Справа № 160/3930/19
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2019-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 червня 2019 року Справа № 160/3930/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Царікової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 13 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 12 від 10.04.2019;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області включити у періоди роботи роботу на машинобудівельному заводі імені Шмідта з 05.09.1975 року по 11.04.1977 року та з 12.06.1979 року по 23.08.1988 року до загального трудового та страхового стажу ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 03.04.2019р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком. За результатами розгляду заяви та поданих документів, рішенням від 10.04.2019 №12 відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 13 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивачу було відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності у позивача необхідного загального страхового стажу, оскільки період роботи на машинобудівельному заводі ім. Шмідта з 05.09.1975 р. по 11.04.1977 р. та з 12.06.1979 р. по 23.08.1988 р. пенсійним органом не зараховані до страхового стажу через те, що під записом про звільнення наявний нечіткий відбиток печатки підприємства (назву підприємства неможливо ідентифікувати), чим порушено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників). Означене рішення про відмову у призначенні пенсії позивач вважає протиправним, оскільки воно порушує гарантоване статтею 64 Конституції України право позивача на соціальний захист.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/3930/19. Призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні. Вказаною ухвалою суду відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
24 травня 2019 року відповідачем наданий до суду відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти позову та вказав про необґрунтованість заявлених позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції відповідачем зазначено, що згідно з записами в трудовій книжці ОСОБА_1 працював на машинобудівельному заводі імені Шмідта з 12.06.1979 по 23.08.1988, але запис про звільнення засвідчений печаткою підприємства, назву якого неможливо ідентифікувати, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок введення трудових книжок працівників. Період роботи позивача з 05.09.1975 по 11.04.1977 зарахований до загального стажу.
Суд, дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у січні 2019 року досяг 60-ти річного віку та з метою призначення йому пенсії 03.04.2019 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням № 12 від 10.04.2019 відділу з питань призначення та перерахунку пенсій № 13 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до умов ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Підставою для відмови стало неврахування до загального страхового стажу роботи позивача на машинобудівному заводі ім. Шмідта, а саме: періоду роботи з 12.06.1979 по 24.05.1988, у зв`язку з тим, що в трудовій книжці під записом про звільнення наявний нечіткий відбиток печатки підприємства (назву підприємства неможливо ідентифікувати), чим порушено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджену наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58.

Відповідачем зазначено, що пенсійним органом вживалися заходи з метою уточнення періодів роботи позивача, у зв`язку з чим був надісланий лист до Державного фонду соціального захисту при Міністерстві праці та соціального захисту населення Азербайджанської Республіки з проханням надати довідки про стаж роботи та інформацію щодо заробітної плати. Однак, на запит пенсійного органу надійшла відповідь про те, що підтвердити періоди роботи позивача з 12.06.1979 по 24.05.1988 неможливо, оскільки документи на зберігання не надходили.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбачений Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 26 років.

Так, статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З аналізу наведених норм випливає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має право на призначення пенсії за віком з 27.01.2019 за умови наявності в нього страхового стажу не менше 26 років.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок № 637).

Згідно з п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу наведених положень, суд доходить висновку, що надання особою до Пенсійного органу уточнюючих довідок на підтвердження наявного трудового стажу при призначенні пенсії за віком потрібно лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відповідні записи в ній.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Таким чином, підтвердження стажу роботи уточнюючими довідками потрібно лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відповідні записи в ній.

У випадку ж позивача такий запис в трудовій книжці наявний.

Позивач, вказує, що таке поняття як «нечіткий відбиток печатки підприємства» під записом про звільнення не можна ототожнювати з поняттям «неправильний» або «не точний» запис відомостей в трудовій книжці про роботу особи.

Суд погоджується з такими доводами позивача та зазначає, що обов`язок щодо оформлення та ведення трудових книжок покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки, а не на працівника, тому наявність недоліків у заповненні трудової книжки не може бути підставою для неврахування до страхового стажу спірних періодів роботи позивача.

Верховний Суд у постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) та від 04 вересня 2018 року у справі № 423/1881/17 (провадження №К/9901/22172/18) неодноразово висловлював позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Разом із тим, суд зазначає, що відмова відповідача у врахуванні стажу роботи ОСОБА_1 на машинобудівному заводі ім. Шмідта, а саме: періоду роботи з 12.06.1979 по 24.05.1988 з підстав невідповідності запису про роботу вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 є необгрунтованою, з огляду на таке.

В матеріалах справи наявна копія трудової книжки ОСОБА_1 Серії НОМЕР_3 , дата заповнення - 15.09.1975 року.

Отже, на момент заповнення та внесення запису про роботу позивача на машинобудівному заводі ім. Шмідта, а саме: періоду роботи з 12.06.1979 по 24.05.1988 чинною була Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162.

Пунктом 2.3. зазначеної Інструкції визначено, що всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведенні на іншу роботу чи звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - в день звільнення та мають точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи здійснюються арабськими цифрами (число і місяць двозначними)

Записи здійснюються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилами чорного, синього чи фіолетового кольору.

Згідно з пунктом 2.26. Інструкції, запис про звільнення в трудовій книжці працівника здійснюється з дотриманням наступних правил: в графі 1 ставиться порядковий номер запису, в графі 2 - дата звільнення; в графі 3 - причина звільнення, в графі 4 - зазначається на підставі чого внесено запис - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Отже, суд зазначає, що вимогами Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162, чинної на момент здійснення спірних записів в трудовій книжці позивача взагалі не було передбачено проставлення печатки підприємства під записом про звільнення працівника.

Наведені обставини свідчать про те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області безпідставно застосувало до розглядуваних правовідносин нормативно - правовий акт - Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджену наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, яка не підлягає застосуванню, враховуючи положення статті 58 Конституції України.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, враховуючи пряму норму Конституції України, Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 підлягає застосуванню до правовідносин, які виникли вже після введення в дію зазначеної Інструкції.

Приймаючи до уваги наведене вище, суд зазначає, що відповідачем протиправно не враховано період роботи ОСОБА_1 на машинобудівельному заводі ім. Шмідта з 05.09.1975 по 11.04.1977 та з 12.06.1979 по 23.08.1988 до загального страхового стажу, що призвело до порушення конституційного права позивача на отримання пенсійного забезпечення, яке гарантоване державою.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 10.04.2019 №12 прийнято необґрунтовано, порушує права позивача та підлягає скасуванню судом. У зв`язку з чим, ефективним способом захисту порушеного права позивача є необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 на машинобудівельному заводі імені Шмідта з 05.09.1975 по 11.04.1977 та з 12.06.1979 по 23.08.1988 до загального страхового стажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1536,80 грн., який підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з такого.

Статтею 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України. Згідно з ч. ч. 3, 4 цієї статті для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17 зазначив, що в підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання - передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Позивачем не надані суду докази на підтвердження отримання ним правової допомоги від адвоката, зокрема, в матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги, відсутні документи адвоката, які підтверджують його право на зайняття адвокатською діяльністю.

В матеріалах справи міститься лише квитанція до прибуткового ордеру від 18.04.2019 № 4/0419, з печаткою адвоката Пономарьова О.І., однак така квитанція сама по собі не є достатнім доказом на підтвердження отримання правової допомоги за відсутності в матеріалах справи договору про надання правової допомоги та акту приймання -передачі послуг, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про відмову у стягненні витрат на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 132, 134, 139, 241, 242 - 246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд.26, м.Дніпро, 49094, і.к. 21910427) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 13 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 10.04.2019 № 12.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області включити (зарахувати) періоди роботи ОСОБА_1 на машинобудівельному заводі імені Шмідта: з 05.09.1975 по 11.04.1977 та з 12.06.1979 по 23.08.1988 до загального страхового стажу.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд.26, м.Дніпро, 49094, і.к. 21910427) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 06 червня 2019 року.

Суддя О.В. Царікова