Справа № 810/2339/18
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2019-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2019 року № 810/2339/18

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Василенко Г.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Мостовий О.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника третьої особи - Новоселецької О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бориспільської міської ради Київської області, третя особа: ОСОБА_3 про скасування рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Бориспільської міської ради Київської області, за участю третьої особи ОСОБА_3 , в якому просила визнати недійсним та скасувати рішення Бориспільської міської ради Київської області №2107-27-VII «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у власність для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд у м. Борисполі (землі житлової та громадської забудови)», в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею у межах 0,1000га по АДРЕСА_1 області гр. ОСОБА_3 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач після смерті свого чоловіка успадкувала будинок АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці 2200 кв.м. У 2016р. позивач з метою оформлення права власності на земельну ділянку, звернулась до юриста, яка їй запропонувала надати згоду на оформлення земельної ділянки на ОСОБА_3 , оскільки позивач вже реалізувала своє право на приватизацію земельної ділянки. У подальшому позивач дізналась, що має право на отримання земельної ділянки у власність за адресою по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а від іншої частини вона може відмовитись на користь свого сина ОСОБА_4 . За вказаних обставин, позивач написала заяву до Бориспільської міської ради про відкликання заяви на виділення земельної ділянки у розмірі 0,10 га по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 , та про не затвердження проекту землеустрою на його ім`я. Проте, з адвокатського запиту позивач дізналась, що відповідачем 04 липня 2017р. було прийнято рішення №2107-27-VII «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у власність для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд у м. Борисполі (землі житлової та громадської забудови)». Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки воно прийнято з порушенням вимог норм чинного Земельного законодавства України.

Ухвалою суду від 11 травня 2018р. провадження по справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

19 червня 2018р. судом було постановлено ухвалу про зупинення провадження по справі, до набрання законної сили судовим рішення Київського окружного адміністративного суду в адміністративній справі №810/1718/18.

Ухвалою суду від 31 січня 2019р. провадження по справі було поновлено, та призначено судове засідання на 14 березня 2019р.

У зв`язку з неявкою свідка, за клопотанням позивача судове засідання було відкладено на 10 квітня 2019р.

10 квітня 2019р. судове засідання не відбулось, у зв`язку з неявкою представника позивача, тому воно було перенесено на 06 червня 2019р.

У судовому засіданні, яке було призначено на 10 червня 2019р. позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Позивач зазначила, що її права на земельну ділянку не порушені, проте, вважає, що порушені права її сина.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Направив на адресу суду заяву у якій просив розглянути справу у відсутність представника міської ради, та прийняти рішення за наявними матеріалами справи.

У силу приписів пункту 1 частини третьої ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), належним чином повідомленого про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Представник третьої особи у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила. Зазначила, що позов є необґрунтований, оскільки позивачем не наведено жодних фактів протиправності рішення міської ради та необхідності його скасування. Просила у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 після смерті свого чоловіка, успадкувала житловий будинок АДРЕСА_1 , який останній прийняв у спадок після смерті своєї матері ОСОБА_5 . Успадкований будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 2200кв.м., яка перебувала у користуванні позивача та її покійного чоловіка. В подальшому частину земельної ділянки виделили окремо та присвоїли адресу АДРЕСА_1 .

З метою оформлення права власності на вищезазначену земельну ділянку, позивач звернулась до Бориспільської міської ради із відповідною заявою. Проте, останній було роз`яснено, що вона вже реалізувала своє право на безоплатне отримання земельної ділянки у власність. Тому, позивач написала заяву, в якій надала згоду на оформлення земельної ділянки на ОСОБА_3 , який зі слів позивача повинен був після оформлення земельної ділянки передати її їй або її сину.

Рішенням Бориспільської міської ради Київської області від 04 липня 2017 року №2107-27-VII «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у власність для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у м. Бориспіль (землі житлової та громадської забудови)» ОСОБА_6 В ОСОБА_7 надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах 0,10 га у власність для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_2 . Бориспіль по АДРЕСА_1 .

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 02.11.2017 позивач звернулася до Бориспільського міського голови із заявою, в якій вона просила відкликати заяву від 9 грудня 2016 року за № 875 та утриматися від прийняття рішення міською радою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1 га по АДРЕСА_1 , так як вона є користувачем даної земельної ділянки, та бажає щоб право власності на неї оформив її син.

Вказані обставини також підтверджуються рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018р. по справі №810/1718/18, яке набрало законної сили, за позовом ОСОБА_3 до Бориспільської ради Київської області, за участю третьої особи ОСОБА_4 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач, посилаючись на вимоги ст. ст. 116, 125, 152 Земельного кодексу України, вважає, що вказане рішення міської ради підлягає скасуванню, оскільки порушує права її сина на отримання земельної ділянки у власність.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації (набуття права власності на землю) врегульовано ст. 116.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст. 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини шостої ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки є першочерговою стадією набуття у власність права на землю.

Згідно з ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України, статтями 26, 33, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання з приводу земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відтак, питання щодо передачі земельних ділянок у власність є виключними повноваженнями міської ради, що реалізовується шляхом розгляду на пленарних засіданнях міської ради, за результатами яких приймаються рішення.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду яких визначені в ст. 118 Земельного кодексу України органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. Тобто дозволів на розробку проекту із землеустрою щодо відведення однієї і тієї ж земельної ділянки у власність може бути надано відповідачем у необмеженій кількості, і це не означає, що всім, кому надано цей дозвіл стануть власниками цієї земельної ділянки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 № 463/3375/15-а.

Враховуючи вищевикладене, суд не погоджується з твердженнями позивача, що відповідачем не може надаватися дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення однієї і тієї ж земельної ділянки у власність декільком особам та те, що надання дозволу на виготовлення проекту відведення на цю саму земельну ділянку третій особі по справі унеможливлює в подальшому здійснення реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Також, суд не приймає до уваги доводи позивача про наявність у третьої особи переваги на отримання земельної ділянки у власність, оскільки в межах розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства можуть бути розглянуті рішення (дії, бездіяльність) суб`єкта владних повноважень на предмет їх узгодження з вимогами законодавства, тобто чи вчинені вони в межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України. При цьому, суд враховує, що питання передачі земельної ділянки у власність (користування) є дискреційними повноваженнями суб`єкта владних повноважень, в які суд не може втручатися, а тому адміністративним судом не може бути надана оцінка наявності переваг тієї чи іншої особи.

Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що вищенаведеним рішенням відповідача і сину позивача, і третій особі надано дозволи на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, що не надані у власність або користування. Тобто, оскаржене рішення відповідача жодним чином не посягає на законні права та інтереси позивача, оскільки останньою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у неї оформленого права власності (користування) на спірну земельну ділянку.

Доводи позивача про введення її в оману юристом щодо надання згоди на оформлення земельної ділянки на іншу особу, як на підставу для задоволення позовних вимог, суд також не приймає до уваги, оскільки оцінку таким діям можуть надати відповідні правоохоронні органи.

Крім того, суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, до суду з позовом звернулась ОСОБА_1 , проте як встановлено судом із пояснень позивача, позовні вимоги стосувались прав та інтересів її сина ОСОБА_4 , який також отримав дозвіл на розробку проекту із землеустрою на спірну земельну ділянку, а не позивача.

Із наведених положень убачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Визнання протиправним рішення чи дії суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 10.04.2012 року № 21-1115во10.

Згідно з частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У сукупності вказаного, виходячи із встановлених судом обставин, суд вважає, що позивачем не наведено та не надано суду жодних обґрунтованих доказів на підтвердження того, що оскаржуваним рішенням порушено права позивача, у зв`язку з чим такі вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 18 червня 2019 р.