Справа № 161/6486/19
Суддя: Кирилюк В. Ф.
Дата ухвалення: 2019-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/6486/19
Провадження № 2-а/161/271/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Кирилюк В.Ф.,

при секретарі Самолюк І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21 січня 2019 року інспектором відділу департаменту муніципальної варти Луцької міської ради відділу «Демонтажів» Жигалюк ОСОБА_2 на неї складено протокол про аміністративне правопорушення №0210 за ст. 152 КУпАП, а саме про самовільне розміщення металевої конструкції на території загального користування без відповідних дозвільних документів.

За результатами розгляду протоколу її 18 березня 2019 року визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн..

Вважає, що її необгрунтовано та безпідставно притягнули до адміністративної відповідальності за самовільне, без відповідних дозвільних документів встановлення металевих конструкцій, оскільки чинним законодавством не передбачено отримання будь-яких дозвільних документів на таке встановлення, розгляд справи проведено та винесено постанову у її відсутності, тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Покликаючись на викладені обставини, просить суд поновити строк на оскарження постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради №61 від 18.03.2019 року, скасувати вказану постанову та закрити справу.

Позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Просить суд позов задовольнити із вказаних підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні 19.06.2019 року проти позову заперечила. Суду пояснила, що оскаржувана постанова винесена у відповідності до вимог чинного законодавства. В судове засідання 21.06.2019 року надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Просила суд в задоволенні позову відмовити із підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату час, і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З пояснень представника відповідача, матеріалів справи судом встановлено, що 18.03.2019 року адміністративною комісією при виконавчому комітеті Луцької міської ради винесено постанову № 61, якою притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП. Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності стало те, що 21.01.2019 року об 11:37 год. виявлено, що ОСОБА_1 порушила правила благоустрою м. Луцька, а саме самовільно (без відповідних дозвільних, правовстановлюючих документів) розмістила металеву конструкцію (металевий паркан) на території загального користування по вул. Стрілецькій поблизу багатоквартирного житлового будинку №8 в м. Луцьку, що є порушенням п.п. 2.5.5.1.13 «Правил благоустрою м. Луцька», прийнятих рішенням Луцької міської ради від 29.07.2009 року № 44/2, за що передбачена відповідальність за ст. 152 КУпАП

Згідно зі ст. 152 КУпАП порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 статті 218 КУпАП встановлено, що справи про адміністративні правопорушення передбачені, зокрема, статтею 152 КУпАП, розглядають адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 року №2807-IV (далі - Закон №2807-IV) на об`єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати об`єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо.

Згідно з ч.1 ст.14 Закону №2807-IV об`єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону №2807-IV організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

Рішенням Луцької міської ради від 29.07.2009 року №44/2 затверджено Правила благоустрою міста Луцька (далі - Правила), які установлюють порядок благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою міста Луцька, визначають права та обов`язки учасників правовідносин у сфері благоустрою на території міста та підпунктом 2.5.1.9 пункту 2.5 яких закріплено право власників об`єктів благоустрою розміщувати елементи зовнішньої реклами, рекламоносії, малі архітектурні форми та елементи зовнішнього благоустрою на підставі проектної, дозвільної документації, затвердженої в установленому порядку.

Згідно з підпунктом 2.5.5.1.13 пункту 2.5 Правил, на об`єктах благоустрою міста забороняється самовільно встановлювати рекламоносії, різноманітні конструкції, інформаційно-рекламні плакати, стаціонарні малі архітектурні форми.

Відповідно до п. 9.2 Правил підставою для проведення робіт з встановлення малих архітектурних форм та тимчасових споруд є дозвіл (ордер) на проведення робіт з благоустрою, який видається за наявності дозволу на розміщення тимчасових споруд, виданого дозвільними органами в установленому порядку.

Згідно з пп. 9.3.5 п.9.3 малі архітектурні форми та тимчасові споруди, які розміщені (встановлені або збудовані) без відповідної, оформленої в установленому порядку дозвільної документації, з відхиленням від проекту, вважаються самочинно розміщеними малими архітектурними формами, тимчасовими спорудами чи конструкціями, а використання земельної ділянки під ці споруди класифікується, як самовільне зайняття/захоплення землі.

Таким чином, суб`єктом порушення правил благоустрою територій населених пунктів, яке полягає у самовільному (без відповідної, оформленої в установленому порядку дозвільної документації) розміщенні (встановленні) малих архітектурних форм, тимчасових споруд, є особа, яка здійснила таке розміщення (встановлення).

При цьому, законодавець розмежовує поняття «мала архітектурна форма» - «елемент декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою» та «тимчасова споруда» - «одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту».

Законом України «Про благоустрій населених пунктів» п. 10 ч. 1 ст. 21 визначено, що елементами благоустрою є інші елементи благоустрою визначені нормативно-правовими актами (різноманітні конструкції).

Згідно п. 2.2 Правил, Луцька міська рада уповноважена здійснювати контроль за станом благоустрою та утриманням територій.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про благоустрій» від 06.09.2005 № 2807-IV (далі-Закон 2807-IV) передбачено, що елементами (частинами) об`єктів благоустрою, зокрема, є малі архітектурні форми.

Мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою. До малих архітектурних форм належать, зокрема, огорожі, ворота, ґрати.

Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.(ч. ч. 2, 3 ст. 21 Закону № 2807-IV).

В судовому засіданні встановлено, що позивач по справі самовільно встановила паркан на території загального користування, що вона не заперечувала в позовній заяві, чим порушила конституційні права інших мешканців будинку.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» прибудинкова територія є спільним майном співвласників (власників квартир або нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку), що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 6 та п.1 ч.2 ст. 10 даного Закону передбачено, що співвласники мають право вільно користуватись спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На основі викладеного суд приходить до висновку, що підстави для скасування оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення відсутні, тому в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Щодо твердження позивача про відмову відповідачем у її клопотаннях про відкладення розгляду протоколу від 21.01.2019 року щодо неї та не забезпечення їй можливості ознайомитися з матеріалами справи, отримати копії наявних в ній документів суд зазначає наступне.

Справа до розгляду відповідачем була призначена 05.02, 18.02, 05.03 та 18.03.2019 року. Клопотання позивачки про відкладення розгляду справи було задоволено на засіданні адміністративної комісії 05.02.2019 року. Виклики на засідання комісії з приводу розгляду протоколу 18.02 та 05.03.2019 року, які були надіслані поштовим зв`язком, позивач не отримала.

Виклик на засідання комісії 18.03.2019 року був вручений позивачу за місцем її проживання, що стверджується відповідною розпискою. На її клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зверненням до лікаря, ОСОБА_1 в телефонному режимі була повідомлена про надання їй можливості бути присутньою 18.03.2019 року на розгляді справи протягом повного робочого дня.

Надання позивачем лікарсько-консультативного заключення не підтверджує неможливість останньої бути присутньою на засіданні комісії о 10 год. 18.03.2019 року і тим більше протягом усього робочого дня.

Стверджуючи про ненадання їй можливості ознайомитися з матеріалами справи та отримати копії наявних документів, остання не вказує хто саме, коли і яким чином перешкоджав їй в цьому, як і не зазначає, що заважало їй це зробити самостійно з 21.01.2019 року по 18.03.2019 року.

Такі дії позивача, суд розцінює як свідоме перешкоджання адміністративній комісії розглянути справу щодо неї та намагання уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи встановлено, що копія постанови ОСОБА_1 була отримана 03.04.2019 року. Матеріали позовної заяви на поштове відділення подані нею 12.04.2019 року. Тому суд вважає, що пропущений позивачем строк на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду підлягає поновленню.

На підставі ст.152 КУпАП, керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Згідно зі статтями 255, 286, 293, 295 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем у справі є ОСОБА_1 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідачем у справі є виконавчий комітет Луцької міської ради, службова адреса м. Луцьк, вул. Б. Хмельницького, 19.

Повне судове рішення складено, підписано та проголошено 25 червня 2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Кирилюк В.Ф.