Справа № 400/233/19
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2019 р. Справа № 400/233/19

Категорія: 111030200

Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

Час і місце ухвалення: м. Миколаїв

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

при секретарі Черкасовій Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 березня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04.01.2019 №

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Миколаївського управління Головного управління ДФС у Миколаївській області від 04.01.2019 р. № .

В обґрунтування вимог зазначається, що грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб сплатив у повному обсязі та своєчасно. Здійснення помилки в реквізитах рахунку має кваліфікуватись як дія, хоча й помилкова, що не може бути підставою для покладення на платника податку відповідальності.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 березня 2019 року позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Миколаївського управління Головного управління ДФС у Миколаївській області від 04.01.2019 р. № задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Миколаївського управління Головного управління ДФС у Миколаївській області від 04.01.2019 р. № .

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області судовий збір у сумі 768,40 грн. на користь ОСОБА_1

Не погоджуючись з таким рішенням суду Головне управління ДФС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що самостійно визначене позивачем грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних було зараховано з порушенням строків встановлених ст.57 ПК України, що є підставою для винесення податкового повідомлення рішення та накладення штрафних санкцій передбачених ст. 126 ПК України.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.12.2018 р. відповідачем проведена камеральна перевірка своєчасності сплати позивачем самостійно визначеного грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб з 08.09.2016 р. по 20.09.2016 р. Результати перевірки оформлені актом № 940/14-29-50-06-16/

Перевіркою встановлено, що на порушення п. 179.7 ст. 179 ПК України позивачем несвоєчасно сплачено самостійно визначене грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2015 р., чим порушено вимоги п. 126.1 ст. 126 ПК України.

Заперечення позивача на акт перевірки залишені відповідачем без розгляду.

04.01.2019 р. Миколаївським управлінням Головного управління ДФС у Миколаївській області прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким на позивача накладено штраф у сумі 5206,00 грн. за затримку сплати грошового зобов`язання.

На доказ того, що податок сплачено вчасно, позивач надав копії квитанцій ОСОБА_2 на суму 1770,00 грн. та Укрінбанку на суму 24260,00 грн, якими підтверджено перерахування коштів у загальній сумі 26030,00 грн. 08.06.2015 р. на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 .

Як вбачається з наданих відповідачем документів, сплачені 08.06.2015 р. позивачем кошти 09.06.2015 р. повернуті на рахунки відповідних банків у зв`язку зі зміною рахунку.

Сплачений позивачем податок на доходи фізичних осіб зараховано на вірний розрахунковий рахунок 07.09.2016 р. (1770,00 грн), 09.09.2016 р. (354,00 грн) і 20.09.2016 р. (24260,00 грн).

Оскільки граничним терміном сплати податку за 2015 р. є 31.07.2016 р., відповідач дійшов висновку про затримку перерахування коштів на 51, 40 і 39 днів відповідно та прийняв оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції приймаючи рішення про задоволення позовних вимог виходив з того, що допущення платником помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України має кваліфікуватися як дія, хоч і помилкова. Відтак, дії які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 ПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України) в редакції, що були чинними на момент їх виникнення.

Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За правилами пункту 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Виконанням податкового обов`язку, як передбачено пунктом 38.1 статті 38 ПК України, визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилом пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо латник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу.

Таким чином, за несплату платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання у певний термін законодавець для такого платника передбачив негативні наслідки у вигляді штрафних санкцій.

Разом з тим, нормами Бюджетного кодексу України, а саме, частиною 1 статті 43 БК України визначено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно частин 4, 5 статті 45 БК України податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і визнаються зарахованими до державного бюджету з дня їх зарахування.

Крім цього, пунктом 22.4 статті 22 Закону України від 5 квітня 2001 року №2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що при використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Відповідно до пункту 109.1 статті 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого і покладено на контролюючі органи.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно квитанції №211 від 08.06.2015 року, ОСОБА_1 ідн. код , було сплачено податок з доходів фізичних осіб від продажу нерухомого майна в розмірі 1770 грн. на розрахунковий рахунок 0003 код платежу УК у М.Миколаєві/Заводський район/ отримувач коштів ГУ ДКСУ у Миколаївській області. Даний податок було сплачено у день укладання договору-купівлі продажу №1334 через приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Літвінчук А.А. про, що свідчить печатка приватного нотаріуса та підпис на квитанції.

Згідно квитанції № 1ІН6691 від 08.06.2015 року, ОСОБА_1 ідн. код , було сплачено податок з доходів фізичних осіб від продажу нерухомого майна в розмірі 24260 грн. на розрахунковий рахунок 0003 код платежу УК у М.Миколаєві/Заводський район/ отримувач коштів ГУ ДКСУ у Миколаївській області. Даний податок було сплачено у день укладання договору-купівлі продажу №1332 через приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Літвінчук А.А. про, що свідчать печатка приватного нотаріуса та підпис на квитанції .

Проте, через допущену помилку в розрахунковому рахунку, вказані кошти було повернуто на рахунки банків, а після того, як помилку було виявлено, на підставі звернення позивача, кошти було перераховано в повному обсязі на відповідний розрахунковий рахунок.

Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника при сплаті вищевказаних зобов`язань, не можуть бути підставою для застосування штрафів та нарахування пені, передбачених статті 126 Податкового кодексу України.

Так, колегія суддів зазначає, що правова позиція стосовно сплати обов`язкових платежів (зборів) вже висловлювалась у постанові Верховного Суду України від 16 червня 2015 року у справі №21-377а15, відповідно до якої здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 ПК України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 ПК України. Крім того, Верховний Суд України зазначив, що для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у визначений законодавством строк, платник податків не вчиняв дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до Державного бюджету.

Аналогічної правової позиції дійшов Верховний Суд, зокрема у постановах від 12 червня 2018 року у справі №826/1/16 (К/9901/28108/18), від 17 січня 2018 року у справі №2а-2686/09/2670 (К/9901/2649/18).

Таким чином, за встановлених судом першої інстанції обставин справи щодо сплати платником податку узгодженого податкового зобов`язання у встановлений законодавством строк, проте з помилковим зазначенням розрахункового рахунку у квитанціях, такий платник податку не вважається, що пропустив строк сплати податку, у зв`язку з чим нарахування грошового зобов`язання згідно спірного податкового повідомлення рішення є протиправним.

Отже, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 30 січня 2019 року, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 313, ст.315, 316, 321, 322, 325, 327, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 25 червня 2019 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова