Справа № 161/4858/19
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року№ 857/6140/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Гінди О.М., Курильця А.Р.,

при секретарі судового засідання Болюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Гут Мирослави Володимирівни на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 травня 2019 року у справі №161/4858/19 (суддя Кихтюк Р.М., рішення ухвалене о 16/51 год м.Луцьк) за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Гут Мирослави Володимирівни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Гут М.В. (далі УПП, Поліцейський відповідно) в якому просив визнати дії відповідача протиправними та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі від 20.02.2019 серії НК №621956 (далі Постанова).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 травня 2019 року позов задоволено частково. Скасовано Постанову та направлено справу на новий розгляд. В задоволенні решт позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

У доводах апеляційної скарги наводячи окремі обставини справи вказує, що оскаржувана Постанова є правомірною, а законність її прийняття підтверджена поясненнями особи, яка орендує нежитлові приміщення в`їзд та вхід у які були заблоковані автомобілем позивача.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином у порядку визначеному статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, не в повній мірі з`ясовані факти стосовно належності майна на праві власності чи користування, кому і якими саме приміщеннями, яким чином ідентифіковано нежитлове приміщення і не розмежовано їх належність.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20.02.2019 на гарячу лінію «102» надійшло декілька повідомлень про те, що у м.Луцьку по вул.Кільцева, 1 відбулося порушення правил дорожнього руху, зокрема транспортні засоби серед яких Тойота д ОСОБА_2 н.з. НОМЕР_1 перекрили виїзд інших транспортних засобів (а.с.137-139).

Дані завдання було доручено на опрацювання патрульним екіпажам УПП. На місце події прибуло зразу декілька екіпажів для з`ясування обставин порушень «Правил дорожнього руху» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі ПДР).

Також на місце події було викликано слідчо-оперативну групу, оскільки було повідомлено про силове захоплення території автотранспортного підприємства.

Наведені обставини підтверджуються відеозаписом з нагрудних відеокамер поліцейських долучених відповідачем до відзиву на позов (а.с.149).

Екіпаж патрульної поліції в складі роти №2 батальйону УПП Видри Т.М. та Поліцейського прибувши на місце події, розпочали опитування заявників та присутніх свідків.

Згідно пояснень ОСОБА_3 на які апелянт просить суд звернути особливу увагу, 20.02.2019 вказана особа о 09/15 год не зміг потрапити в бокс (гараж), який він орендує, своїм автомобілем тому що в`їзду перешкоджав автомобіль Toyota camry д.н.з. НОМЕР_2 , який там припаркований (а.с.140, 175-177).

В письмових та усних поясненнях ОСОБА_1 вказав, що припаркував до свого власного приміщення згідно свідоцтва про право власності від 28.12.2018 №2953, до бокса під ворота автомобілі Toyota camry, Рено мастер, Peugeot білого кольору , Фольцваген та рено (а.с.14, 143-145).

Зі змісту оскаржуваної Постанови видно, що 20.02.2019 о 08/00 год позивач керуючи транспортним засобом Toyota camry, д.н.з НОМЕР_2 в м.Луцьку по вул.Кільцева,1 здійснив зупинку та стоянку в місці, де це заборонено, а саме на в`їзді в бокс (гараж), що унеможливило рух інших транспортних засобів, чим порушив підпункт 15.10 «д» ПДР.

Постановою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн (а.с.9).

Відповідно до пункту 1.3 ПДР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

За змістом пункту 1.5 ПДР дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно із пунктом 15.1 ПДР зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

У пункті 15.10 підпункту «д» ПДР вказано, що стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Пунктом 1.10 ПДР визначено, що зупинка це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо);

стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

Відповідно до частини першої статті 122 КУпАП порушення вимог, зупинки, стоянки

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 на праві власності належить майно, що складається з адміністративно-побутового корпусу №2 /Б-2/ загальною площею 625 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.14).

Згідно витягу з договору №3/2017 суборенди нежитлових приміщень від 27.05.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю «Луцький автоцентр» (суборендодавець) передано на підставі договору №3/2017 суборенди нежитлових приміщень від 01.01.2017 підприємцю ОСОБА_3 у тимчасове користування два нежитлових офісних приміщення та одне складське приміщення в адміністративно-побутовому корпусі АДРЕСА_1 , що знаходиться у АДРЕСА_1 ,1 (а.с.175-177).

В розрізі викладеного, апеляційний суд хотів би звернути увагу на те, що приміщення, яке належить позивачу складається з адміністративно-побутового корпусу №2 /Б-2/, а гараж в який ніби то не міг потрапити ОСОБА_3 знаходиться в адміністративно-побутовому корпусі №1.

При цьому, із наданих відповідачем відеоматеріалів неможливо встановити, як саме поліцейськими було з`ясовано до якого приміщення автомобілем позивача заблоковано рух.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку що при винесенні оскаржуваної Постанови відповідачем не в повній мірі з`ясовані викладені факти стосовно належності майна на праві власності чи користування, кому і якими саме приміщеннями, оскільки гараж не є предметом договору оренди чи суборенди між учасниками, яким чином ідентифіковано нежитлове приміщення і не розмежовано їх належність.

З наявних у матеріалах справи документів, відеозаписів, письмових пояснень суд не може дійти ствердного висновку про те, що позивач порушив правила пункту 15.10 підпункту «д» ПДР.

Згідно із частиною другою статті 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи фактичні обставини справи, та зважаючи не те, що скаржником не спростовано доводів позивача щодо безпідставного винесення Постанови, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо часткового задоволення позову з наведених вище підстав.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги вказаних правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Гут Мирослави Володимирівни залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 травня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді О. М. Гінда
А. Р. Курилець