за високі досягнення у праці та виконання особливо важливої роботи у розмірі до 100% посадового окладу з урахуванням надбавки за класний чин та вислугу років; ОСОБА_1 з моменту звільнення по даний час перебуває в основних щорічних відпустках за 2016 2017 роки, які неодноразово продовжує у зв`язку з перебуванням на лікуванні під час цих відпусток на кількість невикористаних днів. Щодо нарахувань та виплат грошового забезпечення ОСОБА_1 у 2018 році (у т.ч. надбавки за високі досягнення в праці або за виконання особливо важливої роботи в розмірі 100%) у 2018 році, то за січень 2018 року йому нараховано грошове забезпечення на загальну суму 38914,30 грн., у т.ч. вказану надбавку в розмірі 100% на суму 12553 грн. Після утримання військового збору з нарахованого грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення за першу і другу половину січня 2018 року ОСОБА_1 проведена шляхом перерахування коштів на його картковий рахунок разом із надбавкою за високі досягнення в праці або за виконання особливо важливої роботи в розмірі 100%. Виплата ОСОБА_1 грошового забезпечення здійснена: за першу половину січня 15 січня 2018 року 12550 грн., за другу половину січня 31 січня 2018 25780,59 грн. З урахуванням того, що ОСОБА_1 не перебуває в штаті прокуратури регіону, тобто є звільненим і перебуває в розпорядженні прокурора регіону до вирішення питання щодо призначення на посаду або ж звільнення із військової служби в запас, та з огляду на те, що він завдання та доручення не виконував, інтенсивності та напруженості у роботі не мав та тривалий час відсутній на військовій службі, відповідно до наказу військового прокурора регіону від 26 лютого 2018 року №119к надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи за лютий 2018 року ОСОБА_1 не виплачувалась. Враховуючи наведене, з 01 березня 2018 року надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи Парамонову Є. В. наказом військового прокурора регіону від 27 березня 2018 року №166к скасована.

Таким чином, боржником обґрунтовано причини невключення в розрахунок у лютому квітні 2018 року надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи та долучено копії наказів про скасування такої виплати.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що вищевказані накази від 26 лютого 2018 року №119 к за лютий 2018 та від 27 березня 2018 року №166к є чинні, в судовому чи іншому порядку не скасовані.

Вказані причини, на думку колегії суддів, мають об`єктивний характер та спростовують твердження позивача про обов`язковість виплати йому такої надбавки за період лютий квітень 2018 року.

Таким чином, матеріалами справи стверджується, що Військова прокуратура Західного регіону провела нарахування грошового забезпечення з грудня 2014 року по грудень 2017 року з врахуванням рішення суду та здійснила перерахунок на суму 99101,68 грн., що свідчить про виконання судового рішення у повному обсязі та спростовує доводи апелянта в цій частині.

Крім того, після проведення вказаного перерахунку також здійснено перерахунок матеріальних допомог на оздоровлення за 2016 рік та для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік в розмірі грошового забезпечення за грудень 2016 року в розмірі 35673,60 грн. кожна.

Оскільки позивачу у грудні 2016 року виплачені матеріальна допомога на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань в сумі 10590,60 грн. кожна, боржником здійснено перерахунок вказаних допомог у розмірі 49413,51 грн. за відрахуванням військового збору в розмірі 1,5% (752,49 грн.), бо з 03 серпня 2014 року набрав чинності Закон України від 31 липня 2014 року № 1621 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів», яким, зокрема, встановлено військовий збір, до 1 січня 2015 року у розмірі 1,5 %.

Виходячи з вищенаведеного, військовою прокуратурою Західного регіону правомірно та в повному обсязі виконано рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року у справі № 876/6783/17.

Таким чином, боржник - Військова прокуратури Західного регіону України виконано судове рішення в частині здійснення ОСОБА_1 перерахунку та виплати грошового забезпечення, виходячи з надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи в розмірі 100% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, а також доплати різниці між фактично отриманим позивачем грошовим забезпеченням та належним йому до сплати грошовим забезпеченням починаючи з грудня 2014 року, а також виплачена заборгованість, що виникла на день такого перерахунку з урахуванням раніше проведених виплат виконана в повному обсязі.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України про виконавче провадження, оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження №56182124 від 22 серпня 2018 року прийнята правомірно, оскільки рішення суду фактично виконано.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги покликання апелянта на те, що подані боржником державному виконавцю розрахунки не можна вважати належним виконанням рішення суду, оскільки форма та зміст таких розрахунків законодавчо не встановлена з такими вимогами, як вказує позивач, так само, як і не встановлена вона рішенням суду.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження» та не може визначати на власний розсуд порядок виконання судового рішення, який не встановлений/не визначений судом.

Державний виконавець не може піддавати сумніву законність та обґрунтованість рішення суду, що набрало законної сили та на власний розсуд визначати реальність чи нереальність виконання відповідного рішення боржником, а у випадку виникнення в процесі виконання рішення певних перешкод, державний виконавець наділений повноваженнями на застосування заходів щодо неупередженого, ефективного, своєчасного і в повному обсязі вчинення виконавчих дій для примусового виконання рішень.

Як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець при здійснення виконавчих дій у межах виконавчого провадження №56182124 вжив належних заходів для з`ясування повноти виконання рішення суду, зокрема шляхом скерування на адресу боржника Військової прокуратури Західного регіону вимоги від 12 липня 2018 року № 56182124/20.1/10, що спростовує доводи апеляційної скарги про те, що державний виконавець не пересвідчився у правильності здійсненого перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Покликання апелянта на неправомірне невиконання рішення суду щодо неперерахування йому матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за 2014-2015 роки, як складові грошового забезпечення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки державний виконавець виконав резолютивну частину постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року у справі № 876/6783/17 повністю; щодо невиплати вказаних видів матеріальної допомоги за 2014-2015 роки, то, на думку колегії суддів, це не позбавляє позивача права оскаржити дії роботодавця щодо неправильності їх нарахування, оскільки такі не були предметом досліження у судовому рішенні зверненому до примусового виконання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.242, 243, 250, 272, 287, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 1340/4061/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді О. М. Гінда
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 24 червня 2019 року.