Справа № 855/225/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 855/225/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Степанюка А.Г.,

суддів: Губської Л.В., Епель О.В.,

за участю секретаря Ліневської В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Рахнянського Б.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центральної виборчої комісії про визнання протиправною і скасування постанови в частині та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Шостого апеляційного адміністративного суду з позовом до Центральної виборчої комісії (далі - Відповідач, ЦВК) про:

- визнання протиправною та скасування постанови ЦВК від 25.06.2019 року №1317 «Про відмову в реєстрацію кандидатів у народні депутати України ОСОБА_1., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , висунутих у порядку самовисування на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року» в частині відмови в реєстрації ОСОБА_1 ;

- зобов`язання ЦВК повторно розглянути подані ОСОБА_1 документи для реєстрації кандидатом в народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі №211 на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року та прийняти рішення, передбачене Законом України «Про вибори народних депутатів України»;

- визнання незаконним та скасування абзацу 4 пункту 1 Роз`яснення щодо застосування деяких положень Закону України «Про вибори народних депутатів України» під час реєстрації кандидатів у народні депутати України, затверджене постановою ЦВК від 29.05.2019 року №909, зі змінами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ЦВК безпідставно, керуючись власними роз`ясненнями, прийшла до висновку про неподання ОСОБА_1 заяви про самовисування, оскільки, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, помилкове зазначення у ній дати, яка не співпадає з датою її фактичного подання, є неточністю, що, в силу положень ч. 3 ст. 60 Закону України «Про вибори народних депутатів України», не може бути підставою для відмови у реєстрації особи кандидатом у депутати.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.06.2019 року залишено без розгляду позовні вимоги про визнання незаконним та скасування абзацу 4 пункту 1 Роз`яснення щодо застосування деяких положень Закону України «Про вибори народних депутатів України» під час реєстрації кандидатів у народні депутати України, затверджене постановою ЦВК від 29.05.2019 року №909, зі змінами.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.06.2019 року відкрито провадження у справі, встановлено Відповідачу строк на подачу відзиву на позов, витребувано докази і встановлено строк для їх подання та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 12:00 30.06.2019 року.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов, в якому він просить відмовити в його задоволенні у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що постанова ЦВК від 25.06.2019 року №1317 в частині, що стосується Позивача, прийнята у межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством, оскільки ОСОБА_1 всупереч вимог п. 1 ч. 2 ст. 55 Закону України «Про вибори народних депутатів України» було зазначено у заяві про самовисування іншу дату, ніж дату її подання, що, в силу Роз`яснення щодо застосування деяких положень Закону України «Про вибори народних депутатів України» під час реєстрації кандидатів у народні депутати України, затверджене постановою ЦВК від 29.05.2019 року №909, свідчить про відсутність такого документу взагалі.

У судовому засіданні Позивач заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених у позові.

Представник Відповідача проти задоволення позову заперечував з викладених у відзиві на позов підстав.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників процесу, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів встановила.

ОСОБА_1 20.06.2019 року звернувся до ЦВК із заявою про реєстрацію кандидатом у депутати, який балотується в одномандатному окрузі в порядку самовисування. До вказаної заяви Позивачем були додані: заява про самовисування; автобіографія кандидата в депутати; декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, кандидата у депутати відповідно до статті 57 цього Закону; заява про наявність (відсутність) заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання; документа про внесення грошової застави; 4 фотографії кандидата; ксерокопії першої та другої сторінок паспорта громадянина України кандидата.

Постановою Центральної виборчої комісії від 25.06.2019 року №1317 відмовлено, зокрема, ОСОБА_1 у реєстрації кандидатом у народні депутати України, висунутого у порядку самовисування в одномандатному виборчому окрузі №211 на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року (далі - постанова №1317). Прийняте рішення обґрунтоване тим, що в порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 55 Закону України «Про вибори народних депутатів України» заява ОСОБА_1 про самовисування датована іншим днем - 19.06.2019 року, ніж день її подання до ЦВК, а саме 20.06.2019 року.

Не погоджуючись із викладеним у постанові №1317 рішенням, Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, Законами України «Про вибори народних депутатів України», «Про Центральну виборчу комісію».

Відповідно до ч. 3 ст. 77 Конституції України порядок проведення виборів народних депутатів України встановлюється законом.

Спеціальним законом, який регламентує порядок проведення виборів народних депутатів України, у тому числі порядок і умови висування та реєстрації кандидатів у народні депутати України, є Закон України «Про вибори народних депутатів України» (далі - Закон).

Приписи п. 6 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Центральну виборчу комісію» визначають, що Центральна виборча комісія реєструє кандидатів у народні депутати України в порядку, встановленому законом.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 55 Закону Центральна виборча комісія реєструє кандидата у депутати, який балотується в одномандатному окрузі в порядку самовисування, за умови пред`явлення ним особисто одного із документів, передбачених пунктами 1 або 2 частини третьої статті 2 цього Закону, та отримання нею таких документів, зокрема, заяви про самовисування, датованої днем подання документів для реєстрації його кандидатом у депутати до Центральної виборчої комісії, із зобов`язанням у разі обрання депутатом припинити діяльність чи скласти представницький мандат, які відповідно до Конституції України та законів України несумісні з мандатом народного депутата України, та згоду на оприлюднення біографічних відомостей у зв`язку з участю у виборах, а також із зобов`язанням у разі обрання депутатом протягом місяця після офіційного оприлюднення результатів виборів передати в управління іншій особі належні йому підприємства та корпоративні права у порядку, встановленому законом (або зазначенням, що таких немає).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 60 Закону Центральна виборча комісія відмовляє в реєстрації кандидата (кандидатів) у депутати в разі відсутності документів, зазначених у частині першій статті 54 чи частинах першій або другій статті 55 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі змісту довідки, виданої ЦВК Позивачу, 20.06.2019 року для реєстрації кандидатом у народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі №211 ОСОБА_1 особисто пред`явлено паспорт та подані, а Центральною виборчою комісією прийняті, зокрема, такі документи: заява про самовисування кандидатом у народні депутати України на 1 арк.

Разом з тим, з огляду на зміст оскаржуваної постанови №1317 в частині, що стосується Позивача, суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 60 Закону помилки і неточності, виявлені в поданих кандидатами на реєстрацію документах, підлягають виправленню і не є підставою для відмови в реєстрації кандидата в депутати.

Як було встановлено раніше, факт подання ОСОБА_1 заяви про самовисування та те, що такий документ існує, підтверджується довідкою про прийняття ЦВК документів.

За таких обставин, заснований на п. 1 Роз`яснення щодо застосування деяких положень Закону України «Про вибори народних депутатів України» під час реєстрації кандидатів у народні депутати України, затверджене постановою ЦВК від 29.05.2019 року №909, висновок про те, що заява про самовисування відсутня, суперечить матеріалам справи. При цьому, наявність в останній певних неточностей може бути виправлена в силу положень ч. 3 ст. 60 Закону.

Аналогічна позиція, як вірно зазначав Позивач, викладена у постанові Верховного Суду від 28.06.2019 року у справі №855/158/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, судовою колегією враховується, що у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 року у справі №855/150/19 та від 26.06.2019 року у справі №855/154/19 підкреслено, що якщо у документі пропущена буква або слово, використано невдалий чи неточний термін, словосполучення, або не тотожне речення, це не є перешкодою для розуміння змісту викладених даних, але викладена інформація спрямована на виконання норми законодавства, тоді це має вважатися помилкою, що підлягає виправленню або уточненню. Якщо ж документ оформлено не належним чином, тобто у ньому містяться не всі необхідні та важливі дані, що за Законом повинні бути вказані, або відсутні підпис, печатка та інші необхідні реквізити, тоді слід вважати, що документ відсутній.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Краснов та Скуратов проти Російської Федерації» (заяви №17864/04 і №21396/04) рішення від 19.07.2007 року, яка стосувалася дискваліфікації кандидатів у депутати до нижньої палати парламенту РФ унаслідок відсутності у поданих ними документах суттєвих біографічних даних, сформував правову позицію, відповідно до якої встановлена у національному праві вимога до кандидата у члени державного законодавчого органу надати достовірну інформацію про свою зайнятість відповідає вимогам міжнародного права, адже слугує для того, щоб надати виборцям можливість зробити обґрунтований вибір з урахуванням професійного минулого кандидата на виборну посаду. Запровадження такої вимоги не є свавільним чи необґрунтованим.

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на те, що єдиною підставою для відмови ОСОБА_1 у реєстрації кандидатом у народні депутати України став висновок ЦВК про відсутність заяви про самовисування, факт наявності якої підтверджується складеною Відповідачем довідкою про прийняття документів, а невірне зазначення дати заяви є неточністю та не може бути підставою для відмови у реєстрації кандидатом у народні депутати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 60 Закону, суд приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваної постанови №1317 в частині, що стосується Позивача, як такої, що прийнята без належних на те правових підстав.

Щодо іншої частини позовних вимог, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

У рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

За правилами ч. ч. 3-4 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зі змісту наведених норм випливає, що втручанням у дискреційні повноваження суб`єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Тобто законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому судовою колегією враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі №804/14800/14.

Крім того, судовою колегією враховується, що згідно пункту 29 додатку до постанови ЦВК від 24.05.2019 року № 899 строк подання документів до Центральної виборчої комісії для реєстрації кандидатів у депутати партіями завершується 20.06.2019 року, тобто - за тридцять днів до дня голосування.

З урахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог, оскільки вважає, що всебічним та належним способом захисту прав ОСОБА_1 є зобов`язання ЦВК зареєструвати Позивача кандидатом у народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі №211 на позачергових виборах народних депутатів України 21.07.2019 року.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29.06.2019 року у справі №855/171/19.

Судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, враховуючи зазначені обставини та докази у їх сукупності, судова колегія приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Відповідно до ч. 9 ст. 273 КАС України суд приймає позовну заяву щодо рішення, дії чи бездіяльності виборчої комісії, комісії з референдуму або члена відповідної комісії до розгляду незалежно від сплати судового збору. У разі несплати судового збору на момент вирішення справи суд одночасно вирішує питання про стягнення судового збору відповідно до правил розподілу судових витрат, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ЦВК 768,40 грн., який мав сплатити ОСОБА_1 , до спеціального фонду Державного бюджету України на рахунок Шостого апеляційного адміністративного суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 139, 143, 194, 241, 246, 250, 268, 269, 271, 272, 273, 278 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Центральної виборчої комісії (01196, м. Київ, пл. Лесі Українки, 1, ) про визнання протиправною і скасування постанови в частині та зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Центральної виборчої комісії від 24.06.2019 року №1317 «Про відмову в реєстрацію кандидатів у народні депутати України ОСОБА_1., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , висунутих у порядку самовисування на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року» у частині відмови у реєстрації кандидата у народні депутати України ОСОБА_1 , висунутого у порядку самовисування в одномандатному виборчому окрузі №211 на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року.

Зобов`язати Центральну виборчу комісію зареєструвати ОСОБА_1 кандидатом у народні депутати України, висунутого у порядку самовисування в одномандатному виборчому окрузі №211 на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року.

Стягнути з Центральної виборчої комісії (01196, м. Київ, пл. Лесі Українки, 1, ) до спеціального фонду Державного бюджету України на рахунок Шостого апеляційного адміністративного суду за наступними реквізитами: рахунок отримувача - 1055; отримувач - УК у Печерському районі/Печерс.р-н.; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); ; код банку МФО 899998; код класифікації доходів бюджету - 22030001 «Судовий збір» (Державна судова адміністрація України, 050), судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження в порядку ч. 1 ст. 272 КАС України та може бути оскаржене безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у дводенний строк у порядку, встановленому ч. 2 ст. 278 КАС України.

Відповідно до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді: Л.В. Губська

О.В. Епель

Головуючий суддя Степанюк Анатолій Германович

Судді: Епель Оксана Володимирівна

Губська Людмила Вікторівна