Справа № 360/808/19
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року справа №360/808/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Геращенка І.В., розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 27 березня 2019 року (повне судове рішення складено 27 березня 2019 року у м. Сєвєродонецьку) у справі № 360/808/19 (суддя в І інстанції Секірська А.Г.) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області (далі УПФУ в Станично-Луганському районі), в якому просив:

- визнати неправомірними дії УПФУ в Станично-Луганському районі щодо відмови у врахуванні при нарахуванні пенсії позивачу, ІНФОРМАЦІЯ_1 , стажу роботи у вагонному депо Ворошиловград за період роботи з 25 березня 1986 року по 17 березня 1993 року; у Станично-Луганському районному вузлу зв`язку за період роботи з 23 березня 1993 року по 31 грудня 1994 року та Станично-Луганському районному вузлу електрозв`язку (РУЭС) «Ст-Луганський райтелеком» в період з 01 січня 1995 року до 30 червня 1998 року;

- зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , роботу у вагонному депо Ворошиловград за період роботи з 25 березня 1986 року по 17 березня 1993 року; у Станично-Луганському районному вузлу зв`язку за період роботи з 23 березня 1993 року по 31 грудня 1994 року та Станично-Луганському районному вузлу електрозв`язку (РУЭС) «Ст-Луганский райтелеком» в період з 01 січня 1995 року до 30 червня 1998 року до стажу роботи для призначення (нарахування) пенсії.

В обґрунтування вимог зазначено, що позивач 11 вересня 2018 року звернувся до УПФУ в Станично-Луганському районі із заявою та необхідними документами про призначення пенсії за віком у зв`язку із досягненням пенсійного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 - 60 років, що відповідає вимозі частини першої статті 26 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV).

При ухваленні рішення про призначення пенсії відповідачем не було повністю враховано весь трудовий стаж, відображений в трудовій книжці. На запит щодо причин неврахування стажу позивач отримав лист-відповідь від 10.01.2019 № 246/Б-5, в якому відповідач, наводячи інформацію із трудової книжки позивача, вказав, що запис про звільнення від 17.03.1993 у вагонному депо «Ворошиловград» завірено печаткою, за якою не можливо ідентифікувати назву підприємства, тому період стажу по даному підприємству з 25.03.1986 по 17.03.1993 до розрахунку пенсії не враховано. Період стажу в Станично-Луганському районному вузлу зв`язку не зараховано у зв`язку із тим, що підстава на звільнення з роботи від 30.12.1994, тобто наказ дописано ручкою іншого кольору, а також запис про звільнення завірено печаткою, за якою не можливо ідентифікувати назву підприємства. Відповідно до п. 2.15 Інструкції, якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: «Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то», а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер. Відповідно до трудової книжки, позивач був зарахований до Станично-Луганського районного вузла електрозв`язку (РУЭС) Станично-Луганського райтелекому, тоді як 30.06.1998 Станично-Луганський Райтелеком ОГПЭС Луганськтелеком реорганізований в цех електрозв`язку № 10 Станично-Луганського Центру електрозв`язку № 3 пгт. Біловодськ Луганської дирекції УГПЭС «Укртелеком», тобто відсутнє перейменування Станично-Луганського районного вузла електрозв`язку (РУЭС) Станично-Луганського райтелекома в Станично-Луганський Райтелеком ОГПЭС Луганськтелеком. Тому стаж по вищезазначеному підприємству зараховано, починаючи з моменту призначення позивача електромонтером саме в цех електрозв`язку № 10 Станично-Луганського Центра електрозв`язку № 3 пгт. Біловодськ Луганської дирекції УГПЭС «Укртелеком».

Згідно із п. 3 Порядку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), якщо відсутні трудова книжка, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки з наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (підприємство, повинне знаходитися на підконтрольній українській владі території). Отже, при нарахуванні пенсії, ОСОБА_1 не було повністю враховано трудовий стаж за періоди з 25 березня 1986 року по 17 березня 1993 року та з 23 березня 1993 року по 30 червня 1998 року.

Такі дії пенсійного органу позивач вважає протиправними та такими, що порушують його права, а тому звернувся до суду з наведеними вимогами.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 27 березня 2019 року позовні вимоги задоволені.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком, періодів роботи з 25 березня 1986 року по 17 березня 1993 року у вагонному депо «Ворошиловград», з 23 березня 1993 року по 31 грудня 1994 року у Станично-Луганському районному вузлу зв`язку, з 01 січня 1995 року по 30 червня 1998 року у Станично-Луганському районному вузлу електрозв`язку (РВЕЗ) «Ст-Луганський райтелеком» при призначенні пенсії ОСОБА_1 на підставі заяви про призначення пенсії за віком від 12 вересня 2018 року.

Зобов`язано УПФУ в Станично-Луганському районі зарахувати до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком позивачу, періодів роботи з 25 березня 1986 року по 17 березня 1993 року у вагонному депо «Ворошиловград», з 23 березня 1993 року по 31 грудня 1994 року у Станично-Луганському районному вузлу зв`язку, з 01 січня 1995 року по 30 червня 1998 року у Станично-Луганському районному вузлу електрозв`язку (РВЕЗ) «Ст-Луганський райтелеком», здійснивши перерахунок раніше призначеної пенсії з 08 вересня 2018 року.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт наголошує, що протиправність дій позивачем не доведена, вимоги жодного нормативного акту як органом державної влади не порушено, натомість місцевим судом прийнято необґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог. Позивачу призначена виплата пенсії відповідно вимог Закону № 1058-IV згідно наданих документів, які дійсно підтверджують наявність стажу роботи і не порушують вимоги нормативних актів.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 12.09.2018 позивач звернувся до УПФУ в Станично-Луганському районі із заявою встановленого зразка про призначення пенсії (а.с.77).

До такої заяви додано, зокрема, трудову книжку НОМЕР_1 , диплом НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 , довідку про присвоєння ідентифікаційного номера від 26.01.1999, військовий квиток НД НОМЕР_4 (а.с.79-92).

Розпорядженням УПФУ в Станично Луганському районі ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до вимог Закону № 1058-IV з 08.09.2018, страховий стаж (неповний) 28 років 5 місяців 2 дні, страховий стаж до 01.01.2004 13 років 11 місяців 18 днів, страховий стаж після 01.01.2004 14 років 5 місяців 14 днів (а.с.96).

З розрахунку стажу вбачається, що до стажу зараховано періоди з 01.11.1976 по 14.11.1978 (військова служба) 2 роки 0 місяців 14 днів; з 01.09.1979 по 18.06.1982 (навчання у вищих/середніх навчальних закладах) 2 роки 9 місяців 18 днів; з 01.07.1982 03.07.1985 3 роки 0 місяців 3 дні; з 24.07.1985 по 30.11.1985 0 років 4 місяці 7 днів; з 09.12.1985 по 14.03.1986 0 років 3 місяці 6 днів; з 01.07.1998 по 31.12.2003 5 років 6 місяців 0 днів; з 01.01.2004 по 30.11.2017 13 років 11 місяців 0 днів; з 18.12.2017 по 14.02.2018 (безробіття) 0 років 1 місяць 28 днів; з 28.03.2018 по 12.08.2018 (безробіття) 0 років 4 місяці 16 днів, всього 28 років 5 місяців 2 дні (а.с.97).

У відповідь на звернення позивача УПФУ в Станично-Луганському районі листом від 10.01.2019 № 246/Б-5 повідомило, що запис про звільнення від 17.03.1993 у вагонному депо «Ворошиловград» завірено печаткою, за якою не можливо ідентифікувати назву підприємства, тому період стажу по цьому підприємству з 25.03.1986 по 17.03.1993 до розрахунку пенсії не враховано. Період стажу в Станично-Луганському районному вузлу зв`язку не зараховано у зв`язку із тим, що підстава на звільнення з роботи від 30.12.1994, тобто наказ дописано ручкою іншого кольору, а також запис про звільнення завірено печаткою, за якою не можливо ідентифікувати назву підприємства.

Відповідно до трудової книжки, позивач був зарахований до Станично-Луганського районного узла електросвязи (РУЭС) Станично-Луганского райтелекома (російською), тоді як 30.06.1998 Станично-Луганский ОСОБА_2 ОГПЭС Лугансктелеком реорганизован в цех электросвязи № 10 Станично-Луганского Центра электросвязи № 3 пгт. Беловодск Луганской дирекции УГПЭС «Укртелеком» (російською), тобто відсутнє перейменування Станично-Луганского районного узла электросвязи (РУЭС) Станично-Луганского райтелекома (російською) в Станично-Луганский Райтелеком ОГПЭС Лугансктелеком. Тому стаж по вищезазначеному підприємству зараховано, починаючи з моменту призначення позивача електромонтером саме в цех электросвязи № 10 Станично-Луганского Центра электросвязи № 3 пгт. Беловодск Луганской дирекции УГПЭС «Укртелеком» (російською).

Згідно до п. 3 Порядку № 637 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, якщо відсутні трудова книжка, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки з наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (підприємство, повинне знаходитися на підконтрольній українській владі території) (а.с.18).

Спірним питанням у даній справі є наявність чи відсутність правомірних підстав для незарахування відповідачем при призначенні позивачу пенсії періодів роботи з 25.03.1986 по 17.03.1993 та з 23.03.1993 по 30.06.1998.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24 Закону № 1058).

Згідно із частиною четвертою статті 24 Закону 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Законом, що відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, є Закон України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Щодо спірного періоду роботи позивача з 25.03.1986 по 17.03.1993 у трудовій книжці АТ НОМЕР_5 , виданої на ім`я позивача, містяться такі записи:

Вагонне депо «Ворошиловград»:

- запис № 13 25.03.1986 прийнято слюсарем механіком по радіоапаратурі 4-го розряду у Вагонне депо «Ворошиловград», наказ № 60 від 24.03.1986;

- запис № 14 09.10.1986 встановлено 5-й розряд кваліфікації слюсаря механіка по радіоапаратурі, наказ № 200 від 09.10.1986;

- запис № 15 26.01.1989 у відповідності до ЄТКС професія «Слюсар-механік по радіоапаратурі» перейменована на «Радіомеханік з ремонту радіообладнання пасажирських вагонів 5-го розряду, наказ № 92/і від 26.01.1989;

- запис № 16 від 17.03.1993 звільнений за власним бажанням, стаття 38 КЗпП України, наказ № 313/л від 17.03.1993.

Запис про звільнення засвідчено нечіткою печаткою, з відбитку неможливо встановити назву підприємства роботодавця (а.с.13).

Щодо періоду роботи з 23.03.1993 по 30.06.1998 в трудовій книжці містяться такі записи:

1) Станично Луганський районний вузол зв`язку:

- запис № 17 23.03.1993 прийнято електромонтером лінійних споруд телефонного зв`язку та радіофікації 3 розряду Ст.Луганського ЛТЦ, наказ від 22.03.1993;

- запис № 18 27.12.1993 переведений електромонтером лінійних споруд телефонного зв`язку та р/фікації 4 розряду того ж ЛТЦ; наказ № 192 від 27.12.1993;

- запис № 19 31.12.1994 звільнено за переводом до Станично Луганського районного вузла електрозв`язку (РВЕЗ) Ст.Луганський райтелеком п.5 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку з реорганізацією Ст.Луганського РВЗ, наказ № 529 від 30.12.1994;

2) Станично Луганський районний вузол електрозв`язку (РВЕЗ) Станично Луганський райтелеком:

- запис № 20 01.01.1995 прийнято за переводом електромонтером лінійних споруд радіофікації 4 розряду Станично Луганським районним вузлом електрозв`язку (РВЕЗ) «Ст.Луганський райтелеком», наказ № 2 від 02.01.1995;

- запис № 21 від 04.10.1996 присвоєно 5 розряд електромонтера лінійних споруд телефонного зв`язку та радіофікації, наказ № 149 від 04.10.1996;

- запис № 22 30.06.1998 Ст.Луганський райтелеком ОГПЕЗ Луганськтелеком реорганізовано в цех ел.зв`язку № 10 смт. Ст. Луганське Центру ел.зв`язку № 3 смт. Біловодськ Луганської дирекції УДПЕЗ «Укртелеком», наказ № 1 від 22.06.1998.

Запис про звільнення за № 19 засвідчено нечіткою печаткою, з відбитку якого неможливо встановити назву підприємства роботодавця (а.с.14).

Згідно з п.2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58 (далі Інструкція № 58) заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 вищезазначеної Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву, незарахування спірних періодів роботи позивача до загального стажу відбулось з підстав того, що в трудовій книжці позивача у записі № 19 про звільнення по переводу від 31.12.1994 до районного електрозв`язку Станично Луганський райтелеком наказ дописано ручкою іншого кольору.

З цього приводу слід зазначити, що Інструкцією № 58 встановлено лише вимоги щодо виконання записів ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, проте не міститься заборони виконання одного й того ж запису ручками різного кольору, і не тягне за собою незарахування періоду роботи до трудового стажу, який дає право на призначення пенсії.

Щодо доводів відповідача про нечіткість печаток, якими завірено записи про звільнення, та щодо відсутності запису про реорганізацію, колегія суддів виходить з такого.

Дійсно, вимоги щодо завірення печаткою запису про звільнення та про внесення запису у разі реорганізації підприємства роботодавця прямо передбачена пунктом 2.4 Інструкції № 58.

Разом з тим, пунктом 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

На підтвердження трудового стажу у період з 25.03.1986 по 17.03.1993 у вагонному депо «Ворошиловград» позивачем надано копії особової картки ОСОБА_1 , копію розпорядження № 313/л про припинення трудового договору від 17.03.1993, засвідчені печаткою «Архив. Государственное унитарное предприятие Луганской народной республики «Луганская железная дорога» (а.с.20-21, 23), та архівну довідку від 19.10.2018 № 28/19-540, видану установою з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 . Государственное унитарное предприятие Луганской народной республики «Луганская железная дорога» (а.с.22).

На підтвердження трудового стажу у період з 23.03.1993 по 30.06.1998 позивачем надано:

1) копію наказу Луганської дирекції Укртелеком Українського державного підприємства електрозв`язку від 22.06.1998 № 01 «Про створення Луганської дирекції УДПЕЗ «Укртелеком», засвідчену печаткою відділу кадрів «Общества с ограниченной ответственностью «Луганская телефонная компания» Луганская народная республика (а.с.34-37);

2) довідку від 27.12.2018 № 101/408 про структурні зміни, видану «Обществом с ограниченной ответственностью «Луганская телефонная компания» ЛНР», в якій, зокрема, зазначено, що 01.01.1995 Станично -Луганський районний вузол зв`язку реорганізовано та створено Станично Луганський районний вузол електрозв`язку «Станично Луганський райтелеком», наказ від 19.12.1994 № 199; 01.07.1998 Станично Луганський районний вузол електрозв`язку «Станично Луганський райтелеком» реорганізовано в цех електрозв`язку № 10 смт. Станично Луганське Центру електрозв`язку № 3 смт. Біловодськ Луганської дирекції УДПЕЗ «Укртелеком», наказ від 22.06.1998 № 1 (а.с.62);

3) копію особових карток ОСОБА_1 (а.с.63-66); 4) копію посвідчення № НОМЕР_6 від 27.04.1993 (а.с.67), копію записки від 05.06.1997 № 94 про надання відпустки (а.с.68).

Також, як вбачається з матеріалів справи, підставою незарахування періоду роботи з 25.03.1986 по 17.03.1993 та з 23.03.1993 по 30.06.1998 було те, що довідки та документи, надані позивачем для підтвердження трудового стажу, видані підприємствами, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, а у відповідності до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» документи, надані з тимчасово непідконтрольної території державними органами не можуть бути прийняті до уваги, тому що перевірити їх достовірність виданих документів неможливо, суд враховує ту обставину, що позивачем вживалися можливі заходи з метою отримання документів на підтвердження спірного стажу з установ, розташованих на підконтрольній українській владі території.

На звернення позивача від 11.12.2018 Харківською філією ПАТ «Укртелеком» надано відповідь від 26.12.2018 № 01-12/214 про відсутність можливості надати копії наказів про перейменування Станично Луганського районного вузла електрозв`язку «Ст-Луганський райтелеком» у зв`язку з тим, що документи з основної діяльності в архів Харківської філії ПАТ «Укртелеком» не передавались (а.с.33).

Комунальною установою «Об`єднаний трудовий архів Станично Луганського району» направлено позивачу лист від 26.11.2018 № 888, в якому зазначено, що документи по вагонному депо «Ворошиловград» та Станично Луганському районному вузлу зв`язку на зберігання до комунальної установи не передавались (а.с.38).

На звернення позивача від 25.10.2018 щодо надання довідки про роботу з 25.03.1986 по 17.03.1993 у вагонному депо «Ворошиловград» Структурним підрозділом «Служба кадрової та соціальної політики» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укразалізниця» надало відповідь від 15.11.2018, що довідку надати неможливо у зв`язку з тим, що архівні дані вагонного депо Ворошиловград зберігаються в архіві Луганської дирекції залізничних перевезень м. Луганськ на непідконтрольній Україні території (а.с.19).

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

При розгляді цієї справи судами враховано висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду, що у цьому випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з тимчасовою окупацією певних територій Луганської області, відмова відповідачем - органом державної влади позивачу - фізичній особі у реалізації її права на отримання пенсії з підстави знаходження підтверджуючих первинних документів на окупованій території, не є пропорційною меті, якої намагався досягти відповідач цією відмовою, та така відмова порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності нарахування пенсії.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що інформація, яка міститься у вищенаведених документах та довідках, наданих позивачем на підтвердження спірного періоду роботи, в повній мірі узгоджується з записами у трудовій книжці.

Також, колегія суддів вважає правильним та ефективним обраний місцевим судом спосіб захисту порушеного права, з огляду на вимоги статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) та зазначає таке.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Позивач звернувся з заявою про призначення пенсії 12.09.2018, а УПФУ в Станично-Луганському районі при призначенні йому пенсії було допущено протиправну бездіяльність щодо незарахування до стажу роботи періодів з 25.03.1986 по 17.03.1993 та з 23.03.1993 по 30.06.1998.

Підсумовуючи наведене та зважаючи на обставини справи, відновленню порушеного права позивача сприятиме саме зобов`язання відповідача здійснити перерахунок призначеної пенсії з 08.09.2018 (як передбачено пунктом 1 частини першої статті 45 Закону № 1058), з зарахуванням спірних періодів роботи, визнання протиправною бездіяльності УПФУ в Станично Луганському районі щодо незарахування до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком, періодів роботи з 25 березня 1986 року по 17 березня 1993 року, та з 23 березня 1993 року по 30 червня 1998 року при призначенні пенсії ОСОБА_1 на підставі заяви про призначення пенсії за віком від 12 вересня 2018 року та зобов`язання УПФУ в Станично Луганському районі зарахувати до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком позивачу, періодів роботи з 25 березня 1986 року по 17 березня 1993 року, та з 23 березня 1993 року по 30 червня 1998 року, здійснивши перерахунок призначеної пенсії з дати призначення пенсії з 08.09.2018 (день, наступний за днем досягнення пенсійного віку 07.09.2018, з урахуванням того, що звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення позивачем пенсійного віку).

Колегія суддів, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що місцевим судом правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 250, 308, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 27 березня 2019 року у справі №360/808/19 залишити без змін.

Повне судове рішення 25 червня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

І. В. Геращенко