Справа № 522/7477/19
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2019-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2019 р.м.ОдесаСправа № 522/7477/19
Головуючий в 1 інстанції: Домусчі Л.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Димерлія О.О.,

Єщенка О.В.,

за участю: секретар судового засідання Уштаніт Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу адвоката Лагунова Віктора Івановича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 травня 2019 року, прийняте у складі суду судді: Домусчі Л.В. в місті Одеса по справі за адміністративним позовом Головного управляння Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України,-

В С Т А Н О В И В:

02 травня 2019 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 травня 2019 року позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області був задоволений. Затримано громадянина Алмаді ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком на шість місяців до 02.11.2019 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для вирішення справи, що призвело до неправильного її вирішення.

26.06.2019 року до П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник позивача просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 04.04.2019 співробітниками Приморського РВ ГУ ДМС України в Одеській області за адресою: вул. Градоначальницька, 33 м. Одеса, було виявлено особу, яка назвалась ОБГ Алмаді ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У результаті проведеної перевірки було встановлено, що ОБГ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушив правила перебування іноземців в Україні - проживання без документів на право проживання в Україні.

Зі слів ОБГ Алмаді ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він прибув на територію України через КПП «Одеса». На даний час ОБГ Алмаді ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України знаходиться не законно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

У ході перевірки відповідача міграційною службою було отримано інформацію з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система Аркан) та встановлено, що офіційний в`їзд на територію України відповідач не здійснював. Даний факт свідчить про перебування відповідача на території України без законних на те підстав.

Рішенням №259-15 від 03.04.2015 відповідачу було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на підставі ст. 6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Про дане рішення відповідач був проінформований 10.04.2015 р. Відповідач не оскаржував дане рішення у судовому порядку. У подальшому до органів ДМС України з відповідними заявами не звертався.

04.04.2019 р. за порушення ч. 1 ст. 203 КУпАП стосовно ОБГ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 007065 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 04.04.2019 ПН МОД №007065 був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн. Зазначене стягнення відповідач сплатив відповідно до квитанції ПАТ «ПриватБанк» від 04.04.2019 №0.0..1

04.04.2019 р. ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення про примусове повернення в країну походження ОБГ Алмаді Наурас Бурхан, та зобов`язано його покинути територію України у термін до 18.04.2019. Проте, у визначений термін ОБГ Алмаді ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із території України не виїхав.

02.05.2019 р. за порушення ч. 1 ст. 203 КУпАП, що виразилось у порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, стосовно ОБГ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повторно було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД №007922 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 02.05.2019 ПН МОД №007922 був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн.

02.05.2019 року Головне управляння Державної міграційної служби України в Одеській області звернулось до Приморського районного суду м. Одеси із адміністративним позовом до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та примусового видворення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: не має документів, які посвідчують особу, та не надав суду доказів про своє законне перебування на території України; ідентифікацію відповідача не проведено, тобто, у компетентного органу відсутня можливість належним чином здійснювати нагляд за переміщенням такої особи та виконанням нею законних вимог, а також, приймаючи до уваги відсутність належних документів на перебування в Україні та невиконання розпорядження суб`єкта владних повноважень щодо залишення території України в строк, суд вважає, що є законні підстави для затримання відповідача з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За правилами частини сьомої статті 5 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що і громадяни України.

Згідно з ч. 4 ст. 46 Кодексу адміністративного судочинства України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Статтею 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 р., ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997 р., задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Адміністративні справи, визначені цією статтею, розглядаються судом за обов`язкової участі сторін у десятиденний строк з дня подання позовної заяви.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в`їзд в Україну та виїзд іноземців та осіб без громадянства з України здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України. За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 16 цього Закону, реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Відповідно до частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року №3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як вісімнадцять місяців.

Частиною 1 статті 289 КАС України визначено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення є: відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Так, зокрема, відповідно до пункту першого розділу VI Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом МВС України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України №353/271/150 від 23.04.2012 року, якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу).

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Згідно положень Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150, примусове видворення передбачає: виявлення порушника, поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (ПТПІ), документальне оформлення примусового видворення, подальше супроводження іноземця до пункту пропуску через державний кордон України чи до країни походження.

Відповідно до п. 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Згідно п. 5 вказаного Типового положення іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців з дня фактичного затримання особи.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування не може перевищувати шести місяців з дня фактичного затримання особи. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк чи прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, такий строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави вважати, що вимога про затримання щодо іноземця або особи без громадянства може бути подано стосовно особи, до якої подано та розглядається адміністративний позов про примусове видворення, при цьому підставою затримання повинні слугувати докази на підтвердження обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що є законні підстави для затримання відповідача з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Колегія суддів зазначає, що як встановлено під час судового розгляду справи в суді першої інстанції та сторонами по справі не спростовано, паспортний документ відповідача №Р000072473 недійсний з 2010 року, жодні інші документів, що дають право на виїзд з України відповідачем не надані та в матеріалах справи відсутні.

При цьому, колегія суддів не приймає доводи відповідача про недоведеність позивачем факту його ухилення від виконання рішення про примусове повернення, перешкоджання проведення процедури видворення, існування ризику його втечі, оскільки вказане спростовується фактами невиконання відповідачем в установлений строк без поважних причин рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 04.04.2019 р. про примусове повернення з України, відсутності оскарження зазначеного рішення, у нього відсутній документ, що посвідчує його особу та дає право на виїзд з України, не вчинення відповідачем з 2015 року, коли йому було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, жодних дій з легалізації на території України, відсутності щодо відповідача обмежень, передбачених ч. 1 ст. 31 Закону.

Щодо доводів апеляційної скарги про неможливість примусового повернення відповідача до країни походження (Сирії), з огляду на ситуацію у країні походження колегія суддів наголошує, що як вбачається з письмових пояснень представника відповідача, відповідач, перебуваючи у Миколаївському ПТПІ, звернувся до органу міграційної служби із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. При цьому, у разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Крім того, як встановлено колегією суддів, 02.05.2019 року Головне управляння Державної міграційної служби України в Одеській області звернулось до Приморського районного суду м. Одеси із адміністративним позовом до ОСОБА_1 про примусове видворення, провадження по справі №522/7478/19 відкрито 02.05.2019 року, проте станом на момент розгляду апеляційної скарги рішення суду щодо примусового видворення ОСОБА_1 не прийнято, що спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині. При цьому суд наголошує, що згідно положень ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, а так само зокрема у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, може бути застосовано зокрема затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Щодо посилань суду першої інстанції на положення п. 2.7 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150 суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції помилково було зазначено п. 2.7 Інструкції пункту, разом з тим у пункті першого розділу VI Інструкції містяться положення щодо заходів щодо його ідентифікації та документування, які відповідають тим, на які посилався суд першої інстанції. Таким чином, судом була допущена технічна помилка, проте вона не може свідчити про застосування закону, який не підлягав застосуванню.

Крім того, оцінюючи доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права колегія суддів зазначає наступне.

Так апелянт вказує, що суд першої інстанції розглядав позов відповідача не у розумні строки, оскільки позов було розглянуто у той самий день, коли було подано позов, проте суд апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до положень ч. 15 ст. 289 КАС України, адміністративні справи з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства, розглядаються судом у день подання відповідної позовної заяви.

Щодо посилань апелянта на порушення права відповідача на правову допомогу суд зазначає, що у матеріалах справи (а.с. 35) наявна підписана відповідачем заява, в якій відповідач вказує, що з правами ознайомлений, адвокат не потрібен.

Крім того, щодо посилань апелянта на порушення права відповідача на перекладача колегія суддів зазначає, що згідно ч.4 ст. 15 КАС України, учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази наявності клопотань відповідача у суді першої інстанції щодо залучення до участі у справі перекладача.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, в апеляційній скарзі не зазначено.

Стаття 77 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову Головного управляння Державної міграційної служби України в Одеській області, оскільки відповідач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: не має документів, які посвідчують особу, та не надав суду доказів про своє законне перебування на території України; ідентифікацію відповідача не проведено, тобто, у компетентного органу відсутня можливість належним чином здійснювати нагляд за переміщенням такої особи та виконанням нею законних вимог, а також, приймаючи до уваги відсутність належних документів на перебування в Україні та невиконання розпорядження суб`єкта владних повноважень щодо залишення території України в строк.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Лагунова Віктора Івановича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 травня 2019 року залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси, яке прийнято 02 травня 2019 року по справі за адміністративним позовом Головного управляння Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко