Справа № 560/268/19
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/268/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С.

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

19 червня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Залімського І. Г. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року (повне рішення складено 27 лютого 2019 року у м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - відповідач) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
позивач 25.01.2019 звернувся із позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду в якому просив:

- визнати протиправною відмову Головного територіального управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області нарахувати пенсію по інвалідності за період з 07.06.2016 по 19.08.2018.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за період з 07.06.2016 по 19.08.2019 включно.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.02.2019 адміністративний позов задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області вирішити питання про призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності на весь час інвалідності, встановленої медико-соціальною експертною комісією, починаючи з 07.06.2016 та провести перерахунок і виплату сум пенсії по інвалідності з 07.06.2016 з урахуванням раніше виплачених коштів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що звернення позивача за призначенням пенсії відбулось після спливу трьох місячного терміну після встановлення інвалідності. Також вказує, що судом помилково застосовано аналогію закону оскільки позивачу пенсію призначено згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а не Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Правом подати до суду відзив на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем, проходить військову службу в званні лейтенанта у в/ч НОМЕР_1 .

25.03.2016 позивач отримав важке поранення у районі бойових дій, беручи участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони під час проведення антитерористичної операції.

Важке поранення спричинило втрату кінцівки ноги та зору, інші травми, внаслідок чого ОСОБА_1 тривалий період перебував у важкому стані та лікувався.

Згідно протоколу засідання Центральної військово - лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України № 2483 від 06.06.2016, травми, отримані ОСОБА_1 , пов`язані із захистом Батьківщини, боєць потребує протезування.

Аналогічний висновок про походження поранень міститься у довідці військово -лікарської комісії Головного військового клінічного госпіталю від 24.06.2016.

З 07.06.2016 позивачу встановлена перша А група інвалідності (посвідчення серії НОМЕР_2 видане 26.07.2016).

У довідці Центральної медико-соціальної експертної комісії № 1 Міністерства оборони України серії АВ № 0427959 вказано, що поранення та травми ОСОБА_1 пов`язані із захистом Батьківщини.

Після первинної реабілітації у військових шпиталях України, позивач 05.08.2016 відбув до лікувального закладу до Сполучених Штатів Америки, де йому було здійснено заходи з протезування та інше лікування.

Як вбачається з візи США типу В1/В2 №0001 мета поїздки - візит лікувального характеру на період з 26.07.2016 по 24.10.2016.

20.08.2018 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про призначення пенсії по інвалідності.

Згідно з матеріалами пенсійної справи позивачу з 20.08.2018 призначена пенсія як особі з інвалідністю відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Загальний стаж роботи становить більше 37 років.

13.12.2018 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з письмовою заявою, у якій просив призначити та виплатити йому пенсію починаючи з 07.06.2016, тобто з дати встановлення інвалідності.

26.12.2018 листом №2831/Д-8 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області відмовило у призначені пенсії з 07.06.2016 у зв`язку з тим, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії пізніше трьох місяців після дати встановлення інвалідності.

Не погоджуючись із такою відмовою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що на своєчасність звернення позивача до органу Пенсійного фонду вплинули відповідні об`єктивні непереборні обставини, на які він, зважаючи на його стан, не міг вплинути, а тому його вина у пропуску тримісячного строку подання заяви до управління Пенсійного фонду відсутня. При цьому, суд вказав, що на даний час існує прогалина у законодавстві, оскільки не передбачені норми, які дозволяють органу Пенсійного фонду поновити особі строк звернення за призначенням пенсії у випадках, коли своєчасному зверненню перешкоджало існування (наявність) дійсно непереборних та об`єктивних обставин, на які особа не могла впливати і які не залежали від її волі.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Згідно ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Статтею 3 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII в редакції Закону № 1673-VIII від 18.10.2016 (далі Закон № 2262-XII) встановлено перелік осіб, які мають право на пенсії нарівні з військовослужбовцями строкової служби та членами їх сімей.

Так, умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, встановлені цим Законом для військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей, поширюються також (якщо не передбачено інше) на осіб, які стали особами з інвалідністю у зв`язку з пораненням, каліцтвом, контузією або внаслідок захворювання, пов`язаного з безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, з безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення (п. "е").

Відтак, позивач є військовослужбовцем, на якого розповсюджуються норми та гарантії, встановлені для інших осіб, передбачені Законом № 2262-XII.

Таким чином, суд відхиляє твердження відповідача про те, що судом першої інстанції помилково застосовано аналогію закону в частині положення ст. 26 Закону № 2262-XII, так як позивачу пенсія по інвалідності призначена згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV вказано, що пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

При цьому, статтею 26 Закону № 2262-XII встановлено, що пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію, призначаються на весь час інвалідності, встановленої медико-соціальною експертною комісією.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.06.2016 позивачу встановлено першу групу інвалідності. Тобто, відповідно до вимог ст. 45 Закону № 1058-IV звернення ОСОБА_1 позивач мав звернутись за призначенням пенсії у період з 08.06.2016 до 08.09.2016.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав важке поранення у районі бойових дій, що спричинило втрату кінцівки ноги та зору, інші травми, внаслідок чого ОСОБА_1 тривалий період перебував у важкому стані та лікувався.

Протоколом засідання Центральної військово - лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України № 2483 від 06.06.2016 та довідкою військово - лікарської комісії Головного військового клінічного госпіталю від 24.06.2016 підтверджується, що травми, отримані позивачем пов`язані із захистом Батьківщини, боєць потребує протезування.

Згідно матеріалів справи, після первинної реабілітації у військових шпиталях України, позивач 05.08.2016 відбув до лікувального закладу до Сполучених Штатів Америки, де йому було здійснено заходи з протезування та інше лікування.

Згідно візи США №0001 та інших доказів, у період з 05.08.2016 по 24.10.2016 позивач знаходився за межами України на лікуванні.

З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №2577/69 вбачається, що ОСОБА_1 перебував в амбулаторно поліклінічному закладі з 25.03.2016 та направлений в стаціонар у відділення абдомінальної та пластичної хірургії 20.05.2018 по 30.05.2018.

20.08.2018 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Отже, з матеріалів справи вбачається наявність об`єктивних непереборних обставин, які вплинули на своєчасність звернення позивача до органу Пенсійного фонду на які позивач не міг вплинути, а тому його вина у пропуску тримісячного строку подання заяви до управління Пенсійного фонду відсутня.

При цьому, судом першої інстанції вірно вказано, що на даний час існує прогалина у законодавстві, оскільки не передбачені норми, які дозволяють органу Пенсійного фонду поновити особі строк звернення за призначенням пенсії у випадках, коли своєчасному зверненню перешкоджало наявність дійсно непереборних та об`єктивних обставин, на які особа не могла впливати і які не залежали від її волі. А тому, зважаючи на існування вказаної прогалини у регулюванні спірних правовідносин, а також враховуючи те, що у захисті права не може бути відмовлено лише з огляду на неповноту або відсутність законодавства, суд першої інстанції правомірно вдався до застосування аналогії законодавства.

Так, Закон № 1058-IV не регулює порядок вирішення ситуації, коли на можливість своєчасного звернення громадянина за призначенням пенсії вплинули такі об`єктивні та непереборні обставини, на які він не міг вплинути, тобто за відсутності його вини.

Проте, враховуючи, що на позивача поширюється дія норм Закону № 2262-XII судом першої інстанції вірно застосовано аналогію закону в частині ст. 26 цього Закону, яка визначає, що пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються на весь час інвалідності, встановленої медико-соціальною експертною комісією. В даному випадку від дати встановлення інвалідності і до моменту її припинення, якщо таке має місце.

Згідно матеріалів справи, позивачу інвалідність встановлена з 07.06.2016 довічно.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог та зобов`язання відповідача вирішити питання про призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності на весь час інвалідності, встановленої медико-соціальною експертною комісією, тобто починаючи з дати встановлення інвалідності 07.06.2016, провівши відповідний перерахунок та виплату сум пенсії з 07.06.2016, з урахуванням встановлених судом обставин.

Разом з цим, апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на позицію Верховного Суду викладену у постанові від 19.04.2018 у справі №601/198/16, оскільки обставини справи не є ідентичними та не спростовують висновків суду першої інстанції у даній справі.

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв`язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Залімський І. Г. Сторчак В. Ю.