Справа № 813/1799/18
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2019-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/1799/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2019 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі :

Головуючий суддя Коморний О.І.,

секретар судового засідання Бабич Ю.Б.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Підгайний О.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування податкової вимоги Головного управління ДФС у Львівській області.

Обставини справи.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправною та скасування податкової вимоги Головного управління ДФС у Львівській області від 09.02.2018 року № 15343-17.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач виніс податкову вимогу № 15343-17 від 09 лютого 2018 року у зв`язку з наявним у платника єдиного податку станом на 08 лютого 2018 року податкового боргу у сумі 2630,77 грн. Зазначає, що при прийнятті даного рішення відповідач протиправно не врахував встановлених судовими рішеннями, а саме постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2017 у справі №813/4266/17, фактів відсутності податкового боргу. У вказаному судовому рішенні встановлено, що позивач сплатив єдиний податок з фізичних осіб та податковий борг в нього за спірний період відсутній. Зазначає, що перерахування позивачем на неналежний рахунок суми коштів не вплинуло на виконання ним обов`язку платника по сплаті податку. Вважає, що відповідач протиправно не врахував факту сплати податкового зобов`язання на помилковий рахунок, а тому оскаржувана податкова вимога є протиправною. Відтак, враховуючи факт недотримання контролюючим органом умов та порядку прийняття оскаржуваної вимоги, просить суд скасувати дану вимогу.

Відповідач проти позову заперечив повністю з підстав викладених у відзиві, суть яких полягає в тому, що у позивача наявний податковий борг в сумі 2630,77 грн, тому ГУ ДФС Львівської області відповідно до вимог ст. 59 ПК України надіслано позивачеві податкову вимогу від 09.02.2018 № 15343-17. Крім того зазначає, що станом на 20.06.2018 заборгованість ФОП ОСОБА_1 . по єдиному податку з фізичних осіб становить 4972,09 грн. З огляду на наведене вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Ухвалою суду від 01.06.2018 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 22.06.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 01.08.2018 року провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 22.05.2018 року провадження у справі поновлено.

Представником відповідача подано додаткові пояснення по справі, в яких зазначено, що податкове повідомлення-рішення від 28.11.2017 №, щодо нарахування позивачу штрафних санкцій по єдиному податку з фізичних осіб в сумі 2880,00 грн, скасовано рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.09.2018 року, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2019, однак в 2018 році в інтегрованій картці платника податків нараховані суми єдиного податку -щомісячне нарахування єдиного податку складає 744,60 грн. Таким чином зазначає, що сума податкового боргу змінилася, проте не була погашена в повному обсязі, а відтак податковий борг не переривався та оскаржувана податкова вимога не може бути відкликаною.

Позивач подав заперечення на додаткові пояснення де зазначив, що сума податкового боргу, яка була визначена у податковій вимозі, виникла на підставі спірного податкового повідомлення-рішення від 28.11.2017 року, тому більше не існує, а питання нарахування грошового зобов`язання у сумі 744,60 грн не входить до предмету спору.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з вищенаведених підстав, просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив повністю з вищевикладених підстав, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд заслухав пояснення представників сторін, повно, всебічно та об`єктивно оцінив подані докази у їх сукупності та

встановив:

Головним управлінням ДФС у Львівській області проведено камеральну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з єдиного податку, за наслідками якої складено акт від 20.10.2017 р. № 011096/13-01-13-12/. (а.с.19-20)

Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 295.1 статті 295 ПК України а саме, несвоєчасна сплата узгодженої суми грошового зобов`язання з єдиного податку.

На підставі даного акта перевірки Головним управлінням ДФС у Львівській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.11.2017р. № , яким за затримку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з єдиного податку застосовано до ФОП ОСОБА_1 штрафні санкції у розмірі 50 % від суми грошового зобов`язання, у сумі 2880 грн. ( ст. 122 , ст. 126 ПК України ). (а.с.88)

Головним управлінням ДФС у Львівській області 09.02.2018 року сформовано вимогу № Ф-15343-17 про сплату боргу по сплаті єдиного податку з фізичних осіб в сумі 2630,77 грн. (а.с.21)

Вважаючи спірну податкову вимогу протиправною, позивач звернувся до суду з позовом про її скасування.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.4 ч.3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп. 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючий орган має право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Під грошовим зобов`язанням платника податків, згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, розуміється сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені вказаним Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з вимогами п. 57.1 ст.57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого вказаним Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених ПК України.

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби у відповідності до вимог п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Під податковим боргом, при цьому, розуміється сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Пунктом 59.3 статті 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Відповідно до підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку (п. 56.1 ст. 56 ПК України).

Судом встановлено з матеріалів справи, що оскаржувана вимога від 09.02.2018 №15343-17 винесена на підставі наявного у позивача станом на 08.02.2018 року податкового боргу у сумі 2630,77 грн. та відповідно на підставі прийнятого ГУ ДФС податкового повідомлення-рішення від 28.11.2017 №.

Пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Під час розгляду даної справи позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою про скасування податкового повідомлення-рішення від 28.11.2017 №.

Судом встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.09.2018 року у справі 813/3096/18, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2019 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Львівській області № від 28.11.2017.

У вказаному судовому рішенні встановлено, що позивач сплатив єдиний податок з фізичних осіб та податковий борг в нього за спірний період відсутній. Встановлено, що відповідач при прийнятті оскарженого податкового повідомлення - рішення, не врахував фактичних обставин у спорі, а тому оскаржене рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи те, що відповідачем не заперечується факт того, що сума податкового боргу, яка визначена у податковій вимозі, виникла на підставі скасованого податкового повідомлення- рішення № від 28.11.2017, суд дійшов висновку, що податкова вимога від 09.02.2018 №15343-17 підлягає скасуванню.

Суд погоджується з доводами позивача, що нарахування грошового зобов`язання у сумі 744,60 грн. не входить до предмету спору у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Натомість, доказів, які спростовували б доводи позивача відповідач суду не надав.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що в позовній заяві наведені обставини, які підтверджуються достатніми доказами, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог, а отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

З врахуванням положень ч. 1 ст. 139 КАС України, у зв`язку з задоволенням позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в повному обсязі, на користь позивача необхідно стягнути 704,80 грн сплаченого судового збору, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у Львівській області від 09.02.2018 року № 15343-17.

3. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) з Головного управління ДФС у Львівській області (вул. Стрийська 35, м. Львів, 79003; ), за рахунок бюджетних асигнувань, судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 01.07.2019р.

Суддя Коморний О.І.