Справа № 9901/346/19
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 червня 2019 року

Київ

справа №9901/346/19

адміністративне провадження №П/9901/346/19

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шевцової Н.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Апеляційного суду Черкаської області, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Генеральна прокуратура України, Національна поліція України, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - суддя Апеляційного суду Черкаської області - Поєдинок Ігор Анатолійович, суддя Апеляційного суду Черкаської області - Дмитренко Микола Іванович, начальник Головного управління Національної поліції України у Черкаській області - Лютий Валерій Васильович, прокурор Черкаської області - Овчаренко Сергій Анатолійович про визнання бездіяльності протиправною,

УСТАНОВИВ:

1. 21 червня 2019 року до Верховного Суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Апеляційного суду Черкаської області (далі - відповідач), треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Генеральна прокуратура України, Національна поліція України, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - суддя Апеляційного суду Черкаської області - Поєдинок Ігор Анатолійович, суддя Апеляційного суду Черкаської області - Дмитренко Микола Іванович, начальник Головного управління Національної поліції України у Черкаській області - Лютий Валерій Васильович, прокурор Черкаської області - Овчаренко Сергій Анатолійович, в якому просив суд (авторський текст збережено):

1.1. визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а саме апеляційного суду Черкаської області у особі суддів Поєдинка Ігора Анатолійовича та Дмитренка Миколи Івановича, які відповідно 29 січня 2019 року та 26 лютого 2019 року шляхом бездіяльності відмовилися всупереч вимогам п. 8 ч. 2 ст. 129 та ч. 3 ст. 129-1 Конституції України постановити обов`язкове судове рішення по 2 (двох) заявах ОСОБА_1 від 27 січня 2019 р., та згідно 13 лютого 2019 р.

1.2. у відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України зобов`язати відповідача, а саме апеляційний суд Черкаської області постановити обов`язкове судове рішення, передбачене п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України 2-х (двох) заявах ОСОБА_1 відповідно від 27 січня 2019 р., та 13 лютого 2019 р., по результатах судового контролю, передбаченого ч. 3 ст. 129-1 Конституції України.

1.3. у порядку статті 249 КАС України постановити окремі ухвали по фактах бездіяльності суддів апеляційної суду Черкаської області Поєдинка І. А. та Дмитренка М. І., які не визнають конституційних гарантій судового контролю за виконанням рішення Черкаського облсуду від 16 червня 1998 року.

2. Прохальна частина позову містить також клопотання про виклик усіх учасників процесу з представниками та посилання на п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» як підставу для звільнення від сплати судового збору.

3. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що судді апеляційного суду Черкаської області Поєдинок Ігор Анатолійович та Дмитренко Микола Іванович категорично відмовилися постановити рішення апеляційного суду Черкаської області згідно вимог та гарантій, передбачених пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України, яким на суд покладається обов`язок постановити обов`язкове судове рішення, яким закінчується розгляд справи у суді. Позивач вказує, що ще з 16 червня 1998 року не виконується ухвала Черкаського обласного суду по додатковому розслідуванню штучно-створеної кримінальної справи № 1170.

4. За змістом частини четвертої статті 22 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів. Особливості розгляду цієї категорії спорів визначено у статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

5. Позивач визначив відповідачем у справі Апеляційний суд Черкаської області, а предметом спору - бездіяльність Апеляційного суду Черкаської області та суддів цього суду.

6. Вирішуючи питання щодо наявності адміністративного спору та віднесення цієї справи до справ, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, а також питання щодо її предметної юрисдикції, Верховний Суд виходить з такого.

7. Згідно частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

8. За приписами частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

9. Згідно із пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

10. За положеннями пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

11. За частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

12. Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

13. Водночас лише участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

14. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту, юридичної природи обставин у справі та реалізації суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах владних управлінських функцій.

15. Визначальним для розуміння спору як адміністративно-правового є не тільки участь суб`єкта владних повноважень, але й характер відповідного спору та його наслідки для суб`єкта спірних правовідносин. Спір набуває ознак публічно-правового за умов здійснення органом публічної влади та /або їх посадовими особами у цих відносинах владних управлінських функцій.

16. Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність суб`єкта владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

17. Конституційний Суд України у Рішенні 14 грудня 2011 року у справі № 1-29/2011 визначив підґрунтя розмежування публічно-правових спорів між судами адміністративної та кримінальної юрисдикцій. У пункті 4.2 цього Рішення Конституційний Суд України дійшов висновку, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

18. Верховний Суд зазначає, що право на звернення до суду не є абсолютним, а здійснюється на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур, та осіб, котрі вправі ініціювати їх вирішення. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу та самі по собі не є порушенням прав на справедливий судовий розгляд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих ст. 6, 13 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод (далі - Конвенція).

19. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis п. 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», п. 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»).

20. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 лютого 2018 року у справі № П/800/526/17, від 22 березня 2018 року у справі № П/9901/135/18, від 20 березня 2019 року у справі № 808/3230/17 та ін..

21. У справі, що розглядається, позивач обґрунтовує позовні вимоги виключно бездіяльністю суддів Апеляційного суду Черкаської області Поєдинка І. А. та Дмитренка М. І., які, на думку позивача, не визнають конституційних гарантій судового контролю за виконанням рішення Черкаського облсуду від 16 червня 1998 року у кримінальній справі № 1170.

22. Посилаючись на пункт 8 частини другої статті 129 та частину третю статті 129-1 Конституції України, позивач стверджує, що відповідач в особі третіх осіб - суддів Апеляційного суду Черкаської області зумисно не постановили обов`язкового судового рішення, яким закінчується розгляд справи у суді.

23. Таким чином, позивач фактично оскаржує процесуальну діяльність суддів Апеляційного суду Черкаської області під час здійснення ними правосуддя у кримінальній справі № 1170.

24. Частинами першою та другою статті 19 КАС України визначено перелік спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, а також категорії справ, на які юрисдикція судів не поширюється, зокрема, справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

25. Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду.

26. Питання щодо законності (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної кримінальної справи, не охоплюється юрисдикцією адміністративних судів, а тому цей спір не є справою, на яку поширюється юрисдикція адміністративних судів.

27. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

28. Зважаючи на зазначене правове регулювання та оскарження позивачем процесуальної діяльності суддів під час здійснення ними правосуддя, Суд вважає, що у відкритті провадження у справі за цим позовом слід відмовити.

Керуючись статтями 22, 170, 241-243, 248, 256, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі №9901/346/19 за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Черкаської області, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Генеральна прокуратура України, Національна поліція України, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - суддя Апеляційного суду Черкаської області - Поєдинок Ігор Анатолійович, суддя Апеляційного суду Черкаської області - Дмитренко Микола Іванович, начальник Головного управління Національної поліції України у Черкаській області - Лютий Валерій Васильович, прокурор Черкаської області - Овчаренко Сергій Анатолійович про визнання бездіяльності протиправною.

2. Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її прийняття та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суддя Н. В. Шевцова