Справа № 280/1112/19
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2019-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2019 року м. Дніпросправа № 280/1112/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

за участю секретаря судового засідання Лащенко Р.В.,

за участю сторін (представників): відповідача Лисий А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року (суддя 1-ї інстанції Максименко Л.Я.) у справі №280/1112/19 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішень, вимоги про сплату боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області про:

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 24.10.2018 про нарахування податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності в розмірі 323 932,79 грн. і штрафних санкцій у розмірі 80 983,20 грн.;

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 24.10.2018 про нарахування податкового зобов`язання з військового збору в розмірі 26 994,40 грн. і штрафні санкції у розмірі 6 748,60 грн.;

визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 24.10.2018 про нарахування штрафу за несплату єдиного внеску на державне соціальне страхування в розмірі 27 341,98 грн.;

визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 24.10.2018 про нарахування податкового зобов`язання зі сплати єдиного внеску на державне соціальне страхування в розмірі 185 226,45 грн.

15.04.2019 позивачем до суду подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії податкового повідомлення - рішення № від 24.10.2018, податкового повідомлення - рішення № від 24.10.2018, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 24.10.2018, вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 24.10.2018.

В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначає, що з врахуванням обсягів його доходів, сплата неузгоджених податкових зобов`язань за оскаржуваними рішеннями зробить неможливим здійснення позивачем подальшої господарської діяльності як підприємцем і виключить можливість здійснення ним ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів. Крім того позивач стверджує, що протиправність оскаржуваних рішень контролюючого органу є очевидною.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову у справі відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу через порушення норм процесуального права та ухвалити нову постанову про забезпечення адміністративного позову. Позивач наполягає на тому, що відповідач в порушення приписів ст. 56 ПК України і Наказу Міністерства фінансів України № 1124 від 09.12.2015 нарахував на неузгоджені податкові зобов`язання з ЄСВ штрафні санкції, виставив нові податкові вимоги, і звернув їх до примусового виконання. Отже невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких останній звернувся до суду. В апеляційній скарзі просить зупинити дію вимоги від 24.10.2018р. №Ф-.

Сторони повідомлені про день та час розгляду справи.

Позивач до суду апеляційної інстанції не з`явився. Представник позивача був присутнім у судовому засіданні, проте не мав належного документу, що підтверджує повноваження, з урахуванням того, що справа не є малозначною.

Представник відповідач в судовому засіданні заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до норм чинного законодавства.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем розпочато процедуру судового оскарження рішень прийнятих відповідачем, а отже такі є неузгодженими, таким чином позивачем не надано доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Щодо посилання на наявність виконавчого провадження за вимогою від 07.02.2019 №Ф-1410, не прийнято судом, оскільки в такому випадку приймаються інші заходи з питання забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа (ч. 1 ст. 153 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Положеннями частини другої статті 150 КАС України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може призвести до правових ускладнень значно більших, ніж ті, яких вдалося б запобігти; а тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Отже, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Відповідно ч. 6 ст. 154 КАС України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Ухвала про забезпечення позову повинна бути судом вмотивована, а саме із зазначенням:

1) висновків про існування: обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

2) в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 18.10.2018 року у справі №808/2432/18, від 19.12.2018 року у справі №826/5523/18 та від 18.01.2019 року у справі №826/5369/18.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Забезпечення адміністративного позову не є самостійним способом захисту порушеного права та не повинне призводити до вирішення вимог або досягнення іншої мети не пов`язаної з забезпеченням права особи до вирішення справи по суті.

Таким чином висновки суду першої інстанції є вірними, що вимога заявника про зупинення дії оскаржених рішень податкового органу по своїй суті є вирішення вимог до вирішення справи по суті, крім того, з урахування вимог п. 56.18. ст. 56 ПК України, оскаржені позивачем рішення та вимога є неузгодженими.

Також колегія суддів доходить висновку, про обгрунтлованість ріщення суду першої інстанції, а посилання позивача на відкриті виконавчі провадження №58806796 за вимогою від 07.02.2019 №Ф-1410-50 та ВП№58829315 за вимогою від 14.03.2019р. №Ф-1410-50 є помилковим, оскільки у даній справі вказані вимоги не оскаржені.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржуване рішення прийнято відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції немає.

Відповідно до ст. 316 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у справі №280/1112/19 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішень, вимоги про сплату боргу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 червня 2019року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва