Справа № 826/8252/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 червня 2019 року № 826/8252/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком»

до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком» (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва (далі - суд) з позовом до офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (далі - відповідач) та просить суд:

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України від 26 січня 2018 року № про збільшення суми грошового зобов`язання «податок на додану вартість» на загальну суму 14 649,01 гривень з урахуванням штрафних (фінансових санкцій) у розмірі 2 929,80 гривень;

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України від 26 січня 2018 року № про збільшення суми грошового зобов`язання «мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання» на загальну суму 73 245,27 гривень з урахуванням штрафних (фінансових санкцій) у розмірі 14 649,07 гривень.

В обґрунтування позову позивач зазначає про те, 10 січня 2018 року ним отримано Акт № н1/18/28-10-14-09/ від 05 січня 2018 року «Про результати документальної невиїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком» з питань правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення за митними деклараціями від 05 вересня 2017 року № UA100010/2017/276188, від 31 жовтня 2017 року № UA100010/2017/287469, від 17 жовтня 2017 року № UA100010/2017/285724, від 18 липня 2017 року № UA100010/2017/271082, від 11 липня 2017 року № UA100010/2017/270264, від 07 червня 2017 року № UA100010/2017/266660, від 16 лютого 2017 року № UA100250001/2017/255987, від 30 січня 2017 року № UA100250001/2017/254957, від 20 грудня 2016 року № UA100250001/2016/120432, від 16 листопада 2016 року № UA100250001/2016/118006, від 14 листопада 2016 року № UA100250001/2016/117845, від 13 березня 2016 року № UA100010/2017/257880, від 23 листопада 2015 року № UA100250001/2015/15373» в якому відповідачем зроблено висновок про порушення позивачем вимог чинного законодавства в частині невірної класифікації товару, який ввозився на територію України, що слугувало підставами для винесення 26 січня 2018 року податкових повідомлень-рішень № та № .

Однак, позивач вважає, що висновки Акту перевірки є безпідставними, а податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки товари ввезені на митну територію України було правильно класифіковано за УКТ ЗЕД.

Ухвалою суду від 04 червня 2018 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний термін для усунення недоліків позовної заяви.

23 червня 2018 року через канцелярію суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків позовної заяви з доданими документами.

Ухвалою суду від 17 липня 2018 року відкрито провадження у справі №826/8252/18, з одноособовим розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 КАС України, або заяву про визнання позову.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Роз`яснено учасникам справи, що позивач має право подати до суду відповідь на відзив (стаття 163 КАС України), відповідач - заперечення (стаття 164 КАС України) протягом дводенного строку, відлік якого починається, відповідно: для позивача - з моменту отримання відзиву на позов, для відповідача - з моменту отримання відповіді на відзив.

10 вересня 2018 року представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи, та з якого вбачається, що рішення контролюючого органу є цілком законним і обґрунтованим, прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначений Конституцією і законами України, а тому жодних підстав для скасування не вбачається. Позивачем було допущено порушення вимог чинного законодавства України та невірно класифіковано товари, які ввезено на митну територію України, що і стало підставами для винесення податкових повідомлень-рішень.

25 вересня 2018 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому повторно наголошено на безпідставності та протиправності висновків та рішень контролюючого органу.

03 жовтня 2018 року представником відповідача подано заперечення, в яких підтримано позицію, висловлену у відзиві та висловлено прохання про відмову у задоволенні позовних вимог зважаючи на правомірність та законність оскаржуваних рішень.

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Обставини встановлені судом.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 351 Митного кодексу України, наказу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України від 14 грудня 2017 року № 2826 «Про проведення документальної невиїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком» у період з 19 по 26 грудня 2017 року робочою групою посадових осіб Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби проведено документальну невиїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком» з питань правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів щодо яких проведено митне оформлення за митними деклараціями від 05 вересня 2017 року № UA100010/2017/276188, від 31 жовтня 2017 року № UA100010/2017/287469, від 17 жовтня 2017 року № UA100010/2017/285724, від 18 липня 2017 року № UA100010/2017/271082, від 11 липня 2017 року № UA100010/2017/270264, від 07 червня 2017 року № UA100010/2017/266660, від 16 лютого 2017 року № UA100250001/2017/255987, від 30 січня 2017 року № UA100250001/2017/254957, від 20 грудня 2016 року № UA100250001/2016/120432, від 16 листопада 2016 року № UA100250001/2016/118006, від 14 листопада 2016 року № UA100250001/2016/117845, від 13 березня 2016 року № UA100010/2017/257880, від 23 листопада 2015 року № UA100250001/2015/15373.

Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестком» 14 грудня 2017 року направлено письмове повідомлення № 217 про проведення документальної невиїзної перевірки.

Про результати проведеної документальної невиїзної перевірки контролюючим органом складено 05 січня 2018 року акт № н1/18/28-10-14-09/ в якому контролюючим органом зроблено висновок про порушення:

- Закону України від 19 вересня 2013 року № 584-VII «Про митний тариф України» підпункту г) пункту 5частини 8 статті 257 Митного кодексу України щодо невірної класифікації товарів (замість товарної підкатегорії 8509 80 00 00 - ставка ввізного мита - 10%, застосовано товарну підкатегорію 8422 40 00 90 - ставка ввізного мита 0%, що призвело до заниження податкового зобов`язання з ввізного мита на загальну суму 58 596,20 гривень, в тому числі:

Номер митної декларації дата мито, гривень.

100250001/2015/15373 23 листопада 2015 року 1 916,97

100250001/2016/117845 14 листопада 2016 року 371,06

100250001/2016/118006 16 листопада 2016 року 1 815,86

100250001/2016/120432 20 грудня 2016 року 1 094,96

100250001/2017/254957 30 січня 2017 року 1 924,02

100250001/2017/255987 16 лютого 2017 року 3 773,35

UA100010/2017/257880 13 березня 2017 року 5 644,94

UA100010/2017/266660 07 червня 2017 року 3 126,60

UA100010/2017/270264 11 липня 2017 року 7 071,47

UA100010/2017/271082 18 липня 2017 року 3 959,07

UA100010/2017/276188 05 вересня 2017 року 7 160,85

UA100010/2017/285724 17 жовтня 2017 року 10 379,49

UA100010/2017/287469 31 жовтня 2017 року 10 321,56

- Пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України щодо заниження бази оподаткування податку на додану вартість на суму ввізного мита, у зв`язку з чим було занижено податкове зобов`язання з ПДВ на суму 11 719,21 гривень, у тому числі:

Номер митної декларації дата мито, гривень.

100250001/2015/15373 23 листопада 2015 року 383,39

100250001/2016/117845 14 листопада 2016 року 74,21

100250001/2016/118006 16 листопада 2016 року 370,37

100250001/2016/120432 20 грудня 2016 року 318,99

100250001/2017/254957 30 січня 2017 року 384,90

100250001/2017/255987 16 лютого 2017 року 754,67

UA100010/2017/257880 13 березня 2017 року 1 128,98

UA100010/2017/266660 07 червня 2017 року 625,32

UA100010/2017/270264 11 липня 2017 року 1 414,29

UA100010/2017/271082 18 липня 2017 року 791,81

UA100010/2017/276188 05 вересня 2017 року 1 432,17

UA100010/2017/285724 17 жовтня 2017 року 2 075,90

UA100010/2017/287469 31 жовтня 2017 року 2 064,31

В результаті вищевказаних порушень та відповідно до пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, статті 278, пункту 1 частини першої статті 279 Митного кодексу України ТОВ «Інвестком» було занижено податкові зобов`язання на суму 70 315,41 гривень, з них:

По ввізному миту - на суму 58 596,20 гривень;

По ПДВ - на суму 11 719,21 гривень (а.с. - 29-40 т. 1).

Вказаний акт перевірки позивачем отримано 10 січня 2018 року.

Отримавши Акт перевірки товариством відповідно до статті 354 Митного кодексу України подано заперечення (а.с. - 41-46 т. 1).

Листом відповідача від 23 січня 2018 року № 3113/10/28-10-14-09-13 «Про розгляд заперечень», висновки Акту перевірки залишено без змін, а заперечення - без задоволення (а.с. - 47-49 т. 1).

26 січня 2018 року контролюючим органом винесено:

- Податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестком» грошове зобов`язання «податок на додану вартість» на загальну суму 14 649,01 гривень з урахуванням штрафних (фінансових санкцій) у розмірі 2 929,80 гривень (а.с. - 50-52- т. 1);

- Податкове повідомлення-рішення № яким збільшено товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестком» грошове зобов`язання «мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання» на загальну суму 73 245,27 гривень з урахуванням штрафних (фінансових санкцій) у розмірі 14 649,07 гривень (а.с. - 53-55 т. 1).

Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестком» подано до Державної фіскальної служби України скаргу на винесені податкові повідомлення-рішення (а.с. - 56-61 т. 1).

Листом Державної фіскальної служби України від 21 лютого 2018 року № 6423/6/99-99-11-03-03-25 продовжено строк розгляду скарги товариства до 10 квітня 2018 року включно.

06 квітня 2018 року Державною фіскальною службою України винесено рішення № 16199/99-11-03-03-25 про залишення податкових повідомлень-рішень без змін, а скаргу товариства залишено без задоволення (а.с. - 63-66 т. 1).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митна справа в Україні регулюється Митним кодексом України від 13 березня 2012 року № 4495-VI (далі - МК України).

Відповідно до пунктів 23, 24, 29 статті 4 МК України:

митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення;

митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку;

митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Пунктом 49 статті 4 МК України передбачено, що пропуск товарів через митний кордон України - надання органом доходів і зборів відповідній особі дозволу на переміщення товарів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення.

Відповідно до частин першої та другої статті 69 МК України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.

Органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.

Відповідно до статті 67 МК України українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД) складається на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів та затверджується законом про Митний тариф України. В УКТ ЗЕД товари систематизовано за розділами, групами, товарними позиціями, товарними підпозиціями, найменування і цифрові коди яких уніфіковано з Гармонізованою системою опису та кодування товарів. Для докладнішої товарної класифікації використовується сьомий, восьмий, дев`ятий та десятий знаки цифрового коду. Структура десятизнакового цифрового кодового позначення товарів в УКТ ЗЕД включає код групи (перші два знаки), товарної позиції (перші чотири знаки), товарної підпозиції (перші шість знаків), товарної категорії (перші вісім знаків), товарної підкатегорії (десять знаків).

Указом Президента України від 17 травня 2002 року № 466/2002 «Про приєднання України до Міжнародної конвенції про Гармонізовану систему опису та кодування товарів» Україна приєдналась до вказаної системи.

Згідно з пунктом «а» статті 3 Міжнародної конвенції про Гармонізовану систему опису та кодування товарів (дата підписання: 14 червня 1983 року), що є частиною національного законодавства, Договірна Сторона Конвенції зобов`язується, що її митно-статистичні номенклатури будуть знаходиться відповідно до Гармонізованої системи з моменту набуття чинності справжньої Конвенції по відношенню до цієї Сторони. Тим самим вона зобов`язується по відношенню до своєї номенклатури митних тарифів і статистичної номенклатури: використовувати всі товарні позиції і субпозиції Гармонізованої системи, а також цифрові коди, що відносяться до них, без яких-небудь доповнень або змін; застосовувати основні правила класифікації для тлумачення Гармонізованої системи, а також всі примітки до розділів, груп і субпозицій і не змінювати об`єм розділів, груп, товарних позицій і субпозицій Гармонізованої системи; дотримуватись порядку кодування, прийнятий в Гармонізованій системі.

З метою забезпечення єдиного тлумачення і застосування УКТ ЗЕД наказом Державної фіскальної служби України від 09 червня 2015 року № 401 затверджено Пояснення до УКТ ЗЕД, які побудовано на основі пояснень ГС версії 2012 року та розроблені з метою реалізації статті 68 МК України і опубліковані на сайті Державної фіскальної служби України.

В силу положень частин третьої-п`ятої статті 69 МК України товари на вимогу посадової особи органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них.

У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари.

Під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо.

Окрім того, відповідно до Порядку роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України, який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року № 650 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 02 липня 2017 року № 1085/21397, контроль правильності класифікації товарів - це перевірка правильності опису товару та відповідного йому коду в митній декларації вимогам Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД під час проведення процедур його митного контролю та митного оформлення.

Згідно з вказаним Порядком, декларант або уповноважена ним особа класифікує товари згідно з УКТ ЗЕД при їх декларування відповідно до статті 69 Митного кодексу України, а посадові особи митного поста здійснюють контроль правильності класифікації товарів під час проведення митних формальностей та митному оформленні.

Розділом ІІІ вказаного Порядку встановлено, що декларант або уповноважена ним особа класифікує товари згідно з УКТ ЗЕД при їх декларуванні відповідно до Митного кодексу України.

Посадові особи підрозділу митного оформлення чи митного поста, відділу митних платежів здійснюють контроль правильності класифікації товарів під час проведення митних формальностей при митному оформленні товарів. Обсяг контролю, достатнього для забезпечення додержання правил класифікації товарів при митному оформленні, визначається на основі результатів застосування системи управління ризиками.

Рішення приймається за результатами класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД у разі необхідності зміни задекларованого коду товару згідно з УКТ ЗЕД, у тому числі за результатами спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками у складних випадках митних формальностей.

Контроль правильності класифікації товарів здійснюється шляхом перевірки відповідності: опису товару в митній декларації процедурі декларування згідно з вимогами статті 257 Кодексу; відомостей про товар та коду товару згідно з УКТ ЗЕД, заявлених у митній декларації, відомостям про товар (найменування, опис, визначальні характеристики для класифікації товарів тощо), зазначеним у наданих для митного контролю документах, шляхом перевірки дотримання вимог Основних правил інтерпретації УКТЗЕД, з врахуванням Пояснень до УКТЗЕД, рекомендацій, розроблених центральним органом виконавчої влади у сфері митної справи відповідно до вимог статті 68 Кодексу; заявленого коду товару відомостям, наведеним у базі даних "Класифікаційні рішення" програми "Інспектор 2006" ЄАІС. При цьому така відповідність поділяється на три категорії: а) ідентичні товари; б) подібні (аналогічні) товари; в) товари, які не підпадають під вимоги підпунктів "а" та "б" абзацу четвертого цього пункту, але мають схожі: характеристики, які є визначальними для класифікації товару; призначення або принцип дії яких є основним для класифікації товару; перевірки відповідності заявленого опису товару та коду товару згідно з УКТ ЗЕД відомостям, наведеним у ПРК, у разі якщо до митного контролю та митного оформлення разом з пакетом документів надається ПРК.

У випадку, передбаченому підпунктом "а" абзацу четвертого цього пункту, класифікація товару згідно з УКТ ЗЕД проводиться без додаткових процедур контролю.

У випадку, передбаченому підпунктом "б" абзацу четвертого цього пункту, перевіряється відповідність характеристик товару критеріям, визначальним для класифікації товару згідно з УКТ ЗЕД за наведеними характеристиками товару в Рішенні.

У випадку, передбаченому підпунктами "б", "в" абзацу четвертого цього пункту, виявлені Рішення на ідентичні або подібні (аналогічні) товари беруться до уваги.

У разі якщо заявлений товар не передбачений підпунктами "а"- "в" абзацу четвертого цього пункту, процедура контролю правильності класифікації товару здійснюється відповідно до цього Порядку.

У разі неможливості однозначно перевірити правильність класифікації товару на підставі задекларованих відомостей відповідно до вимог статті 69 Кодексу декларант або уповноважена ним особа письмово повідомляється про необхідність надання додаткових документів чи відомостей, необхідних для підтвердження задекларованого ним коду товару згідно з УКТ ЗЕД.

При електронному декларуванні посадова особа ВМП або ПМО чи митного поста за допомогою АСМО створює та передає декларанту або уповноваженій ним особі засвідчене електронним цифровим підписом електронне повідомлення про необхідність подання документів, які підтверджують класифікацію товару.

У разі відмови у наданні декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів чи відомостей посадовою особою митного органу здійснюються митні формальності за наявними документами та відомостями з використанням довідкової інформації. При проведенні цих митних формальностей або підтверджується код товару, або надається відмова в митному оформленні та за наявності достатньої інформації виноситься Рішення.

У разі письмового підтвердження декларантом або уповноваженою ним особою готовності надати додаткові документи чи відомості перевірка правильності класифікації товару згідно з УКТ ЗЕД проводиться після їх надання.

Строк надання додаткових документів чи відомостей не повинен перевищувати 10 календарних днів. Строк проведення митного оформлення визначається з дати надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів чи відомостей і не повинен перевищувати строки, установлені статтею 255 Кодексу.

Строк митного оформлення у разі взяття проб (зразків) товарів визначається з урахуванням вимог статті 255 Кодексу.

Строк прийняття Рішення про класифікацію товару не повинен перевищувати 10 календарних днів. За умови необхідності залучення спеціалізованого митного органу з питань експертного забезпечення або іншої експертної установи (організації) загальний строк прийняття Рішення не повинен перевищувати 30 календарних днів.

До прийняття Рішення декларант або уповноважена ним особа має право звернутися до митного органу із заявою про випуск товарів, які декларуються, за тимчасовою декларацією.

З аналізу наведеного вбачається, що відсутність рішення про визначення коду товару та випущення товару у вільний обіг свідчить про класифікацію його митним органом відповідно до коду, заявленого у митній декларації.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 4, 6 Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД додатку до Закону України «Про Митний тариф України» від 19 вересня 2013 року № 584-VIІ, класифікація товарів в УКТ ЗЕД здійснюється за такими правилами:

1. Назви розділів, груп і підгруп наводяться лише для зручності користування УКТЗЕД; для юридичних цілей класифікація товарів в УКТЗЕД здійснюється виходячи з назв товарних позицій і відповідних приміток до розділів чи груп і, якщо цими назвами не передбачено іншого, відповідно до таких правил:

2. (a) будь-яке посилання в назві товарної позиції на будь-який виріб стосується також некомплектного чи незавершеного виробу за умови, що він має основну властивість комплектного чи завершеного виробу. Це правило стосується також комплектного чи завершеного виробу (або такого, що класифікується як комплектний чи завершений згідно з цим правилом), незібраного чи розібраного;

(b) будь-яке посилання в назві товарної позиції на будь-який матеріал чи речовину стосується також сумішей або сполук цього матеріалу чи речовини з іншими матеріалами чи речовинами. Будь-яке посилання на товар з певного матеріалу чи речовини розглядається як посилання на товар, що повністю або частково складається з цього матеріалу чи речовини. Класифікація товару, що складається більше ніж з одного матеріалу чи речовини, здійснюється відповідно до вимог правила 3.

3. У разі коли згідно з правилом 2 (b) або з будь-яких інших причин товар на перший погляд (prima facie) можна віднести до двох чи більше товарних позицій, його класифікація здійснюється таким чином:

(a) перевага надається тій товарній позиції, в якій товар описується конкретніше порівняно з товарними позиціями, де дається більш загальний його опис. Проте в разі коли кожна з двох або більше товарних позицій стосується лише частини матеріалів чи речовин, що входять до складу суміші чи багатокомпонентного товару, або лише частини товарів, що надходять у продаж у наборі для роздрібної торгівлі, такі товарні позиції вважаються рівнозначними щодо цього товару, навіть якщо в одній з них подається повніший або точніший опис цього товару;

(b) суміші, багатокомпонентні товари, які складаються з різних матеріалів або вироблені з різних компонентів, товари, що надходять у продаж у наборах для роздрібної торгівлі, класифікація яких не може здійснюватися згідно з правилом 3 (a), повинні класифікуватися за тим матеріалом чи компонентом, який визначає основні властивості цих товарів, за умови, що цей критерій можна застосувати;

(c) товар, класифікацію якого не можна здійснити відповідно до правила 3 (a) або 3 (b), повинен класифікуватися в товарній позиції з найбільшим порядковим номером серед номерів товарних позицій, що розглядаються.

4. Товар, який не може бути класифікований згідно з вищезазначеними правилами, класифікується в товарній позиції, яка відповідає товарам, що найбільше подібні до тих, що розглядаються.

6. Для юридичних цілей класифікація товарів у товарних підпозиціях, товарних категоріях і товарних підкатегоріях здійснюється відповідно до назви останніх, а також приміток, які їх стосуються, з урахуванням певних застережень (mutatis mutandis), положень вищезазначених правил за умови, що порівнювати можна лише назви одного рівня деталізації. Для цілей цього правила також можуть застосовуватися відповідні примітки до розділів і груп, якщо в контексті не зазначено інше.

Таким чином, класифікація товарів для цілей митного оформлення здійснюється відповідно до УКТ ЗЕД, що є товарною номенклатурою Митного тарифу України і затверджено Законом України «Про Митний тариф України», Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, з урахуванням Пояснень до Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, приміток до розділів і груп та характеристик товарів. Для юридичних цілей класифікація товарів відповідно до УКТ ЗЕД здійснюється виходячи з текстів товарних позицій і відповідних приміток до розділів груп, тобто відповідно до Основного правила інтерпретації (далі - ОПІ) 1, і, якщо такими текстами не передбачено інше, відповідно до положень ОПІ 2-6 УКТ ЗЕД.

Частиною першою статті 246 МК України визначено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Засвідчення органом доходів і зборів прийняття товарів, транспортних засобів комерційного призначення та документів на них до митного оформлення здійснюється шляхом проставляння відбитків відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

Відповідно до статті 255 МК України, митне оформлення завершується протягом чотирьох робочих годин з моменту пред`явлення органу доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред`явленню), подання митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та всіх необхідних документів і відомостей, передбачених статтями 257, 335 цього Кодексу.

Митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

Згідно з підпунктами «г» пункту 5 частини восьмої статті 257 МК України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів:

5) відомості про товари:

г) код товару згідно з УКТ ЗЕД.

Митна декларація реєструється та приймається органом доходів і зборів у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (частина перша статті 264 МК України).

Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій (частина шоста статті 264 МК України).

Згідно з частиною першою та другою статті 271 МК України, мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В Україні застосовуються такі види мита:

1) ввізне мито;

2) вивізне мито;

3) сезонне мито;

4) особливі види мита: спеціальне, антидемпінгове, компенсаційне, додатковий імпортний збір.

Відповідно до статті 272 МК України ввізне мито встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України.

Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначених Митним тарифом України, здійснюються Верховною Радою України шляхом прийняття законів України.

Відповідно до норм статей 291 та 292 МК України, обов`язок із сплати митних платежів припиняється при виконанні обов`язку із сплати митних платежів, а в свою чергу обов`язок із сплати митних платежів вважається виконаним (митні платежі вважаються сплаченими) у разі здійснення особою, відповідальною за сплату митних платежів, розпорядження про використання коштів авансових платежів при здійсненні митного оформлення товарів - з моменту закінчення митного оформлення. Позивачем митні платежі за митними деклараціями сплачені у повному обсязі і у встановлений законом строк.

В силу приписів частини третьої статті 318 МК України митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Статтею 336 МК України встановлено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом, зокрема у формі:

Проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Статтею 345 МК України визначено, що органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо:

1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів;

2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування;

3) правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення;

4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі;

5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.

Відповідно до статті 351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:

1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;

2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу органу доходів і зборів.

Документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу доходів і зборів в приміщенні цього органу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки.

Присутність уповноважених посадових осіб підприємства або громадянина, що перевіряється, під час проведення невиїзної документальної перевірки не обов`язкова.

Тривалість проведення перевірки визначається у відповідному наказі органу доходів і зборів та не може перевищувати строки, встановлені частиною восьмою статті 346 цього Кодексу для проведення документальних виїзних перевірок. Продовження строку проведення перевірки можливе на строк та з підстав, визначених частиною дев`ятою статті 346 цього Кодексу.

Про продовження строків проведення перевірки орган доходів і зборів інформує підприємство (громадянина) в порядку, визначеному частиною четвертою цієї статті.

Посадові особи органу доходів і зборів під час проведення перевірки не мають права:

1) перевіряти дані, які не є предметом перевірки;

2) вимагати від підприємства, що перевіряється, надання документів або інформації, що не стосуються предмета перевірки;

3) розголошувати відомості про підприємство, що перевіряється, які становлять конфіденційну інформацію, державну, комерційну чи банківську таємницю та стали відомі під час виконання такими особами службових обов`язків.

Оформлення результатів невиїзної документальної перевірки здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до статті 266 МК України декларант зобов`язаний:

1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом;

2) на вимогу органу доходів і зборів пред`явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення;

3) надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей;

4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковий кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу Х цього Кодексу;

5) у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів.

Перед подачею митної декларації декларант має право з дозволу органу доходів і зборів здійснювати фізичний огляд товарів з метою перевірки їх відповідності опису (відомостям), зазначеному у товаросупровідних документах, брати проби та зразки товарів.

У випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, декларант має право вимагати від органу доходів і зборів випуску товарів, за умови забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу.

У разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант.

Особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов`язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант.

Пунктом 2 статті 293 МК України встановлено, що особою, на яку покладається обов`язок зі сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов`язання визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків.

Порядком заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року № 651 «Про затвердження Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 серпня 2012 року № 1372/21684, визначено графи митної декларації, які заповнюються декларантом самостійно. Зокрема графа 33 митної декларації, в якій зазначається код товару згідно з УКТ ЗЕД та графа 47 митної декларації, в якій наводяться відомості про нарахування митних платежів, заповнюється декларантом.

Таким чином, з моменту прийняття митної декларації до митного оформлення декларант несе юридичну відповідальність за достовірність зазначених у ній відомостей та розміру належних до сплати податків.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про митний тариф України» від 19 вересня 2013 року № 584-VII митний тариф України є невід`ємною частиною цього Закону та містить перелік ставок загальнодержавного податку - ввізного мита на товари, що ввозяться на митну територію України і систематизовані згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), складеною на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до пункту 56.2 статті 56 ПК України, у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 190.1 ПК України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39 цього Кодексу.

З матеріалів справи судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестком» () є юридичною особою, зареєстроване Шевченківською районної у місті Києві державною адміністрацією.

Як учасник зовнішньоекономічної діяльності перебуває на обліку в митних органах з 18 грудня 2002 року, облікова картка № 100/2012/0002240, обліковий номер UA5 .

У періоді що перевірявся контролюючим органом встановлено, що платник податків здійснював такі види діяльності за КВЕД, які пов`язані зі здійсненням зовнішньоекономічних операцій, а саме:

46.90 - основна неспеціалізована оптова торгівля

46.43 - оптова торгівля побутовими електротоварами й електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення

46.52 - оптова торгівля електронними й телекомунікаційними устаткуванням, деталями до нього

46.51 - оптова торгівля комп`ютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням

46.49 - оптова торгівля іншими товарами господарського призначення.

З акту перевірки вбачається, що контролюючим органом під час проведення документальної невиїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком» з питань правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів за товарною підкатегорією 8422 40 00 90 щодо яких проведено митне оформлення за митними деклараціями від 05 вересня 2017 року № UA100010/2017/276188, від 31 жовтня 2017 року № UA100010/2017/287469, від 17 жовтня 2017 року № UA100010/2017/285724, від 18 липня 2017 року № UA100010/2017/271082, від 11 липня 2017 року № UA100010/2017/270264, від 07 червня 2017 року № UA100010/2017/266660, від 16 лютого 2017 року № UA100250001/2017/255987, від 30 січня 2017 року № UA100250001/2017/254957, від 20 грудня 2016 року № UA100250001/2016/120432, від 16 листопада 2016 року № UA100250001/2016/118006, від 14 листопада 2016 року № UA100250001/2016/117845, від 13 березня 2016 року № UA100010/2017/257880, від 23 листопада 2015 року № UA100250001/2015/1537 було встановлено, що товариством здійснено оформлення товарів «Вакуумный упаковщик (вакууматор) потужність 120 Вт: VS 120 Е (VS2660) за кодом 8422 40 00 90 (ставка ввізного мита 0%).

Однак, до групи 84 відносяться реактори ядерні, котли, машини, обладнання і механічні пристрої, їх частини. Окрім того, згідно з приміткою 1 (f) до товарної групи 84 УКТ ЗЕД не включаються електромеханічні побутові машини товарної позиції 8509.

До групи 85 відносяться електричні машини, обладнання та їх частини, апаратура для запису або відтворення зображення і звуку, їх частини та приладдя.

Згідно з приміткою 3 Пояснень в товарну позицію включаються лише ті електромеханічні машини, що використовуються, як правило у побуті:

а) натирачів підлоги, подрібнювачі харчових продуктів, міксери, соковижималки для фруктів або овочів різної маси;

b) інші апарати максимальною масою до 20 кг.

Таким чином, контролюючий орган дійшов висновку, що до групи 84 відносяться обладнання (машини та апарати), а до групи 85 - електротовари. Проте деякі машини включаються до товарних позицій групи 85 (наприклад, електромеханічні побутові пристрої) у той час як до групи 84 включаються деякі немеханічні пристрої (наприклад, котли парогенераторів, їхнє допоміжне обладнання і фільтрувальна апаратура).

До товарної позиції 8422 включаються машини посудомийні, обладнання для миття або сушіння пляшок або інших ємкостей, обладнання для заповнення, закупорювання пляшок, банок, закривання ящиків, мішків або інших ємкостей, їх запечатування, закоркування або наклеювання на них етикеток, обладнання для герметизації пляшок, банок, тюбиків та аналогічних ємкостей, інше обладнання для фасування або загортання товарів (включаючи обладнання для загортання товару з термоусадкою пакувального матеріалу), обладнання для газування напоїв: (до товарної позиції 8422 40 00 - інше обладнання для пакування та загортання товарів (включаючи обладнання для загортання товару з термоусадкою пакувального матеріалу).

Згідно з УКТ ЗЕД до товарної позиції 8509 класифікуються деякі побутові пристрої, в яких умонтований електродвигун, окрім пилососів товарної позиції 8508.

Термін «побутові апарати» у цій товарній позиції означає пристрої, які зазвичай застосовуються в побуті. Ці апарати ідентифікуються відповідно до типу за одним чи декількома параметрами, такими як габарити, тип конструкції, продуктивність, робочий об`єм. Критерієм для цих параметрів є те, що пристрої, зазначені у цій товарній позиції, не повинні експлуатуватися на рівні, що перевищує явно побутові потреби.

Таким чином, для віднесення товару в товарну під категорію 8509 90 80 00 товар повинен відповідати наступним основним критеріям: їх маса повинна складати не більше 20 кг.; товар не повинен експлуатуватися на рівні, що перевищує чисто побутові потреби, товар повинен приводитися в дію за допомогою перетворення електричної енергії на механічну.

Контролюючим органом під час перевірки було встановлено, що вакуумна автомашина для пакування продуктів харчування з вмонтованим електродвигуном має наступні характеристики: призначення - настільна, тип - безкамерна, джерело живлення - електромережа 220 В, габарити (для моделі Gorenie VS120E - 75*355*140 мм, вага 1,5 кг. для моделі Gorenie VS110W габарити - 86*357*148 мм мм, вага 1,4 кг.)

Контролюючим органом також наголошено на тому, що в країнах Європи аналогічний вакууматор класифікується за товарною під категорією 8509 80 00 00.

За таких обставин, контролюючий орган дійшов висновку, що заявлений ТОВ «Інвестком» до митного оформлення товар «Вакуумній упаковщик, (вакууматор) Gorenie…» повинен відноситися до товарної під категорії 8509 80 00 00 (ставка ввізного мита 10%) відповідно до Гармонізованої системи опису та кодування товарів 2012 року. Вказаний висновок базується на досліджених у процесі перевірки документах, у тому числі тих, які містять відомості необхідні для класифікації товарів «Вакуумний упаковщик (вакууматор) Gorenie…» згідно з УКТ ЗЕД, з урахуванням інформації зазначеної у графі 31 митних декларацій та відповідно до вимог Закону України «Про Митний тариф України» а також Пояснень до УКТ ЗЕД.

Разом з тим, судом встановлено, що до категорії товарів 8422 40 00 90 відносяться інше обладнання для закривання мішків або інших ємкостей, їх запечатування, обладнання для герметизації пляшок, банок, тюбиків та аналогічних ємкостей, інше обладнання для фасування та загортання товарів (включаючи обладнання для загортання товару з термоусадкою, пакувального матеріалу) групи 84 «Реактори ядерні, котли, машини, обладнання і механічні пристрої, їх частини», розділу XVI додатку до Закону України «Про митний тариф України».

З Інструкції виробника вбачається, що до виробу «Вакуумний упаковщик (вакууматор) Gorenie…» вбачається, що в розділі «Конструкція та функції» відображено, що в обладнанні наявна кнопка Seal (запаювання), яка відповідає за ручне запаювання та автоматичне вакуумування й запаювання (а.с. 73-83).

Окрім того, згідно з графічним відображенням складових і елементів обладнання під № 13 відображено наявність «Запаювального елементу» (нагрівальний елемент із тефлоновим покриттям. Елемент нагрівається та запаює пакет), під № 9 смужка запаювання.

В розділі «Вакуумне упаковування в пакет» під порядковим номером « 5» зазначено про можливість вибору часу запаювання, номером 6 - вакуумування та запечатування.

Згідно з примітками до розділу - прилад виконує операції з запаювання пакету, виробник попереджає про можливість перегрівання запалювального елементу.

В розділі «Чищення і обслуговування» визначено, що апарат призначено для вакуумування та запаювання пакетів.

Судом встановлено, що «Вакуумний упаковщик (вакууматор) Gorenie…» за своїм характером і цільовим призначенням є обладнанням, який використовується не лише в побуті, а і в галузі комерційної промисловості (магазинах, закладах громадського харчування, тощо) з метою розфасовки вакуумного пакування різноманітних товарів та продуктів харчування у вакуумні упаковки для їх подальшої реалізації кінцевому споживачу.

Акт перевірки не містить доводів щодо заборони чи унеможливлення практичного використання «Вакуумний упаковщик (вакууматор) Gorenie…» в комерційних або промислових цілях суб`єктами господарювання, а тому доводи контролюючого органу щодо використання вказаного товару, як правило, у побуті, на думку суду, є помилковим.

Окрім того, судом акцентується увага на тому, що акт перевірки ґрунтується на відомостях про товар, які отримано «з мережі інтернет», тобто є неофіційними та не підтвердженими належними доказами та встановити ти джерело їх походження і достовірність не вбачається за можливе.

За таких обставин, такі дані не можуть бути використано для офіційного тлумачення ознак товару з метою визначення коду УКТ ЗЕД відповідно до Закону України «Про митний тариф України».

За таких обставин, на думку суду, позивачем товар «Вакуумний упаковщик (вакууматор) Gorenie…» правомірно віднесено до товарної позиції 8422 40 00 90, оскільки основними компонентами імпортованого товару є елементи для запаювання та герметизації (насос витягування повітря), цільовим призначенням якого є пакування та загортання товарів (включаючи обладнання для загортання товару з термоусадкою пакувального матеріалу), що повною мірою відповідає ознакам саме такої товарної підкатегорії.

Судом зауважується на тому, що рішення про визначення коду товару митним органом не приймалось, та митний орган випустив товар у вільний обіг відповідно до коду, заявленого платником податків у митній декларації, підтвердивши його таким чином.

В ході судового розгляду справи відповідачем не надано доказів встановлення факту подання декларантом неповної, недостовірної інформації про товар під час його митного оформлення (що вплинуло на його класифікацію під час пропуску на митну територію України).

Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 01 жовтня 2015 року у справі № К/800/9334/15 дійшов висновку, що дії контролю за правильним визначенням митної вартості та сплатою митних платежів покладено саме на митний орган, а тому у нього після випуску товару у вільний обіг відсутні підстави нараховувати податкові зобов`язання зі сплати мита та податку на додану вартість.

Незважаючи на вказані обставини, контролюючим органом, прийнято рішення про проведення перевірки імпортера товарів.

Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховий Суд у постанові від 08 травня 2018 року у справі № 818/1341/14 дійшов висновку, що відсутність рішення про визначення коду товару та випущення товару у вільний обіг свідчить про класифікацію його митним органом відповідно до коду, заявленого у митній декларації.

Суд також дійшов висновку про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Разом з тим, відповідачем не надано суду доказів, що ним до початку перевірки було виявлено ознаки, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів та виявлення таких ознак стало підставою для проведення документальної невиїзної перевірки позивача.

Ні наказ про проведення перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, ні акт, складений за наслідками проведення такої перевірки, не містять жодних посилань на наявність відповідних підозр та в чому саме вони полягають. Під час здійснення податковим органом перевірки, останнім фактично перевірялися ті самі документи та відомості, які були в наявності під час проведення митного оформлення товару, зворотного матеріали справи не містять. Також матеріали справи не містять відомостей та відповідачем не доведено, що неправильне встановлення кодів товарної номенклатури було здійснено у зв`язку з неповною або недостовірною інформацією, поданою суб`єктом господарювання.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірність своїх дій щодо самостійного визначення коду товару, оскільки жодного експертного дослідження податковим органом не проводилося.

Аналогічну правову позицію неодноразово висловлював Верховний Суд, зокрема, в постановах від 03 квітня 2018 року у справі № 814/1256/17 (№К/9901/841/18), від 20 березня 2018 року у справі №814/978/17 (№К/9901/5649/17), від 03 травня 2018 року у справі №П/811/849/17 (№К/9901/11284/18), від 07 серпня 2018 року у справі №808/2133/17 (№К/9901/36140/18).

Суд також вважає безпідставним посилання відповідача на лист Департаменту адміністрування митних платежів Державної фіскальної служби України від 07 грудня 2017 року № 2496/99-99-19-03-03-18.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Як було встановлено судом та не заперечується відповідачем, перевірка проводилась за період з 23 листопада 2015 року.

Таким чином, позивач не знав та не міг знати про прийняття в майбутньому контролюючим органом листа, що виключає посилання на нього під час проведення перевірки з наданням зворотної сили. Окрім того, матеріали справи не містять жодних доказів офіційного опублікування вказаного листи та доведення його до відома суб`єктів господарювання.

З огляду на вище викладене та з урахуванням встановлених обставин справи суд вважає, що викладені в акті перевірки від 05 січня 2018 року № н1/18/28-10-14-09/ висновки контролюючого органу про порушення позивачем норм Закону України «Про митний тариф України», Митного та Податкового кодексів України є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження зібраними у справі належними та допустимими доказами, а тому адміністративний позов щодо визнання протиправними та скасування прийнятих на підставі таких висновків податкових повідомлень-рішень від 26 січня 2018 року № про збільшення суми грошового зобов`язання «податок на додану вартість» на загальну суму 14 649,01 гривень з урахуванням штрафних (фінансових санкцій) у розмірі 2 929,80 гривень та № про збільшення суми грошового зобов`язання «мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання» на загальну суму 73 245,27 гривень з урахуванням штрафних (фінансових санкцій) у розмірі 14 649,07 гривень є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідачем під час розгляду справи жодним чином не було підтверджено правомірність прийнятих ним рішень з посиланням на належні та допустимі докази.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не було покладено в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Беручи до уваги вищевикладене, виходячи з предмету адміністративного позову та встановлених обставин під час розгляду справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Долученим до матеріалів справи платіжним дорученням № 24062 від 17 квітня 2018 року підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 1762,00 гривень, які підлягають відшкодуванню на його користь.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити у повному обсязі адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком» (04112, місто Київ, вулиця Дорогожицька, 1, ) до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (04119, місто Київ, вулиця Дегтярівська, 11Г, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України від 26 січня 2018 року № про збільшення суми грошового зобов`язання «податок на додану вартість» на загальну суму 14 649,01 гривень з урахуванням штрафних (фінансових санкцій) у розмірі 2 929,80 гривень.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України від 26 січня 2018 року № про збільшення суми грошового зобов`язання «мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання» на загальну суму 73 245,27 гривень з урахуванням штрафних (фінансових санкцій) у розмірі 14 649,07 гривень.

Стягнути судові витрати в сумі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривень 00 копійок) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком» (04112, місто Київ, вулиця Дорогожицька, 1, ) шляхом їх безспірного списання з рахунків Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (04119, місто Київ, вулиця Дегтярівська, 11Г, ) за рахунок бюджетних асигнувань.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда