Справа № 826/15994/17
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Укрвакцина» Міністерства охорони здоров`я України до Державної аудиторської служби України визнання протиправною та скасування вимоги №15-14/1019 від 13.11.2017, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство «Укрвакцина» Міністерства охорони здоров`я України звернулося до суду із адміністративним позовом до Державної аудиторської служби України в якому просило визнати незаконною та скасувати вимогу відповідача про усунення порушень від 13.11.2017р. № 15-14/1019.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2019 року в задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши сторін, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 06.10.2017 року Державною аудиторською службою України проведено позапланову виїзну ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «УКРВАКЦИНА» Міністерства охорони здоров`я України за період з 01.01.2012 року по 30.06.2017 року.

За результатом проведеної ревізії, посадовими особами контролюючого органу складено акт від 06.10.2017 року № 15-21/48. У висновках акту зазначено, що під час ревізії встановлено, що згідно із наданим до ревізії фінансовим планом ДП «УКРВАКЦИНА» на 2012 рік підписаний ОСОБА_1 витрати на охоронні послуги або послуги із супроводу вантажів у 2012 році, не планувалися.

Тобто, відповідач дійшов висновку, що керівник ДП «УКРВАКЦИНА» - ОСОБА_1 , не забезпечив дотримання п.п. 1 та 2 ст. 75 Господарського кодексу України та п. 13 Наказу 173.

Також зазначено, що ревізією питання щодо нанесення збитків державі та/або ДП «УКРВАКЦИНА» у результаті укладення договорів із ТОВ «РІТОРНО» встановлено, що в порушення вимог п. 1 та п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, п. 1 ст. 526 та п. 1, 2 ст. 75 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 9 Закону України № 996-XIV, п.п. 4.1.6 та 6.3 Договору № 138, ДП «УКРВАКЦИНА», як замовником, складено первинні документи із ТОВ «РІТОРНО» за період жовтень-грудень 2012 року на загальну суму 1 271 771,55 грн. про надання послуг із супроводу вантажів, у які незаконно включено пробіг автомобілів без вантажу, що призвело до завищення обсягу наданих послуг та, як наслідок, до втрати активів підприємства та зайвого перерахування коштів (збитків) на суму 358 736,10 грн., чим нанесено збитки державному підприємству на цю суму. (Т.1 а.с.20-62).

На підставі вищезазначеного акту, відповідачем направлено на адресу позивача вимогу № 15-14/1019 «Про усунення порушень» від 13.11.2017 року (далі по тексту - оскаржувана вимога), в якій останнім зазначено, що ревізією встановлено незаконне включення ДП «УКРВАКЦИНА» до актів здачі-приймання робіт (надання послуг) ТОВ «РІТОРНО» з охоронного супроводу автомобілів замовника без вантажу на 55 618 км призвело до завищення обсягу наданих товариством послуг та як, наслідок, втрати активів підприємства та зайвого перерахування коштів (збитків) на суму 358 736,10 грн., чим нанесено збитки державному підприємству на вказану суму.

Тобто, ДП «УКРВАКЦИНА» порушено вимоги п. 1 та 2 ст. 75 та п. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України, п. 1 ст. 526 та п. 1, 2 ст. 75 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.п. 4.1.6 та 6.3 Договору № 138, з огляду на вищевикладене, відповідачем у оскаржуваній вимозі зазначено про необхідність усунути виявлені порушення законодавства в установленому законодавством порядку.

Вважаючи протиправною оскаржувану вимогу відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана вимога відповідача не породжує жодних правових наслідків чи обов`язків для позивача, а тому не має ознак рішень, а саме: нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії, оскарження яких здійснюється за нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Правові засади діяльності Державної аудиторської служби України визначаються Положенням про Державну аудиторську службу, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року № 43, а також положеннями пункту 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ, згідно з якими органу державного фінансового контролю надається право пред`являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Тобто, органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Відповідно до пункту 3 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550, акт ревізії - документ, який складається посадовими особами органу державного фінансового контролю, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною частиною акта.

Таким чином, акт ревізії, заперечення, зауваження до акта ревізії та вимоги є службовими документами, які містить інформацію про певні обставини, встановлені під час проведення ревізії.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає та звертає увагу позивача та скаржника, що акт ревізії, заперечення, зауваження до акта ревізії та вимоги прийняті на підставі такого акта не є рішенням суб`єкта владних повноважень та не породжують правових наслідків для підконтрольної установи, а тому не є предметом оскарження із таких мотивів, з огляду на наступне.

Самі по собі акти ревізії, документи перевірок, вимоги тощо не породжують жодних правових наслідків чи обов`язків, а тому не мають ознак рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), оскарження яких здійснюється за нормами Кодексу адміністративного судочинства України, такі документи стверджують факт проведення перевірок за дотриманням вимог законодавства і є лише носіями доказової інформації.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України 10 вересня 2013 року №21-237а13.

При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов`язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла погоджує висновок суду першої інстанції про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В свою чергу, в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов`язки для позивача.

Збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Так, з матеріалів справи вбачається, що, в даному випадку, предметом даного позову є виключно визнання протиправною та скасування вимоги, яка зокрема, не породжує жодних правових наслідків чи обов`язків для ДП «Укрвакцина», а тому не має ознак рішення - нормативно-правового акту або правового акту індивідуальної дії, оскарження яких здійснюється за нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладеною в постанові від 20.02.2018 року в справі №822/2087/17 адміністративне провадження №К/9901/5402/17.

Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Крім іншого колегія суддів зауважує, що позивач, Державне підприємство «Укрвакцина», під час судового засідання наголошував на тому, що апелянтом є ОСОБА_1 , який на даний час звільнений з посади директора ДП «Укрвакцина», виконання обов`язків директора не виконує, права підпису та права виступати від імені ДП «Укрвакцина» не має. ДП «Укрвакцина» не підтримує апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Відповідач по справі, Державна аудиторська служба України, також наголошував на тому, що ОСОБА_1 на даний час не являється директором ДП «Укрвакцина», а тому його права особисто жодним чином не порушені.

З даного питання колегія суддів зазначає, що рішення суду є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яку не було залучено до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №18-рп/2004 поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто, охоронюваний законом інтерес є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У даному випадку, рішення суду першої інстанції стосується прав та обов`язків саме ДП «Укрвакцина», а відтак, на думку суду апеляційної інстанції, не може свідчити про порушення охоронюваних законом прав та інтересів ОСОБА_1 особисто.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлено 24.06.2019.