Справа № 200/4362/19-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2019 року справа №200/4362/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Міронової Г.М., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерство оборони України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року у справі № 200/4362/19-а (головуючий 1 інстанції Галатіна О.О., повний текст рішення складено 23 квітня 2019 року у приміщенні суду за адресою: вул. Добровольського, 1, м. Слов`янськ Донецької області ) за позовом ОСОБА_1 до Міністерство оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії щодо доплати одноразової грошової допомоги,-

ВСТАНОВИВ:

В березні 2019 року ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі-відповідач) в якому просив:

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України, щодо прийняття п. 15 Протоколу № 13 засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.02.2019 року;

- скасувати п. 15 Протоколу № 13 засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.02.2019 рок

- зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву з документами ОСОБА_1 подану про доплату одноразової грошової допомоги та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні;

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, зобов`язавши відповідача в місячний термін надати до Донецького окружного адміністративного суду звіт про його виконання.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пункт 15 Протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 13 від 08.02.2019 року. Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 подану про доплату одноразової грошової допомоги та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні суду. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 68-71).

Відповідач з вказаним рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій послався на істотні порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просив скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що позивач проходив строкову військову службу в Прикордонних військах КДБ СРСР, а тому відповідно норм чинного законодавства відповідач не може виплатити позивачу одноразову через те, що Міністерство оборони СРСР ніколи не було органом управління прикордонних військ КДБ СРСР, МО СРСР не здійснював розрахунків при звільненні позивача з військової служби, а тому витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги позивачу, який проходив службу в прикордонних військах, мають здійснюватися Державною прикордонною службою. Вважає, що оскільки позивачу первинно встановлено 3 групу інвалідності з 22.04.2013 року а повторним оглядом позивача 2 групу інвалідності встановлено з 20.09.2016 року, а саме більш як понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, то підстави виплати одноразової грошової допомоги позивачу відсутні. Також вважає, що позивачем було надано неповний пакет документів, чим в свою чергу було порушено вимоги п. 11 порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги. Ставить під сумнів поранення позивача, оскільки подання до Міністерства оборони України відповідного рішення військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, яким встановлено, що отримані особою поранення, травма, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, не виключає необхідності подання інших, зазначених у п. 11 Порядку № 975, документів, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання. Відсутність документів, визначених п. 11 Порядку № 975, зокрема, про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не встановлює обов`язку Міністерства оборони України для їх витребування та доведення (за відсутності таких документів), що позивач отримав поранення (контузію, травму, каліцтво) при вчиненні кримінального чи адміністративного правопорушення, або у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, оскільки відповідна комісія Міністерства оборони України приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги виключно на підставі документів, які надійшли від обласного військового комісаріату. Вважає, що обов`язок доведення обставин щодо отримання поранення шляхом подання до комісії Міністерства оборони України відповідних документів покладається на заявника (а.с. 88-94).

Від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, просив залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Згідно вимог частин 1, 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, заслухав суддю доповідача, перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 під час проходження військової служби у Збройних Силах СРСР у військовій частині НОМЕР_1 приймав участь у бойових діях в Демократичній Республіці Афганістан в період з 05 липня 1986 року по 02 жовтня 1988 року, що підтверджується довідкою від 19 травня 2015 року № 49 виданою Маріупольським об`єднаним міським військовим комісаріатом (а.с. 15).

З витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 13 березня 2013 року № 569 вбачається, що осколкові поранения голови, верхніх кінцівок, лівої: ноги, ЗЧМТ (контузія, 1987 року) колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 1966 року народження, наслідком яких стали множинні рубці голови та обличчя, лівого ліктьового суглобу, правого передпліччя та лівої гомілки розміром від 0,6X0,2 см до 5,3X1,1 см, що підтверджується висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 407/ж від 5 березня 2013 року та які у подальшому призвели до розвитку захворювань: стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ (1987, контузія головного мозку) у вигляді післятравматичної та дисциркуляторної енцефалопатії II ст. з вираженим церебростетічним синдромом, розсіяною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, емоційно вольовою нестійкістю. Післятравматичного церебрального арахноїдиту з лікворо-гіпертензивним синдромом, центральною вестибулярною дисфункцією III ст., стійко вираженим цефалічним синдромом, що підтверджується військово-обліковими та медичними документами - поранення, контузія, захворювання, так - пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії (а.с. 13).

Відповідно до довідки до акту первинного огляду медико соціальною комісією серії 10 ААБ № 436055 від 7 травня 2015 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення (контузія), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 11).

Довідкою до акту первинного огляду медико соціальною комісією серії АВ від 20 вересня 2016 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок поранення (контузія), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. 22 вересня 2016 року позивачу видано посвідчення про те, що він є інвалідом ІІ групи серії НОМЕР_2 (а.с. 12).

В матеріалах справи наявне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 серпня 2016 року у справі № 263/6739/16-а, яке винесено за результатами розгляду позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій неправомірними та стягнення одноразової грошової допомоги. Зазначеним рішенням позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. 7 грудня 2016 року постановою Донецького апеляційного адміністративного суду зазначене рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення. (а.с. 17-21).

Таким чином, рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 серпня 2016 року у справі № 263/6739/16-а набрало законної сили 7 грудня 2016 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 вересня 2017 року постанова Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 серпня 2016 року та постанова Донецького апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2016 року залишені без змін (а.с. 22-24).

Також в матеріалах справи наявне рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2018 року у справі № 0540/8459/18-а, яким вирішено: визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає в неподанні у 15 денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченою Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей»; зобов`язати Донецький обласний військовий комісаріат в 15-ти денний строк надати розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченою Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та пункту 13 Постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року (а.с 25-27).

Зазначеним рішенням суду підтверджено, що ІІ група інвалідності встановлена ОСОБА_1 20.09.2016 року. Таким чином, відповідно до частини 4 статті 78 КАС України, вказані обставини підтверджені рішенням суду у справі № 0540/8459/18-а від 12.10.2018 року, що набрало законної сили, тобто у строк менш ніж 2 роки.

У квітні 2018 року позивач звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про призначення йому одноразової грошової допомоги у відповідності з приписами статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, яке пов`язано з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25 травня 2018 року № СЗ/432 позивачу надана відповідь, відповідно до якої, посилаючись на приписи статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відмовлено у призначенні грошової допомоги у зв`язку із тим, що ІІ група інвалідності встановлена понад дворічний термін після первинного встановлення.

Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 8 лютого 2019 року № 13 позивачу було відмолено відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки зміна набуття групи інвалідності відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності (а.с. 28).

Не погодившись з діями відповідача позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІІ.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011- XII.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені розділом ІІ цього Закону, зокрема, встановлені права військовослужбовців щодо грошового забезпечення.

В силу приписів статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно частини 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною другою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі Порядок № 499) встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Порядку № 499 (в редакції на момент виникнення спірних відносин) одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби, одноразова грошова допомога інвалідам ІІ групи виплачується у розмірі 54 місячного грошового забезпечення, а інвалідам ІІІ групи у розмірі 48-місячного грошового забезпечення.

Так, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, що одночасно є днем виникнення спірних правовідносин між сторонами, зокрема, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії

Окрім того, п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975), також визначає, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

З аналізу наведених норм Закону вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мав місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання такої інвалідності.

Виходячи з аналізу статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», апеляційний суд вважає, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Аналогічний правовий висновок у спорі цієї ж категорії вже був висловлений Верховним Судом України у постанові від 18.11.2014 року по справі № 21-446а14 та постанові від 21.04.2015 року по справі № 21-135а15.

Апеляційний суд зазначає, що застосування статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пов`язується не з датою настання інвалідності в період проходження служби, або не пізніше, ніж через три місяці після звільнення зі служби, а з наявністю причинного зв`язку між настанням такої інвалідності та захворюванням або нещасним випадком, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Згідно пункту 2 Порядку № 499, в редакції, що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження.

Приписами п.7 Порядку № 499 встановлено, що керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку. Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Разом з тим, днем виникнення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ІІ групи інвалідності у розмірі, встановленому Законом та Порядком № 499, є 20.09.2016 року, оскільки ця дата зазначена у довідці серії АВ № 0602240 як час, з якого ОСОБА_1 при огляді встановлена ІІ група інвалідності.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що право особи на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням, оскільки першочергово є встановленим той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок виконання обов`язків військової служби, таке право гарантоване ст.ст. 17, 22, 46 Конституції України і не може бути скасоване, звужено та обмежено

Таким чином, ОСОБА_1 набув право на отримання одноразової грошової допомоги з 20.09.2016 року.

Згідно п.2 Порядку № 499 у разі встановлення більшого відсотка втрати працездатності або в разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. Виплата одноразової грошової допомоги здійснюється в порядку черговості відповідно до дати подання документів.

Стосовно доводів апелянта щодо документів про обставини поранення суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Абзацом 6 п. 11 Порядку № 975, серед іншого, визначено, що до заяви про призначення одноразової грошової допомоги додається документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).

Суд звертає увагу , що Порядок № 975 не визначає який саме документ (медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, висновок експерта, протокол військово-лікарської комісії, довідка МСЕК, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги.

Отже рішення Центральної військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, викладене у формі протоколу № 569 від 13 березня 2013 року в обставинах цієї справи засвідчує відсутність в діях позивача протиправного діяння на момент отримання поранення (контузії) і є належним документом, що вказує на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В ході розгляду справи відповідачем не доведено правомірності свого рішення відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерство оборони України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року у справі № 200/4362/19-а за позовом ОСОБА_1 до Міністерство оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії щодо доплати одноразової грошової допомоги залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року у справі № 200/4362/19-а залишити без змін.

Повний текст постанови складений та підписаний 26 червня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення окрім випадків визначених статтєю 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач: І.В. Геращенко

Судді: Г.М. Міронова

І.В. Сіваченко