Справа № 400/3118/18
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 р.м. ОдесаСправа № 400/3118/18

Головуючий в І інстанції: Мороз А.О.

Дата та місце ухвалення рішення: 28.03.2019 р.

м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді - доповідача -Шеметенко Л.П.
судді -Стас Л.В.
судді -Турецької І.О.
за участю секретаря - Колеснікова-Горобець І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про стягнення середньомісячного грошового забезпечення в сумі 12 246,67 грн., визнання протиправним і скасування наказу від 27.11.2018 року № 347 о/с, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, в якому просив:

- стягнути з відповідача середньомісячне грошове забезпечення в розмірі 12 246,67 грн., відповідно до кількості календарних днів за час вимушеного прогулу на посаді заступника начальника Головного управління - начальника слідчого управління ГУ НП з 20 листопада 2018 року до дня винесення рішення в даній адміністративній справі;

- рішення суду в частині стягнення середньомісячного грошового забезпечення за один місяць в розмірі 12 246,67 грн. допустити до негайного виконання;

- визнати протиправним і скасувати наказ ГУ НП від 27 листопада 2018 р. № 347 о/с, яким на ОСОБА_1 покладено тимчасове виконання обов`язків за іншою не вакантною посадою - слідчого слідчого відділу Центрального відділу поліції ГУ НП.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він проходив службу на посаді заступника начальника Головного управління - начальника слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, однак, наказом від 22.12.2016 року № 356 о/с був звільнений зі служби в поліції. В подальшому, згідно постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 року він був поновлений з 23.12.2016 року на службі на зазначеній посаді із стягненням на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.12.2016 року по 31.05.2017 року.

Наказом від 08.09.2017 року № 224 о/с позивача знов було звільнено зі служби в поліції, однак, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.02.2018 року, яке набрало законної сили 31.05.2018 року, він був поновлений на службі на посаді заступника начальника Головного управління - начальника слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

Позивач зазначає, що фактичного виконання рішення суду не відбулось, він так і не приступив до роботи на посаді заступника начальника Головного управління - начальника слідчого управління ГУ НП, не зважаючи на його неодноразові письмові вимоги. Крім того, йому відмовлено у забезпеченні нарахування та виплати заробітної плати за вказаною посадою.

Позивач також посилався на те, що за рішеннями судів по справах № 814/2851/16, № 814/494/18, № 1440/1938/18, № 1440/2177/18, на його користь було стягнуто грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 23.12.2016 року по 19.11.2018 року, однак, відповідач продовжує порушувати його законні права, не виконуючи рішення суду про поновлення його на посаді та фактично не допускаючи його до виконання посадових обов`язків, у зв`язку з чим він змушений звернутись з даним адміністративним позовом про стягнення грошового забезпечення з 20.11.2018 року по день винесення рішення суду по даній справі.

Крім того, позивач зазначив, що 27.11.2018 року начальником Головного управління Національної поліції в Миколаївській області було прийнято наказ № 347 о/с про покладення на полковника поліції ОСОБА_1 , який обіймає штатну посаду заступника начальника Головного управління - начальника слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, тимчасове виконання обов`язків за іншою, не вакантною посадою - слідчого слідчого відділу Центрального відділу поліції ГУНП, строком на 4 місяці з 28.11.2018 року по 28.03.2019 року.

Позивач вважає вказаний наказ протиправним, з огляду на те, що відповідач фактичного поновлення його на раніше займаній посаді не здійснив, а шляхом видання зазначеного вище наказу протиправно призначив його на іншу посаду ніж та, на якій він перебував до незаконного звільнення. Також позивач зазначає, що відповідно до листів-відповідей, на штатній посаді заступника начальника Головного управління - начальника слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на даний час працює інша особа, яка виконує роботу за цією посадою та отримує грошове забезпечення.

З огляду на викладене, позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП від 27 листопада 2018 р. № 347 о/с.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи, неправильне застосування до спірних правовідносин норм матеріального та процесуального права, що призвело до невірного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт вважає безпідставними висновки суду першої інстанції стосовно того, що фактичного поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління - начальника слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області не відбулось. Апелянт вказує на те, що 15.02.2017 року на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 року по справі № 814/2851/16 Головним управлінням Національної поліції в Миколаївській області було прийнято наказ по особовому складу № 51 о/с, яким було скасовано пункт наказу ГУ НП від 22.12.2016 року № 356 о/с в частині звільнення, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) ОСОБА_1 та поновлено на посаді заступника начальника Головного управління - начальника слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, з 23.12.2016 року. Відповідні записи внесено у трудову книжку.

З огляду на зазначене, апелянт вважає, що ним виконано рішення судів в частині поновлення позивача на раніше займаній посаді.

Відповідач також вважає, що оскаржуваний позивачем наказ від 27 листопада 2018 р. № 347 о/с є законним та обґрунтованим, прийнятим у зв`язку з службовою необхідністю.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу в поліції на посаді заступника начальника Головного управління - начальника слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 22 грудня 2016 року № 356 о/с позивача було звільнено зі служби відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) на підставі наказу Національної поліції України від 01.09.2016 року № 1093.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.12.2016 року по справі № 814/1856/16, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2017 року було визнано протиправним та скасовано наказ Національної поліції України від 01.09.2016 року № 1093 про звільнення зі служби заступника начальника Головного управління - начальника слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_1

У зв`язку із набранням законної сили постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.12.2016 року по справі № 814/1856/16, постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.05.2017 року у справі № 814/2851/16 було також визнано протиправним і скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 22 грудня 2016 р. № 356 о/с про звільнення полковника поліції ОСОБА_1 з посади заступника начальника Головного управління - начальника слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та поновлено його на посаді з 23 грудня 2016 року. Цією ж постановою на користь позивача було стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу з 23.12.2016 року по 31.05.2017 року в розмірі 52 542,13 грн. (а. с. 37-38).

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року у справі 814/2851/16 було скасовано постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.05.2017 року та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково, а саме: скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 22 грудня 2016 р. № 356 о/с про звільнення ОСОБА_1 , поновленого його з 23.12.2016 року на попередній посаді - заступника начальника Головного управління - начальника слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та стягнуто на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 23.12.2016 року по 31.05.2017 року, однак у меншому розмірі, а саме, у розмірі 42 963,17 грн. (а. с. 39-40).

На виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року, Головним управлінням Національної поліції в Миколаївській області 15 лютого 2018 року прийнято наказ № 51 о/с, яким скасовано наказ № 356 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 та поновлено його на посаді заступника начальника Головного управління - начальника слідчого управління ГУ НП (а.с. 78).

Судом першої інстанції також встановлено, що одночасно до трудової книжки позивача було внесено запис про те, що запис № 11 про звільнення ОСОБА_1 , вважається недійсним (а.с. 94-95).

В свою чергу, позивач посилається на те, що фактично до роботи він так і не приступив, відповідач не забезпечив можливість виконання ним своїх осадових обов`язків, у підтвердження чого надав листи, адресовані ним з цього питання Головному управлінню Національної поліції в Миколаївській області, а також листи-відповіді Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області.

З матеріалів справи встановлено, що 17.09.2018 року Головним управління Національної поліції в Миколаївській області було прийнято наказ № 258 о/с про увільнення полковника поліції ОСОБА_1 з посади заступника начальника Головного управління-начальника слідчого управління Головного Управління Національної поліції в Миколаївській області та призначено його слідчим відділення Березнегуватського відділення поліції Снігурівського відділу поліції. При цьому, наказом начальника Головного управління Національної поліції в Миколаївські області № 283 о/с від 05.10.2018 року полковника поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби (дисциплінарне стягнення накладено наказом начальника Головного управління національної поліції в Миколаївській області № 1125 о/с від 03.10.2018 року).

Однак, вказані накази визнані протиправними та скасовані рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 року по справі № 1440/2177/18. Позивача поновлено на штатній посаді заступника начальника Головного управління-начальника слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області відповідно до штатного розпису (штату) Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та стягнуто з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 06.11.2018 року по 19.11.2018 року у сумі 5831,70 гривень (п`ять тисяч вісімсот тридцять одна гривня 70 коп.).

На виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 року по справі № 1440/2177/18 Головним управління Національної поліції в Миколаївській області прийнято наказ від 26.11.2018 року № 342 о/с, яким поновлено полковника ОСОБА_1 на штатній посаді заступника начальника Головного управління-начальника слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області відповідно до штатного розпису (штату) Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

Наказом ГУ НП в Миколаївській області від 27 листопада 2018 року № 347 о/с на полковника поліції ОСОБА_1 , який обіймає штатну посаду заступника начальника Головного управління-начальника слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, покладено тимчасове виконання обов`язків за іншою не вакантною посадою - слідчого слідчого відділу Центрального відділу поліції ГУ НП.

Вважаючи вказаний наказ протиправним, а також дії відповідача щодо невиплати грошового забезпечення у зв`язку з вимушеним прогулом, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на наступне.

Згідно ст. 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

В свою чергу, статтею 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Частиною 2 статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Між тим, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивача фактично не було поновлено на посаді заступника начальника Головного управління - начальника слідчого управління. Крім того, грошове забезпечення по відповідній посаді йому не виплачувалось.

Факт того, що позивач так і не приступив до роботи на посаді заступника начальника Головного управління - начальника слідчого управління ГУ НП підтверджується листами Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 23.02.2018 року, 10.07.2018 року, 06.08.2018 року, 27.08.2018 року, адресованими позивачу. Згідно вказаних листів, позивачу повідомлялось, що штатом Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, затвердженим наказом Нацполіції України від 28.04.2016 року №360 дск, передбачено лише одну посаду заступника начальника Головного управління-начальника слідчого управління. Також повідомлено, що фактично обов`язки по посаді заступника начальника Головного управління-начальника слідчого управління виконує інша особа, якій і виплачується грошове забезпечення; фінансування другої аналогічної посади, на яку ОСОБА_1 поновлений за рішенням суду не здійснюється.

З огляду на зазначене відповідач пропонував позивачу прибути до УКЗ ГУНП для вирішення питання щодо призначення на іншу вакантну штатну посаду у будь-яких структурних підрозділах ГУНП в Миколаївській області або вирішити питання щодо тимчасового виконання обов`язків згідно ст. 69 Закону України «Про Національну поліцію».

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції стосовно того, що незважаючи на дотримання відповідачем формальної сторони поновлення позивача на посаді - видання наказу і внесення запису до трудової книжки, дійсного виконання рішення суду не відбулось. Позивач, хоч і був поновлений на роботі, але не міг виконувати свої посадові обов`язки з вини роботодавця та, відповідно, не отримував грошове забезпечення.

Після незаконного звільнення позивача у грудні 2016 року, що встановлено судовим рішенням ще 12.12.2017 року, відповідач не вжив належних заходів щодо відновлення порушених прав позивача шляхом поновлення його на попередній посаді, не допустив його до фактичного виконання службових обов`язків та не виплачував грошове забезпечення.

Зазначене призвело до неодноразового звернення позивача за захистом порушених прав. При цьому, рішеннями судів систематично стягується на користь позивача заробітна плата за час вимушеного прогулу. Так, зокрема, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року у справі № 814/2851/16 стягнуто на користь позивача середня заробітна плата за час вимушеного прогулу за період з 23.12.2016 року по 31.05.2017 року; рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.07.2018 року по справі № 814/494/18, залишеною без змін цій частині постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2018 року стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 01.06.2017 року по 19.07.2018 року; рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 року по справі № 1440/1938/18 стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 20.07.2018 року по 05.11.2018 року, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 року по справі № 1440/2177/18 стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 06.11.2018 року по 19.11.2018 року.

Фактичне невиконання рішення суду по справі № 814/2851/16 також встановлено рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року у справі № 1440/1939/18, в якій суд надав правову оцінку законності постанови державного виконавця про закриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого у справі № 814/2851/16 (а. с. 41-42). У рішенні суд зазначив, що фактичного виконання постанови суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління - начальника слідчого управління ГУ НП не відбулось, так як йому не видано службове посвідчення та спеціальний жетон для доступу до адміністративної будівлі ГУ НП, а на вказаній посаді працює інша особа. Зазначене рішення суду набрало законної сили.

В свою чергу, невиконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 року по справі № 1440/2177/18 в частині поновлення позивача на посаді заступника начальника Головного управління - начальника слідчого управління ГУ НП встановлено рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.12.2018 р. № 400/3207/18, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.03.2019 року.

З огляду на все вищезазначене, колегія суддів вважає, що формальне видання наказів про поновлення позивача на роботі, в тому числі і наказу №342 о/с від 26.11.2018 року, не може вважатись належним виконанням відповідачем обов`язку щодо поновлення позивача на попередній штатній посаді заступника начальника Головного управління - начальника слідчого управління ГУ НП в Миколаївській області.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч.ч. 2, 3 ст. 69 Закону України "Про Національну поліцію", у зв`язку зі службовою необхідністю на поліцейського, який займає штатну посаду, може бути покладено тимчасове виконання обов`язків за іншою посадою, а саме не вакантною - у разі тимчасової відсутності або внаслідок усунення чи відсторонення від посади поліцейського, який займає таку посаду, незалежно від його згоди. Безперервний строк тимчасового виконання обов`язків не повинен перевищувати чотирьох місяців. Тимчасове виконання обов`язків покладається на поліцейських письмовим наказом керівника органу (закладу, установи) поліції, який уповноважений призначати на відповідну посаду згідно з цим Законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що оскільки відповідач фактично не поновлював позивача на раніше займаній ним посаді, подальше тимчасове покладення на позивача обов`язків слідчого є незаконним.

Прийняттю такого рішення повинно, в даному випадку, передувати поновлення позивача на його первинній посаді.

Зазначені дії відповідача, в тому числі і прийняття оскаржуваного наказу, свідчать про ухиляння відповідача від виконання рішень судів та виконання обов`язку щодо поновлення позивача на раніше займаній посаді.

З огляду на викладене, наказ ГУ НП в Миколаївській області від 27 листопада 2018 р. № 347 о/с, яким на ОСОБА_1 покладено тимчасове виконання обов`язків за іншою не вакантною посадою - слідчого слідчого відділу Центрального відділу поліції ГУ НП є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Що стосується інших позовних вимог позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 9 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016р. №260 (далі - Порядок №260) встановлено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку №260 передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

В свою чергу, спеціальними нормативно-правовими актами, серед яких, зокрема, Закон України «Про національну поліцію», Постанова Кабінету Міністрів України № 988 від 11.11.2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджений наказом МВС України № 260 від 06.04.2016 року, не встановлено порядку здійснення розрахунку заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Однак, згідно підпункту «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100) встановлено, що цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, вимушеного прогулу.

Відповідно до Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Поняття «грошове забезпечення» і «заробітна плата», які використано у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір щодо виплати грошового забезпечення поліцейському за час вимушеного прогулу охоплюється застосованим у частині 2 статті 233 КЗпП України визначенням «законодавство про оплату праці».

Колегія суддів зазначає, що зі змісту пункту 6 розділу ІІІ Порядку № 260 випливає, що поновлений на службі поліцейський має право на грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення до його поновлення на службі уповноваженим керівником органу поліції.

Суд звертає увагу на те, що наведений обов`язок виплатити поновленому на службі поліцейському грошове забезпечення за час вимушеного прогулу не залежить від обставин та причин невиконання судового рішення про поновлення такого поліцейського на службі.

В свою чергу, колегія суддів не погоджується з проведеним судом першої інстанції розрахунком грошового забезпечення ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

В даному випадку зі змісту Порядку № 260 випливає, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 квітня 2019 року у справі №815/1829/17.

При цьому, розрахунок середньоденної заробітної плати повинен здійснюватись відповідно до Порядку № 100, з урахуванням положень Порядку № 260 в частині застосування при такому розрахунку саме календарних днів відповідного місяця.

Згідно наданих відповідачем розрахунково-платіжних відомостей за жовтень-листопад 2016 року (два місяці перед звільненням позивача), грошове забезпечення ОСОБА_1 складало 12 562 грн.

Середньоденна заробітна плата розраховується шляхом ділення сумарного розміру заробітної плати за два місяця перед звільненням на кількість календарні днів за цей період, тобто середньоденна заробітна плата позивача складатиме 411,87 грн. (12 562,00 грн.+12 562,00 грн./61 календарний день).

Оскільки час вимушеного прогулу позивача за період з 20.11.2018 року по 28.03.2019 року складає 129 календарних днів, грошове забезпечення, яке підлягає стягненню на користь позивача за цей період становить 53 131,23 грн. (411,87 грн. х 129 календарних днів), а не 75 228,93 грн., як визначено судом першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, який підлягав присудженню на користь позивача, суд першої інстанції враховував середньоденну заробітну плату позивача у розмірі 583,17 грн., однак такий розмір середньоденної заробітної плати розрахований не у відповідності до норм Порядку № 100 та Порядку № 260 (при розрахунку враховувались робочі дні, а не календарні, як то передбачено зазначеними нормативно-правовими актами), а тому не може бути застосований при розрахунку грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 , а в іншій частині оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 139,243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року - змінити, а саме викласти абзаци другий - четвертий його резолютивної частини в наступній редакції:

"2. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 20 листопада 2018 року по 28 березня 2019 року в сумі 53131 грн.23 коп. (п`ятдесят три тисячі сто тридцять одна гривня 23 копійки) без врахування грошового забезпечення за один місяць в сумі 12562 грн.

3. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за один місяць в сумі 12562 грн. (дванадцять тисяч п`ятсот шістдесят дві гривні).

4. Рішення в частині стягнення грошового забезпечення за один місяць в сумі 12562 грн. (дванадцять тисяч п`ятсот шістдесят дві гривні) підлягає негайному виконанню."

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Судове рішення складено у повному обсязі 24.06.2019 р.

Суддя - доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька